Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

В жовтні 2015 р. позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], мотивуючи тим, що він є власником вищезазначеної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності. Відповідач лише тільки прописана в квартирі, однак не проживає з липня 2014 року по теперішній час. Відповідач в квартирі не мешкає, її особисті речі відсутні, однак, з реєстраційного обліку не знімається. Відповідач не цікавиться квартирою та не бере участі в її утриманні та оплаті житлово-комунальних послуг, жодного разу не з'являлася до квартири, і всі обов'язки, що випливають з утримання житлового приміщення, лежать на позивачеві. Перебуванням відповідача на реєстраційному обліку за вищевказаною адресою порушуються права позивача як власника житла. Вважає, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням як так, що не користується ним більш 1 року без поважних причин. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що відповідачка є його племінниця, яку він зареєстрував в своїй квартирі в травні 2013 р., і вона спочатку там жила. В жовтні 2014 р. в райПФУ вона оформила пенсію за віком, забрала всі свої речі і майно та виїхала з квартири. Де вона може перебувати на теперішній час, позивач не знає. Додав, що колись у відповідачки були родичі в Криму. З нею він не підтримує ніяких відносин, платить за квартиру лише сам, що йому, як пенсіонеру, дуже важко. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, своє право на участь у судовому засіданні не використала, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог закону. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з цим, суд на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, встановивши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] в Подільському районі м.Києва, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 08.07.1993 року. З довідки форми № 3, виданої Центром комунального сервісу, вбачається, що у вказаному житловому приміщенні на час розгляду справи зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO], власник особового рахунку - з 20.01.1990 р.; відповідач [PERSON], [INFO], - з 16.05.2013 р. За змістом ст.156 ч.1 Житлового Кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з актами, складеними житловим органом 05.10.2015 р. та 21.01.2016 р., відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду той факт, що відповідач не мешкає в спірній квартирі з жовтня 2014 р., житло покинула добровільно, перешкод в користуванні відповідачу житлом позивач з не чинив, її речі і майно в квартирі відсутні. У суду не має підстав стави під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мав об'єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач не чинив, майно та речі відповідача в квартирі відсутні. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що з жовтня 2014 року відповідач не користується житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, які необхідно захистити в судовому порядку. На спростування доводів позивача відповідач всупереч вимогам ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів, котрі б підтверджували факт його проживання у спірній квартирі або поважність причин не проживання у цій квартирі. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст.405 ч.2 ЦК України, ст.156 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved