Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

в жовтні 2010 року позивач звернувся до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.08.2008 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір оренди землі про передачу у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення розміром 5,58 га, яка знаходиться на території Павлівської сільської ради Машівського району Полтавської області. Дана земельна ділянка належала покійній [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 653868 від 06.11.2002 року, та перейшло у спадок до громадянки [PERSON] та належало їй (при житті) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.11.2009 року. Але в звязку зі смертю матері [PERSON] спадщину прийняла її донька [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку від 15.06.2010 року та державний акт на право приватної власності на землю. Позивач являється власником земельної ділянки, тому у відповідності до п.1 п.2 ст. 319 ЦК України вона володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Умови, які зазначені в договорі позивача не влаштовують і вона не бажає продовжувати договірні відносини з відповідачем. У відповідності до пп. 1.4 п. 4 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій або натуральній формі у розмірі 2260,00 грн. на рік. В судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача ПП «[PERSON] Х» в судове засідання не зявився хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду цивільної справи через засоби масової інформації, а саме через оголошення в газеті «УРЯДОВИЙ КУРЄР» від 29 жовтня 2010 року № 202 (4353). Суд, заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази встановив наступне: 15.08.2008 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір оренди землі про передачу у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення розміром 5,58 га, яка знаходиться на території Павлівської сільської ради Машівського району Полтавської області. Дана земельна ділянка належала покійній [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 653868 від 06.11.2002 року, та перейшло у спадок до громадянки [PERSON] та належало їй (при житті) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.11.2009 року. Але в звязку зі смертю матері [PERSON] спадщину прийняла її донька [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку від 15.06.2010 року та державний акт на право приватної власності на землю. Умови, які зазначені в договорі позивача не влаштовують і вона не бажає продовжувати договірні відносини з відповідачем. У відповідності до пп. 1.4 п. 4 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій або натуральній формі у розмірі 2260,00 грн. на рік. Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв) від 19.08.2008 року № 725\\2008 запроваджено плату за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та наступного збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово економічного стану орендаря. Як вбачається із матеріалів справи зміна умов договору, в тому числі і щодо плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення у розмірі не менше 3 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки у письмовій формі не здійснювалася. Зазначена в Указі Президента України № 92 норма адресована не сторонам договірних відносин, а уповноваженим державним органам. Таку позицію поділяє Верховний Суд України (ухвали від 12.12.2007 р., та 30.01.2008 р.) в них судом зазначено, що норми Указу № 92 носять рекомендований, а не обовязковий характер для сторін за договором. Також судом зазначено, що розмір орендної плати визначається за домовленістю сторін. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановдоговром або законом.

Outcome: approved