Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» матеріальної шкоди в розмірі 48 220 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та про стягнення з [PERSON] франшизи в розмірі 500 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.07.2015 року з вини відповідача [PERSON], який керував транспортним засобом „ДЕУ ЛАНОС д.н.з. [NUMBER], відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Згідно полісу АЕ№ 4514532 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.06.2015 р., [PERSON] застрахував свою відповідальність у Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія» на період з 12.06.2015 року по 11.06.2016 року з лімітом відповідальності у 50000 грн. за шкоду, заподіяну майну, з розміром франшизи 500 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 серпня 2016 р. позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства „Українська транспортна страхова компанія на користь [PERSON] 31 736, 15 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати по справі в розмірі 3926 грн., а всього 35 662, 15 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] франшизу в розмірі 500 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. В апеляційній скарзі ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 серпня 2016 року в частині стягнення з ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія 31 736, 15 грн. матеріальної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія 26967,33 грн. матеріальної шкоди. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано норми ст.12 та п.36.2 ст.36 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, внаслідок чого розмір витрат на проведення відновлювального ремонту був стягнутий з ПрАТ„Українська транспортна страхова компанія без вирахування податку на додану вартість, хоча вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача без врахування суми ПДВ чітко зазначена у висновку експерта і складає 27 467, 33 грн. Також ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія зазначає, що суд першої інстанції, вірно стягнувши 500 грн. франшизи з відповідача [PERSON], не зменшив розмір страхового відшкодування на суму франшизи, чим порушив вимоги ст.12 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та стягнув суму франшизи двічі - з [PERSON] та зі страхової компанії. Тому ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія вважає оскаржуване рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. По справі встановлено, що [PERSON], керуючи транспортним засобом „ДЕУ ЛАНОС д.н.з. [NUMBER], близько 23 години 24.07.2015 року біля гаражу №45 Автомобільного кооперативу №27 у місті Чернігів, недотримав безпечний боковий інтервал та вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в ході якої автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 19.08.2015 року у справі №750/7502/15-п [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і піддано штрафу в розмірі 340 грн. Відповідач [PERSON] 12.06.2015 року застрахував обовязкову цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів у відповідача - ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія згідно поліса АЕ №4514532 на період з 12.06.2015 року по 11.06.2016 року з лімітом відповідальності у 50000 грн. за шкоду, заподіяну майну (розмір франшизи становив 500 грн.) Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» як страховик не задовольнила вимогу позивача про виплату належного страхового відшкодування. Відповідно до висновку експерта №242 судової авто-товарознавчої експертизи від 29.07.2016 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача на час проведення експертизи становить 31 736,15 грн. - з урахуванням фізичного зносу та суми ПДВ. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що з ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія як зі страховика на користь позивача необхідно стягнути 31 736,15 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а з [PERSON] необхідно стягнути франшизу в розмірі 500 грн. Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може, враховуючи наступне. Відповідно до статті 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. У висновку судової авто товарознавчої експертизи № 242 від 29 липня 2016 року (а.с.124-160) вартість відновлювального ремонту автомобіля „ШЕВРОЛЕ ЕПІКА , державний реєстраційний № [NUMBER], необхідного для усунення пошкоджень, отриманих унаслідок ДТП 24.07.2015 року, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складників, станом цін на час проведення експертизи 29.07.2016 р,, з урахуванням суми ПДВ 20% у вартості необхідних для ремонту матеріалів та у вартості складників, складає 31 736, 15 грн., а без урахування суми ПДВ складає 27 467, 33 грн. (а.с.134-135). До суду першої інстанції позивачем та його представником адвокатом [PERSON] не надано доказів проведення ремонту автомобіля та документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Акт виконаних робіт від 20 квітня 2016 року, складений між замовником [PERSON] та виконавцем ФОП [PERSON] та квитанція ФОП [PERSON] про прийняття від [PERSON] 42 684 грн. 51 коп. оплати за ремонт автомобіля [NUMBER] були подані до суду апеляційної інстанції в порушення вимог частини 2 статті 303 ЦПК України. Крім того, з акту виконаних робіт вбачається, що сума податку на додану вартість до розрахунку загальної вартості ремонту 42 684, 51 грн. не включена; ФОП [PERSON] є платником єдиного податку; докази реєстрації його як платника податку на додану вартість суду не надані; згідно пояснень представника позивача [PERSON] ФОП [PERSON] не є платником податку на додану вартість. Отже, доводи апеляційної скарги щодо необхідності зменшення суми, стягнутої із страхової компанії, на суму податку на додану вартість є обґрунтованими, і вартість відновлюваного ремонту повинна бути визначена в розмірі 27 467, 33 грн. Відповідно до статті 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи; франшииза не застосовується лише при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоровю потерпілих. Стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] франшизу в розмірі 500 грн., суд першої інстанції не зменшив розмір страхового відшкодування на суму франшизи. Отже, доводи апеляційної скарги щодо необхідності зменшення суми, стягнутої із страхової компанії, на суму франшизи, також є обґрунтованими, внаслідок чого стягнута зі страхової компанії сума підлягає зменшенню до 26 967, 33 грн. ( 27 467, 33 грн. 500 грн.). Судове рішення в частині стягнення з [PERSON] 500 грн. франшизи не оспорюється. Відповідно до приписів статті 88 ЦПК України належить провести перерахунок судових витрат по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та зменшивши розмір стягнутих з Приватного акціонерного товариства „Українська транспортна страхова компанія судових витрат з 3926 грн. до 2247 грн. 98 коп., оскільки судових витрат сплачено 3987,20 грн. (3500 грн. правової допомоги та 487,20 грн. судового збору), а позов задоволено на 56,38%. Також належить стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства „Українська транспортна страхова компанія 526 грн. 02 коп. в рахунок відшкодування сплаченого при подачі апеляційної скарги судового збору.

Outcome: approved