Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

В грудні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, в якому зазначила, що від шлюбу з відповідачем вони мають сина [PERSON], [INFO], який є студентом ІІІ курсу денної форми навчання Полтавського юридичного інституту Національного юридичного університету імені [PERSON], період навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2019 року. Так, в позові позивачкою вказувалось про те, що відповідно до договору навчання № ДБ1/2015/3 від 28 липня 2015 року, укладеного між Національним юридичним університетом ім. Я. Мудрого ( виконавцем) та [PERSON] (замовником) виконавець бере на себе зобовязання за рахунок коштів замовника здійснити навчання [PERSON] на денній формі строком навчання чотири роки за ступенем бакалавра. Загальна вартість освітньої послуги становить 71\~200 грн.. Оплата за навчання за цим договором здійснюється щорічно у розмірі 17\~800 грн.. Період навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2019 роки, в звязку з тим, що несе витрати на навчання повнолітнього сина, тому змушена була звернутися до суду з вказаним позовом. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] в судове засіданні не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, серії І-КЕ № 267559 від 24 вересня 1994 року, виданого міським Палацом шлюбів, [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюбу, про що здійснено актовий запис № 1915 ( а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO] ( а.с.5). [PERSON], [INFO], є студентом ІІІ курсу денної форми навчання Полтавського юридичного інституту Національного юридичного університету імені [PERSON], період навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2019 року Судом встановлено, що відповідно до договору навчання № ДБ1/2015/3 від 28 липня 2015 року, укладеного між Національним юридичним університетом ім. Я. Мудрого ( виконавцем) та [PERSON] (замовником), виконавець бере на себе зобовязання за рахунок коштів замовника здійснити навчання [PERSON] на денній формі строком навчання чотири роки за ступенем бакалавра. Загальна вартість освітньої послуги становить 71\~200 грн.. Оплата за навчання за цим договором здійснюється щорічно у розмірі 17\~800 грн.. Період навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2019 роки. В судовому засіданні позивачка вказувала про те, що син [PERSON] потребує матеріальної допомоги, оскільки не працює та повністю перебуває на її утриманні. В свою чергу, в ході судового розгляду справи стороною відповідача не заперечувався обовязок утримання повнолітнього сина. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основу відповідальності за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки, зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Частиною 1 ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. З огляду на фактичні обставини справи та матеріальне становище сторін по справі, та приймаючи до уваги той факт, що розмір суми за навчання за 1 рік становить 17 800 грн., що підтверджується договором про навчання, який мається в матеріалі їх справи, суд приходить до висновку, що розмір, який є підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, є реальним та таким, що покриває витрати на навчання відповідає заявленим вимогам позивачки. Поряд з цим, позивачкою не заперечувався той факт, що відпоаідач в добровільному порядку надає сину матераільну допоомгу шляхом перерахунвання коштів на банківську картку останнього, якими він розпоряджається на власний розсуд, але всі витрати щодо утримання сина та проведення сплати за йоого навчання, в звязку з чим ввадає за нелбхідне стягнення аліментів в законному порядку. В свою чергу відпоаідач за вказаних обставин не заперечувава як проти стягнення аліментів взагалі, так і проти стягнення аліментів з моменту звернення позивачки до суду. З огляду на вищевикладене, аліменти підлягають стягненню з [PERSON] на період навчання сина [PERSON]. [PERSON] таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина в даній частині є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved