Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Відповідач [PERSON] у попереднє судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, просить не надавати строк на примирення. Позивач [PERSON] у попереднє судове засідання також не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, просить не надавати строк на примирення, не наполягає на стягненні судових витрат з відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову відповідачем судом у попередньому судовому засіданні ухвалюється рішення у порядку встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України за наявності для того законних підстав при визнанні позову відповідачем суд ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по даній справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Судом в ході судового розгляду справи були досліджені: - свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] від 27.12.2011 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області, згідно якого між [PERSON] і [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований 27.12.2011 року, актовий запис № 180; - копія паспорту громадянина України на ім`я позивача [PERSON], серії [NUMBER], виданого 18.07.2009 року Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області; - копія паспорту громадянина України на ім`я відповідача [PERSON], серії [NUMBER], виданого 09.07.2010 року Ізяславським РВ УМВС України в Хмельницькій області; - копія свідоцтва (повторного) про народження доньки [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 06.06.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції в Одеській області, в якому батьками вказані позивач та відповідач. Дослідивши надані докази, судом було встановлено наступні обставини: позивач [PERSON] звернулася до Ренійського районного суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 27.12.2011 р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 180, мотивуючи заявлені вимоги тим, що сумісно з відповідачем вони прожили 2 роки. За час перебування у шлюбі між сторонами часто виникали сварки та непорозуміння. Відповідач не проявляє турботу до родини, ніде не працює. У зв'язку з тим, що жити однією родиною стало неможливо, сім`я сторін у 2013 році розпалася. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Після розпаду сім`ї дитина залишилася проживати з позивачем, яка сама займається її вихованням. Відповідач допомагає утримувати дитину. Спроб примиритися сторони не приймали. Позивач та відповідач припинили особисті та майнові стосунки, стали один для одного чужими людьми. Позивач вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини, у зв'язку з чим шлюб необхідно розірвати. Майнового спору у сторін немає. Відповідач не заперечує проти того, щоб їх донька проживала разом з позивачем. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно до ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до ст.56 ч.3 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши обставини припинення шлюбних відносин сторін, фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я сторін фактично розпалася, оскільки вони вже тривалий час не живуть сумісно, припинили шлюбні стосунки і ведення спільного господарства. Як випливає із ситуації, яка склалася, між позивачем і відповідачем втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. За таких обставин шлюб сторін існує суто формально і підлягає розірванню. Приходячи до такого висновку, суд враховує фактичні обставини справи та інтереси кожного з подружжя, а також інтереси їхньої малолітньої дитини. Застосування заходів щодо примирення подружжя при даних обставинах, суд вважає недоцільним, оскільки ні позивач, ні відповідач, проживаючи тривалий час окремо, зацікавленості в збереженні сім`ї не проявили, якихось заходів щодо примирення та збереження сім`ї не приймали. Згідно з положеннями ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу з відповідачем залишити за нею прізвище «[PERSON]». Враховуючи те, що позивач у зв'язку з реєстрацією шлюбу своє прізвище не змінювала, то і після розірвання шлюбу вона має право іменуватиметься дошлюбним прізвищем «[PERSON]», оскільки такі вимоги відповідають діючому законодавству. Відповідно до ч. 2 ст. 114 цього ж Кодексу у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Враховуючи ситуацію, що склалася на момент розірвання шлюбу, суд визначає, що за домовленістю сторін малолітню дитину [PERSON], [INFO], треба залишити проживати разом із матір'ю [PERSON] Статтею 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved