Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правовідносини по даній справі регулюються Сімейним Кодексом України. Судом встановлено, що 14 березня 2014 року між сторонами шлюб було розірвано, що підтверджується рішенням Краматорського міського суду. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони мають сина, [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони мають сина, [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Рішенням Краматорського міського суду від 04.09.2014 року, відповідач зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти у розмірі: 1500,00 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] з 14.03.2014 року і до її повноліття, тобто до [INFO] року; 2000,00 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] з 14.03.2014 року і до його повноліття, тобто до [INFO] року; 1500,00 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] з 14.03.2014 року і до його повноліття, тобто до [INFO] року. На підставі зазначеного рішення суду позивачем був отриманий виконавчий лист, який був пред'явлений до відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції для примусового виконання. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.196 СК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своєї Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п.22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до частини 3 статті 195 Сімейного Кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить із наступного. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань. Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до довідки, наданої державним виконавцем відділу ДВС Краматорського міського управління юстиції, сума заборгованості по аліментам з 14.03.2014 року по 31.05.2018 року становить 252741,94 грн. Виходячи з вказаної довідки за цей період [PERSON] не сплачував аліменти. Тому у відповідності до статті 196 СК України пеня за прострочення сплати аліментів складає: за 2014 рік 47 741,94 грн.; за 2015 рік -60 000,00 грн.; за 2016 рік -60 000,00 грн.; за 2017 рік -60 000,00 грн.; за січень-лютий 2018 року -10 000,00 грн.; за березень 2018 року -4 300,00 грн.; за квітень 2018 року -2 800,00 грн.; за травень 2018 року -1 250,00 грн. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів за період з 14.03.2014 року по 31.05.2018 року складає 246 091,94 грн. Враховуючи, що відповідачем доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів не надано, суд вважає, що позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 246 091,94 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача суми заборгованості по аліментам за період з 14.03.2014 року по 31.05.2018 року в сумі 252741,94 грн., то вони не підлягають задоволенню з наступних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Згідно ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений статтею 71 цього Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості із сплати аліментів лише в разі спору про її розмір. Оскільки аліменти на користь позивачки вже стягнуті рішенням суду, то повторному стягненню вони не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача у порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 ЗУ «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розмір узадоволених позовних вимог. Враховуючи, що при зверненні до суду позивач звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: partial