Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

В жовтні 2015 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що на підставі договору купівлі-продажу,посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 28.09.2015 р.[PERSON]та зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,вона є власником квартири 44 в житловому будинку 12 по вул.Мікояна в м.Запоріжжі. Відповідач [PERSON]являється членом сім*ї колишніх власників цієї квартири [PERSON]та [PERSON],був зареєстрований у вказаній квартирі як співвласник,проте з 05.08.2014 р.фактично у ній не проживає,виїхав за межі України. Посилаючись на те,що відповідач [PERSON]не є членом її сім*ї або близьким родичем, реєстрація його проживання у спірній квартирі порушує права власника та змушує нести додаткові витрати на утримання житла,відповідач не виконав домовленість добровільно припинити реєстрацію проживання у квартирі,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.391 ЦК України,визнати відповідача [PERSON]втратившим право користування спірною квартирою,зобов*язати Шевченківський відділ у м.Запоріжжі управління державної міграційної служби України зняти відповідача з реєстраційного обліку. В судове засідання позивач подала письмову заяву про розгляд справи без її участі,в якій наполягала на задоволенні позову та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не з*явився,викликався шляхом направлення судової повістки,яка повернута до суду за закінчення терміну зберігання. Про зміну свого місця проживання(перебування)під час судового провадження ,причини неявки у судове засідання відповідач суд не повідомив. Відповідно до ст.74,76,77 ЦПК України відповідач вважається таким,що повідомлений належним чином та не з*явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст.224,225 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі договору купівлі-продажу квартири,посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] О.Г.28.09.2015 р.за р№ 755 та зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.09.2015 р.за р№ 11367239,[PERSON]Б.є власником квартири 44 в житловому будинку 12 по вул.Мікояна в м.Запоріжжі. З наведеного суд встановив,що позивач набув право власності на спірну квартиру у встановлений законом спосіб та підтвердив ці обставини належними допустимими доказами,які відповідач нічим не спростував. На час укладання договору купівлі-продажу,в квартирі з 2007 р.був зареєстрований відповідач [PERSON],що підтверджено довідкою від 08.10.2015 р.Центру обслуговування абонентів № 3,реєстрація відповідача була проведена як співвласника спірної квартири. На теперішній час між [PERSON]та власником житла [PERSON]сімейні стосунки відсутні,згоди на його реєстрацію новий власник житла не надавала. Відповідно до ст.156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.383 ЦК України,власник житлового будинку,квартири, має право використовувати приміщення для власного проживання,проживання членів його сім*ї або інших осіб. Згідно вказаних правових норм,які регулюють об*єм житлових прав власника,слідує,що право власника будинку(квартирі) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Оскільки закон не передбачає переходу прав і обов*язків в частині збереження права користування житлом колишнього власника у випадку зміни власника будинку(квартири),суд дійшов висновку,що відповідач [PERSON]внаслідок припинення його права власності на спірну квартиру після її продажу,втратив право користування житловим приміщенням зазначеної квартири. Встановлені судом обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем під час її судового розгляду. Відповідно до ст.391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином,суд встановив,що позов грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірною квартирою відповідачем відсутні,його реєстрація у квартирі без згоди нового власника створює перешкоди [PERSON]для користування та розпорядження власністю. Вирішуючи питання про зобовязання Шевченківського відділу у м.Запоріжжі управління державної міграційної служби України зняти відповідача з реєстрації в спірному будинку, суд дійшов висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають,оскільки заявлені до особи,яка не залучена відповідачем до участі у справі та виходячи з наступного. Згідно ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ст.119 ЦПК України. Як передбачено ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Як передбачено ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Як розяснив Верховний Суд України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції»суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства. З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги в частині зобовязання зняти з реєстраційного обліку [PERSON]заявлені до особи,яка не відповідачем у справі. Крім того, на час звернення до суду з такими вимогами позивач не зазначив в позові та не обґрунтував з посиланням на докази наявність з боку компетентних державних органів порушень його прав у вигляді бездіяльності чи неправомірних дій і не обґрунтував наявність спору з цього предмету, оскільки наявність судового рішення про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням є самостійною підставою для зняття її з реєстрації. Також суд звертає увагу на те, що дії зі зняття з реєстрації фізичних осіб в житловому приміщенні здійснюються за заявою уповноваженої особи, у разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації фізичних осіб, зареєстрованих в житловому приміщенні, на підставі звернення особи, такі дії оскаржуються в порядку, встановленому КАС України. Тому вимоги позивача про зобовязання компетентних органів вчиняти певні дії не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства. На підставі ст.156,157 ЖК України,ст.383,391,405 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218,294 ЦПК України,суд-

Outcome: partial