Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що подружнє життя у нього з відповідачкою не склалося, оскільки між ними було відсутнє взаєморозуміння, часто виникали сварки та скандали. В шлюбі у них народився син [PERSON], який є повнолітнім та проживає з позивачем. Позивач стверджує, що вони з відповідачкою спільно не проживають та не підтримують подружніх відносин протягом дванадцяти років, проте в добровільному порядку розірвати шлюб через орган ДРАЦСу відповідачка відмовляється, а тому позивач просив розірвати його з відповідачкою шлюб в судовому порядку. В судове засідання позивач не з'явився, заявивши клопотання про розгляд справи за його відсутності, зі змісту якого також вбачається, що позов він підтримує та наполягає на розірванні шлюбу. Проти ухвалення заочного рішення він не заперечує. Відповідач на повторні виклики в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином та викликалася в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки вона суд не повідомила та відзив на позов не надала. З огляду на викладене та при відсутності заперечень позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], повторно виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області. Від даного шлюбу в сторін є син [PERSON], [INFO], тобто він на даний час є повнолітнім. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Разом з тим, відповідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач в обґрунтування позову стверджує, що подружнє життя у нього з відповідачкою не склалося, оскільки між ними було відсутнє взаєморозуміння, часто виникали сварки та скандали. Крім того, протягом тривалого часу вони з відповідачкою спільно не проживають та не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб носить формальний характер, проте в добровільному порядку розірвати шлюб через орган ДРАЦСу відповідачка відмовляється. Судом приймаються до уваги такі його доводи, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування відповідачкою не подано. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги відсутність у сторін неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї буде суперечити інтересам сторін, в зв'язку з чим даний шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved