Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутність. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягала. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: -копія паспорта [PERSON] та [PERSON] ; -копія договору купівлі-продажу від 02.12.2005 року; -копії витягу про реєстрацію права власності; -копія технічного паспорту на будинок [ADDRESS] ; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що протягом з лютого 2006 року позивач проживає у житловому будинку [ADDRESS] . Власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] . В 2006 році відповідач подарувала позивачці вищевказаний будинок, безоплатно передала у володіння та користування належну їй нерухомість. Між сторонами фактично була досягнута домовленість про дарування будинку [ADDRESS] , однак письмово та нотаріально угода не була оформлена. Позивач продовжувала мешкати в будинку та господарювати, вважаючи, що є власником будинку. Позивач мешкає у вказаному будинку, сплачує комунальні платежі, робить поточні та капітальні ремонти. Позивач зазначила, що неодноразово зверталася до відповідача з проханням переоформити будинок належним чином, але кожен раз вона запевняла позивача, що документи виготовлюються. З 2006 року, відповідач, або інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача майно, вимог щодо повернення будинку не висували, не заперечували проти ремонтів. Враховуючи викладене, позивач вважає що правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим нерухомим майном, а саме будинком [ADDRESS] , протягом 10 років, тому право власності на це нерухоме майно може бути визнано за нею. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 344 ЦК України передбачає випадок набуття права власності за набувальною давністю. За цією статтею особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Слід також зазначити, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності. Позивач з 2006 р. вільно та безперервно володіє будинком [ADDRESS] , тобто більше десяти років. Позивач фактично виконує обов`язки власника майна: здійснюює поточний ремонт будівлі та її технічне обслуговування, доглядає за її збереженням та ін. Відповідачу про це відомо, однак вона не чинить будь-яких перешкод у володінні майном, не пред`являє до позивача будь-яких претензій, взагалі не проти визнання права власності на вищевказане нерухоме майно за позивачем. Позивач фактично, законно володіє чужим майном, оскільки між ним та відповідачем не укладалися договори про утримання нерухомого майна, його оренду та ін. З урахуванням вищевикладеного, суд вбачає правові підстави для визнання за позивачем права власності на будинок [ADDRESS] , з положень набувальної давності.

Outcome: approved