Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати за ними право власності за кожним по 1/3 частині домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON]; визнати за ними право власності за кожним по 1/3 частині земельної ділянки [ADDRESS], площею 0,1336 га в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON], що належала матері спадкодавця [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП Дн № 015173 виданого на її ім'я 16 травня 1997 року. Адвокат позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] за договором про надання юридичної допомоги [PERSON] надала суду заяву в якій просила розглядати справу без участі позивачів, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник Територіальної громади в особі Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду заяву в якій просив розглянути справу без участі представника (а.с.40). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], про що свідчить актовий запис № 71 від 18 березня 2013 року в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] виданому Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.15). Після його смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з домоволодіння за адресою: [ADDRESS]; та домоволодіння з земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], які належали його матері [PERSON]. Спадкоємцями першої черги після померлого [INFO] року [PERSON], є його дружина - [PERSON], та їх спільні доньки - [PERSON] і [PERSON]. На підставі ст. 1261 ЦК України позивачі, як спадкоємці першої черги та відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України звернулися у встановлений законом шестимісячний строк до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявами про прийняття спадщини та отримання свідоцтв. Так, 16 жовтня 2014 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. позивачам було видане свідоцтво про право на спадщину за законом за кожним по 1/3 частині на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.11). Однак в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] позивачам було відмовлено, оскільки не підтверджено факт належності спадкодавцю спадкового майна, а саме: житлового будинку та земельної ділянки, що підтверджується постановами про відмову у вчинені нотаріальної дії від 16 жовтня 2014 року (а.с.21,22). Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Судом встановлено, що ще в 1987 році було збудовано домоволодіння [ADDRESS], однак правовстановлюючі документи на домоволодіння спадкодавцем не оформлялись. За часи свого життя, [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO] року, що складається з земельної ділянки та житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом ВВВ № 417710 від 11 лютого 2004 року. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На теперішній час є чинним Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, в редакції від 13.06.2012 року. Згідно з п.1.1, п.3.1 Порядку передбачається прийняття в експлуатацію усіх закінчених будівництвом об'єктів, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, за винятком закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. За приписами абз.2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, на час будівництва та завершення будівництва житлового будинку (згідно Технічного паспорту - 1987 року), що є предметом спору, реєстрація права власності на нього не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Згідно інвентаризаційної справи станом на 04 грудня 2004 року земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], була виділена [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 13 лютого 1978 року, посвідченого 28 квітня 1978 року Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2279, але в БТІ договір не зареєстровано (а.с.20). За положеннями статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового визначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності никається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Зібрані по справі докази вказують, що фактично померлому [INFO] року [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. За життя спадкодавець не зареєстрував належне йому право власності на спадкове майно, у зв'язку з чим позивачі не мають можливості скористатися належним їм правом на отримання спадщини. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право позивачів, вони не мають можливості оформити свої спадкові права, оскільки спадкодавцем [PERSON] за життя не оформлено правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку та будинок. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Згідно зі ст. 116, 131 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачі вступили в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцями за законом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачами спадкових прав на земельну ділянку та житловий будинок у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності за кожною по 1/3 частині домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON]; та визнати за ними право власності за кожною по 1/3 частині земельної ділянки [ADDRESS], площею 0,1336 га в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON], що належала матері спадкодавця [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП Дн № 015173 виданого на її ім'я 16 травня 1997 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved