Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Виклад позицій позивача та відповідача. Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є власником даного будинку на підставі свідоцтва про право власності. В будинку зареєстрований [PERSON] , який не являється членом сім`ї, добровільно знятися з реєстрації не бажає. В даному будинку зареєстрована невістка позивачки [PERSON] . В даний час вона не може користуватись своїм правом власності відносно будинку, тому звернулася з даним позовом до суду. Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новоукраїнського районного суду від 17.03.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання на 13.04.2020 року. Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалася відповідачу за адресою місця реєстрації, що зареєстроване у встановленому законом порядку, згідно з інформацією Диминської сільської ради (а.с. 12), які відповідач не отримав. 13.05.2020 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 03.06.2020 року, яке було відкладено на 19.06.2020 року, відповідач не з`явився до суду, повідомлений про розгляд справи у встановленому законом порядку, шляхомрозміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада». Станом на 19.06.2020 року відзив до суду не подав. З клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. 13.04.2020 року від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутність відповідача. Фактичні обставини, установлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких установлені відповідні обставини. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що позивачка [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності від 29.08.2008 року зареєстрованого в реєстрі за №1829/6 (а.с. 4). Відповідно довідки №38 від 30.01.2020 року виданої Диминською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] . В будинку зареєстрована [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки №25 від 11.03.2020 року [PERSON] зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає (а.с.12). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Крім того, згідно ч. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до змісту ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не являється членом сім`ї позивачки. Відповідно до правової позиції ВСУ№6-709 цс16, яка є обов`язковою згідно ст. 360-7 ЦПК України для суддів, висловлено позицію, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. КЦС ВС вказав у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, ч.1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Разом з тим, вимогами ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищезазначене суд встановив, що відповідач по справі [PERSON] більше року, не проживає у житловому будинку [ADDRESS] , до будинку не приїздить, його місце проживання невідоме, тому на підставі встановленого, суд прийшов до висновку, що позивачка має право на усунення порушень свого права власності, а відповідач втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Оцінюючи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Питання розподілу судових витрат позивач в позові не ставить, тому судові витрати слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved