Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м.Чернігова з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] і згідно уточненого позову від 30.10.2018 року, просив визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений між [PERSON] ( на підставі довіреності) від імені [PERSON] та [PERSON] від 17.10.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М., зареєстрованого в реєстрі №449 від 17.10.2015 року в частині дарування 9/16 частин земельної ділянки площею 0,0337 га, кадастровий номер [NUMBER],що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на 9/16 частин земельної ділянки площею 0,0337 га, кадастровий номер [NUMBER],що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивував тим, що вказаний вище договором порушені його права як власника 9/16 частин житлового будинку, які були передані йому [PERSON] за договором дарування частин житлового будинку від 06.03.2014 року. Відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позов не визнає, в задоволенні просить відмовити, посилається на правомірність укладання спірного договору. В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали і просили суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в задоволенні позову просила відмовити. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнає. Третя особа до суду не з»явилась, надала письмові пояснення, з яких вбачається, що проти задоволення позову заперечує. Судом встановлені наступні обставини справи. Батьками позивача та відповідача [PERSON] являються [PERSON] та [PERSON]. В квітня 1959 року на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно [PERSON] було надано земельну ділянку площею 600 кв.м за адресою [ADDRESS]. 15 березня 1995 року [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на землю площею 674 кв.м. за адресою [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку і господарчих споруд. В подальшому в червні 2013 року [PERSON] про було проведено поділ належної йому земельної ділянки площею 0,0674 га за адресою [ADDRESS] на дві рівні частини, яким присвоєно кадастрові номери [NUMBER] і [NUMBER] і 06.06.2013 року проведено їх державну реєстрацію ( а.с.17, 38). 29 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про визначення часток в праві спільної власності подружжя, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М. і зареєстровано за номером 521. Відповідно до вказаного договору сторони домовились, що [PERSON] є власником 7/16 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS], а [PERSON] є власником 9/16 частин вказаного будинку. 17 серпня 2013 року [PERSON] відповідно до Договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М., подарував земельну ділянку площею 0,0337 га кадастровий номер [NUMBER] за адресою [ADDRESS] [PERSON]. [PERSON] 06.03.2014 року подарувала свої 9/16 частин житлового будинку та земельну ділянку площею 0,0337 га з кадастровим номером [NUMBER] за адресою [ADDRESS] сину [PERSON]. [PERSON] 17.10.2015 року подарував свої 7/16 частин житлового будинку та земельну ділянку площею 0,0337 га з кадастровим номером [NUMBER] за адресою [ADDRESS] дочці [PERSON]. Відповідно до ст..319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 78 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). (стаття 81 ЗК України). Відповідно до ст..215ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно частини1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено факт завданням йому порушень при укладанні між [PERSON] та [PERSON] договору дарування земельної ділянки від 17.10.2015 року площею 0,0337 га, не визначено площу земельної ділянки, на яку він на його думку має право власності в зв'язку з переходом права власності на нерухомість, враховуючи, що до нього перейшло право власності лише на 9/16 частин житлового будинку, не надано доказів того, що дійсно його 9/16 частин, або інша частина житлового будинку знаходяться на земельній ділянці, що перебуває у власності [PERSON]

Outcome: dismissed