Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача [PERSON] про визнання договору позики на підставі розписки від 20.02.2013р. нікчемним в обґрунтування якого вказав, що після ознайомлення з позовом [PERSON] до нього та доданими документами йому стало відомо, що начебто 20.02.2013р. [PERSON] на його, [PERSON] прохання, передав йому грошові кошти у розмірі 7300 грн., на підтвердження укладення між ними договору розстрочки у простій письмовій формі та факту отримання ним грошей, нібито видано позивачу власноручно письмову розписку від 20.02.2013р. згідно якої напевно він, [PERSON], начебто зобов'язався (бо за змістом первісної позовної заяви зазначено: «…згідно якої зобов'язався…») повернути суму грошей у розмірі 7300 грн. до 01.04.2013р. Надалі за текстом первісної позовної заяви, [PERSON] наполягає на тому, що між ними було укладено договір позики. Оскільки в первісній позовній заяві [PERSON] просить стягнути з нього, [PERSON] 7300 грн. заборгованість, 3% річних, відсотки у розмірі ставки НБУ від суми боргу за розпискою від 20.02.2013р., вважає, що договір позики, укладений начебто ним з позивачем шляхом написання розписки від 20.02.2013р., є нікчемним з наступних підстав. Особисто він, [PERSON], ніколи не звертався до відповідача з проханням надати йому в борг будь-яку суму грошових коштів, позивач ніколи не передавав йому ніяких грошових коштів, а він відповідно не брав у нього в борг грошові кошти у сумі 7300 грн. та жодним чином не зобов'язувався повертати не отримані ним від позивача вказані грошові кошти, а ні до 01.04.2013р., а ні у будь-який інший термін. Особисто ним не передавалася позивачу власноручно написана розписка про отримання від позивача грошей у сумі 7300 грн., яка відповідно ним не підписувалася, оскільки він таку розписку не писав та не підписував. Оскільки, як уже було вищенаведене, йому, [PERSON], не були передані гроші позивачем у сумі 7300 грн. та ним власноручно не писалася розписка про отримання грошей у сумі 7300 грн. та не засвідчувалася його підписом, то вимоги [PERSON] про застосування до нього наслідків порушення договору позичальником, передбачених приписами ст.1050 ЦК України є такими, що суперечать нормам матеріального та процесуального права, тому що розписка від 20.02.2013р. є сфальшованою позивачем. У зв'язку з вищевикладеним просить визнати нікчемним договір позики на підставі розписки від 20.02.2013р. У судовому засіданні відповідач підтримав свої позовні вимоги, викладені у зустрічній позовній заяві. Позивач [PERSON] надав суду письмові заперечення на зустрічну позовну заяву, де вказав, що твердження [PERSON], що начебто розписка від 20.03.2013р. є фальшивою, є видумкою, так як цю розписку безпосередньо написав, підписав та видав йому сам [PERSON] Крім того, [PERSON] не надав жодних підтверджень власної думки, що доводить безпідставність його висновків. Дійсно, твердження [PERSON] є обґрунтованим, що наведені ним у зустрічній позовній заяві обставини можуть бути підтверджені тільки висновками почеркознавчої експертизи. Проти вказаного клопотання не заперечує, проведення експертизи слід оплачувати особі, яка її замовила, а саме [PERSON] У зв'язку з цим вважає, що зустрічний позов [PERSON] до нього задоволенню не підлягає. Крім цього позивач у судовому засіданні пояснив суду, що зустрічну позовну заяву не визнає, вказана розписка дійсна, відповідач її писав. Судом встановлено, що згідно розписки від 20.02.2013р., [PERSON] [INFO] [NUMBER] зобов'язується повернути заборгованість в сумі 7300 (сім тисяч триста) гривень [PERSON] в строк до 01.04.2013р. (а.с.7). Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1331/02/1332/03 від 17.06.2014р., рукописний текст розписки від імені [PERSON] від 20 лютого 2013 року, а також підпис під текстом цієї розписки виконано не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису. Ознак попередньої технічної підготовки при виконанні підпису від імені [PERSON] не встановлено (а.с.56-60). Вислухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.1047 ЦК Урани, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За змістом ч.ч.3, 4 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно абз.2 п.5 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Як вбачається з матеріалів справи, а саме зі змісту зустрічної позовної заяви, де зазначено, що відповідач ніколи не звертався до позивача з проханням надати йому у борг будь-яку суму грошових коштів, позивач ніколи не передавав йому ніяких грошових коштів, а він, відповідно, не брав у нього в борг 7300 грн., не передавав позивачу та не писав і не підписував розписку про це, суд вважає, що відповідач не укладав з позивачем договір позики та взагалі не брав ніяких коштів у позивача, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи № 1331/02/1332/03 від 17.07.2014р. У зв'язку з вищенаведеним, суд вважає, що договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] на суму 7300 грн. на підставі розписки від 20.02.2013р., є нікчемним. Позивачем подано клопотання про витребування доказів та проведення повторної почеркознавчої експертизи, де зазначено, що враховуючи наявність свідків у присутності яких [PERSON] писав цю розписку, він не виключає факту зміни почерку і підпису відповідачем [PERSON] при написанні вказаної розписки від 20.02.2013р., так як і саме експертне дослідження наводить схожість загального вигляду підписів, що свідчить про неповноту дослідження проведеного експертного дослідження № 1331/02/1332/03 від 17.07.2014р. або недостатність експертного матеріалу чи спробу впливу відповідача на експерта. Враховуючи наведене просить витребувати на АП «Шахта ім.Засядька» оригінали власноручної заяви [PERSON] про прийом на роботу, про звільнення і оригінали книги нарядів, які заповнював [PERSON] та розписувався в них (табельний номер [PERSON] № 21410). Враховуючи наведене, просить додаткове експертне дослідження почерку та підпису [PERSON] у розписці, виконаній ним власноруч у присутності свідків 20.02.2013р. Проведення експертизи просить доручити почеркознавчим експертам, розміщеним за адресою: вул.Фізкультурна, 1, м.Донецьк. Оплату гарантує. Суд вважає, що клопотання позивача не підлягає задоволенню оскільки підстав для витребування додаткових документів та для призначення повторної почеркознавчої експертизи, судом не встановлено. На підставі ст.ст.203, 215, 1047 ЦК України,

Outcome: approved