Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернулася з вказаним позовом до [PERSON], ПАТ УСК «Гарант-Авто». Свої вимоги мотивує тим, що 15.04.2015р. в м. Києві на вул. Старонаводницька, 1 водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Форд», д.н.з. [NUMBER], під час здійснення розвороту поза перехрестям з відповідно крайнього лівого положення, не надав дорогу автомобілю «Акура», д.н.з. [NUMBER], що належить позивачу [PERSON], під її керуванням, який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення, та в результаті якого автомобіль позивача «Акура» зазнав механічних пошкоджень. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 29.05.2015р. [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та визнано винним у порушенні п. 10.4 ПДР України. Відповідно до звіту №766 від 05.05.2015р. про визначення вартості матеріального збитку, загальна вартість відновлювального ремонту становить 58 468,84 грн. Однак ТОВ «Автосервіс.М» були виконані роботи по ремонту транспортного засобу «Акура» д.н.з. [NUMBER] на суму 59509,20 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № АК-0000600 від 06.11.2015р. За проведення авто товарознавчого дослідження позивач сплатив його вартість у сумі 800 грн. Також зазначає, що між відповідачем [PERSON] та ПАТ УСК «Гарант - Авто» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АІ/1993349. Згідно полісу №АІ/1993349 ліміт відповідальності відповідача 2 за шкоду, заподіяну майну, складає 50000 гривень. Таким чином, на підставі полісу №АІ/1993349 ПАТ УКС «Гарант - Авто» повинно відшкодувати позивачу заподіяну шкоду у межах ліміту у розмірі 50 000 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідачів для можливості досудового врегулювання даного питання, однак ні відповідач 1, ні відповідач 2 не відшкодували заподіяну шкоду обґрунтовуючи свою відмову відсутністю коштів. На підставі наведеного, позивач просить стягнути з [PERSON] матеріальні збитки в сумі 9 509 грн. 20 коп., 800 грн. - суму вартості автотоварознавчого дослідження та витрати по сплаті судового збору; з ПАТ УСК «Гарант-Авто» стягнути страхове відшкодування в сумі 50000 грн. У зв'язку з наведеним позивачу було завдано моральну шкоду, розмірі якої він оцінює у 5000 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідачів витрати по оплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив про їх задоволення. Відповідач: ПАТ УСК «Гарант - Авто» свого представника в судове засідання не направив і доказів про поважність причин не направлення свого представника, суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи, даний відповідач неодноразово повідомлявся належним чином за своїм місцезнаходженням, що підтверджується наявними в матеріалах справи, зворотними поштовими повідомленнями. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився і доказів про поважність причин своєї неявки, суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи, неодноразово повідомлявся належним чином за місце своєї реєстрації, що підтверджується наявними в матеріалах справи, зворотними поштовими повідомленнями. Крім того, суд враховує, що 27.01.2016р. відповідачем [PERSON] було надано клопотання про перенесення судового засідання, призначеного на 28.01.2016р. на 15год. 30 хв. у зв'язку із хворобою, однак при цьому будь-яких доказів на підтвердження викладеного в клопотанні відповідачем суду не було надано. Також 26.02.2016р. представником відповідача [PERSON] - [PERSON] через канцелярію суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 26.02.2016р. о 11 год. 00 хв. в зв'язку з тим, що довіреність на його ім'я від відповідача [PERSON] була видана лише 24.02.2016р. та він не мав змоги ознайомитись належним чином з матеріалами справи, а також через те, що о 10 год. 15 хв. у нього призначена справа в Оболонському районному суді м. Києва. Зважаючи на ту обставину, що ухвалою суду провадження у справі було відкрито 22 грудня 2015 року та призначено судове засідання на 28.01.2016 року на 15 год. 30 хв., у відповідача [PERSON] було достатньо часу для оформлення довіреності на свого представника та можливість ознайомлення з матеріалами справи. Крім того, суд вважає, що неявка представника відповідача [PERSON] в судове засідання в зв'язку із призначенням судового засідання в Оболонському районному суді м. Києва по іншій справі не є поважною причиною для неявки в судове засідання 26.02.2016р., а така поведінка відповідача [PERSON] та його представника спрямована на затягування розгляду справи, порушення строків її розгляду та є недобросовісним ставленням до своїх процесуальних прав та обов'язків. Представник позивача вважаючи, що представник відповідача: ПАТ УСК «Гарант - Авто» та відповідач: [PERSON] не з'явились у судове засідання без поважних причин, не заперечував проти заочного розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача: ПАТ УСК «Гарант - Авто», відповідача: [PERSON] З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 224 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно за відсутності представника відповідача: ПАТ УСК «Гарант - Авто», відповідача: [PERSON] Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. [PERSON] 15.04.2015 року о 10 год. 00 хв., керуючи автомобілем «Форд Скорпіо 2.0», державний номерний знак [NUMBER] на вул. Старонаводницька, 1 в м. Києві, під час здійснення розпороту поза перехрестям з відповідно крайнього лівого положення, не надав дорогу автомобілю «Акура» державний номерний знак [NUMBER], водій [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення та завдано матеріальних збитків обом автомобілям. Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року відповідача - [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі: 340 грн. Як вбачається з постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року, [PERSON] в судовому засіданні вину у вчиненому ним адміністративному правопорушенні визнав повністю і щиро розкаявся. З урахуванням викладеного, суд вважає, що саме відповідач - [PERSON], є винним у скоєнні ДТП та заподіянні шкоди внаслідок цієї ДТП. Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 19.09.2009 року, власником автомобіля «Acura»\~р. н. [NUMBER], є позивач. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії висновку №766 експертного дослідження складеного 05 травня 2015 року Фізичною особою-підприємцем [PERSON], матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Acura MDX держномер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП складає 32823,35 грн. При цьому оцінювач визначив, що вартість відновлювального ремонту складає 58468,84 грн. Як вбачається з акту виконаних робіт № АК-0000600 від 06 листопада 2015р., рахунку-фактури № АК-0000717 від 26 червня 2015 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-сервіс.М» були виконані роботи по ремонту автомобіля «Acura», державний номер [NUMBER] на загальну суму 59509,20 гривень. Як вказує позивач на момент ДТП, обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну за полісом обов'язкового страхування № АІ/1993349, становив: 50000 грн. і франшиза цим полісом, не була передбачена. Будь-яких конкретних правових доказів у спростування доводів позивача, щодо ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну та відсутності франшизи за полісом обов'язкового страхування № АІ/1993349, відповідачі суду не надали і судом таких доказів не здобуто. Згідно з ч. 1 ст. 1167, ч. 2 ст. 1187, п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до абзацу першого п. 9.2. і п. 9.4. ст. 9, п. 12.1. ст. 12, ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-ІV, обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 25500 гривень на одного потерпілого. До договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та виплат страхового відшкодування за цими договорами застосовуються норми щодо ліміту відповідальності страховика, які діяли на дату укладення договору. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків, ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеного судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. З урахуванням викладеного, суд вважає, що цивільно-правову відповідальність перед позивачем, мають нести обидва відповідачі. Що ж до розміру грошової суми, яка має бути сплачена позивачу кожним відповідачем, то суд при вирішенні цього питання виходить з наступного. Як вказує позивач, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну за полісом обов'язкового страхування № АІ/1993349, становить: 50000 грн., а франшиза цим полісом не встановлена. Тому, з відповідача - ПАТ УСК «Гарант - Авто» на користь позивача, підлягає стягненню: 50000 грн. - страхового відшкодування. Враховуючи вищезазначене, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 9509 грн. 20 коп. (59509,20 грн. - 50 000 грн.). Відповідно до наявної в матеріалах справи копії квитанції до прибутного касового ордера №5 від 05.05.2015р., за висновок №766 з визначення вартості матеріального збитку автомобіля Acura MDX [NUMBER], позивач сплатив 800 грн. Понесення позивачем витрат за складання звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, ніким по справі, конкретними правовими доказами, не спростовано. Тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача - [PERSON] 800 грн. у відшкодування витрат за оплату звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу суд також, вважає обґрунтованими. Також суд вважає, що пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, позивачу заподіяно моральну шкоду. Наявність вини відповідача - [PERSON] в скоєнні ДТП, судом встановлена. Що ж стосується розміру цього відшкодування, то з урахуванням ступеня вини відповідача, обставин ДТП, тривалості страждань та негативних наслідків, які настали для позивача у зв'язку із ДТП, суд вважає, що 5 000 грн., про стягнення яких просить позивач, є достатнім розміром для відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. За таких обставин, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки позов задовольняється повністю, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог по відношенню до кожного відповідача окремо.

Outcome: approved