Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що його батько [PERSON] помер 09.11.2011 року. Спадкоємцями після його смерті є він та його сестра [PERSON] Він не звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], у звязку із тим, що до 14.12.2011 року знаходився під вартою. Про смерть [PERSON] він дізнався із листа нотаріуса [PERSON], яке було адресовано за його колишньою адресою в м. Бердянську. Лист був відправлений 28.04.2012 року, але його він отримав 20.05.2012 року. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину. Він також бажає прийняти спадщину як спадкоємець першої черги, вважає, що не подав заяву про прийняття спадщини з поважних причин. Просив суд визначити йому додатковий строк тривалістю у три місці для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити. Позивач суду пояснив, що на день смерті свого батька [PERSON] 09.11.2011 року, він знаходився під вартою. Він був звільнений з-під варти 14.12.2011 року. Його постійним місцем проживання є м. Бердянськ, вул. Піонерська, 59, кімната 338. Даючи пояснення в якості позивача, [PERSON] пояснив суду, що про смерть батька дізнався з листа нотаріуса [PERSON] [PERSON] був направлений простою кореспонденцією на його попередню адресу: м. Бердянськ, вул. Піонерська, 59, кімн.4 і вручений особисто йому не був. Фактично лист він отримав 20.05.2012 року, тобто після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини. На наступний день він звернувся із позовною заявою про визначення додаткового строку на прийняття спадщини до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, але ухвалою суду від 14.06.2012 року позов був повернутий як непідсудний. Під час виступу у судовий дебатах [PERSON] пояснив суду, що у нього були добрі стосунку із сестрою [PERSON] У них була домовленість про те, що спадщина після смерті батька буде поділена між ними. Він сподівався, що квартира №77 будинку№33 по вул. Запорізького козацтва в м. Запоріжжя, яка залишилась після смерті батька, буде належати їх родині і не буде відчужена. У звязку із цим він не подавав заяву про прийняття спадщини. Але [PERSON] отримавши свідоцтво про право на спадщину, продала квартиру. Він бажає повернути квартиру у володіння його родини, прийнявши спадщину після смерті батька. Представник позивача [PERSON] суду пояснив, що у звязку із тим, що [PERSON] знаходився в умовах тримання під вартою до 14.12.2011 року, він був обмежений на один місяць в строку на прийняття спадщини. Посилався на те, що лист нотаріуса [PERSON] був адресований простою кореспонденцією і вручений вчасно [PERSON] не був. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що її батько [PERSON] помер 09.11.2011 року після тривалої хвороби в лікарні в м. Києві. В цей час її брат [PERSON] знаходився під вартою. Про смерть батька вона по телефону повідомила [PERSON] На похованні батька [PERSON] не було, а через 40 днів після смерті, на поминки, [PERSON] приїхав разом із дружиною та дітьми. Із заявою про прийняття спадщини після смерті батька вона звернулась до нотаріуса 24.04.2012 року, та повідомила, що другим спадкоємцем є її брат [PERSON] Нотаріус направила позивачу лист із пропозицією подати заяву про прийняття спадщини, але [PERSON] із відповідною заявою не звернувся. 08.10.2012 року вона отримала у нотаріуса [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, яке складається з квартири [ADDRESS], автомобіля ЗАЗ 2004 року випуску, права на грошові вклади в ПАТ «Кредитпромбанк». Квартиру вона продала. Вважає, що причини по яким [PERSON] не подав заяву про прийняття спадщини, не є поважними, а тому просила суд відмовити у позові. Представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення позову, пояснила, що позивач не довів поважності причин пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини. [PERSON] мав можливість прийняти спадщину після смерті батька, але своїм правом він не скористався. Третя особа приватний нотаріус ЗМНО [PERSON] в судове засідання не зявилась, направила суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. В письмовому поясненні вказала, що 24.04.2012 року до неї звернулась [PERSON], яка пояснила, що крім неї спадкоємцем є [PERSON], вказала його адресу. Вона направила лист [PERSON], який через декілька днів зателефонував їй і повідомив, що лист ним отриманий. Вона розяснила, що він має право подати заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк. [PERSON] із заявою так і не звернувся і 08.10.2012 року вона видала свідоцтво про право на спадщину [PERSON] (а.с. 93). Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, та прийшов до наступних висновків. [PERSON] помер 09.11.2011 року в м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 41). Після смерті [PERSON] 24.04.2012 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса ЗМНО [PERSON] звернулась донька померлого [PERSON] (а.с. 37). В заяві вона повідомила, що до складу спадкового майна входить квартира [ADDRESS], автомобіль ЗАз 2004 р.в., грошові вклади. Вказала, що іншим спадкоємцем є син померлого [PERSON], який проживає за адресою: [INFO]. Приватний нотаріус [PERSON] 27.04.2012 року направила лист [PERSON], в якому розяснила, що він як спадкоємець має право до 09.05.2012 року подати заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 6, 58). Лист був направлений простою кореспонденцією 28.04.2012 року на адресу: [ADDRESS], що підтверджується ксерокопією конверту (а.с. 7). [PERSON] у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернувся. 11.06.2012 року [PERSON] звернувся із позовною заявою про визначення додаткового строку на прийняття спадщини до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, але позов був йому повернутий як непідсудний на підставі ухвали від 14.06.2012 року (а.с. 84). Відповідно довідки з Бердянського МВ ГУМВД України в Запорізькій області [PERSON] до 14.12.2011 року знаходився під вартою та перебував в СІЗО. В ході розгляду справи судом були допитані свідки, які дали наступні пояснення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її подругою. [PERSON] тяжко хворів і помер в лікарні в м. Києві 09.11.2011 року. Через 40 днів після смерті були поминки, які проходили в кафе. [PERSON] був там присутній. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її подругою. Через 40 днів після смерті [PERSON] 17.12.2011 року в кафе «Весна» проходили поминки. [PERSON] був там присутній із дружиною [PERSON], донькою та сином. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є знайомою [PERSON] Їй відомо, що [PERSON] останнім часом проживав в м. Бердянську, до грудня 2011 року знаходився у СІЗО. Після смерті [PERSON] на 40 день в кафе «Весна» проходили поминки, на яких був присутній [PERSON] із сімєю. Вона особисто спілкувалась із [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що вона є донькою [PERSON] Її дідусь [PERSON] помер 09.11.2011 року в лікарні. [PERSON] по телефону повідомила про це [PERSON], який перебував в СІЗО. [PERSON] у відповідь направив [PERSON] смс-повідомлення, в кому написав, що приїде в м. Запоріжжя одразу після звільнення. Через 40 днів, [PERSON] приїхав на поминки батька, які проходили в кафе «Весна» разом із дружиною [PERSON], донькою [PERSON], сином [PERSON]. Вона сиділа з ними за одним столом. Питання розподілу спадщини ніхто не обговорював. В червні 2012 року [PERSON] та [PERSON] посварились через пропажу грошей у її матері вдома. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] був на поминках свого батька [PERSON], які проходили 17.12.2011 року в кафе «Весна». Разом з ним були його дружина [PERSON], діти [PERSON] та [PERSON]. На поминках було близько 100 чоловік. [PERSON] приїхав із м. Бердянська в Запоріжжя в день поминок разом із сімєю та адвокатом. Після поминок вони поїхали в квартиру, в якій проживав до смерті [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює поштаркою, обслуговує будинок №4 по вул. Піонерській в Бердянську, який є гуртожитком. Вона знає [PERSON], оскільки на його адресу приходить багато кореспонденції. Листи із замовленням вона вручає особисто адресату, а просту кореспонденцію залишає в приміщенні гуртожитку, оскільки поштові скриньки відсутні. Вона памятає, що в травні 2012 року [PERSON] запитував її про лист від нотаріуса, який він отримав не вчасно. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає з [PERSON] в одному будинку. Займає кімнату №4 будинку №338 по вул. Піонерській в м. Бердянську і працює прибиральницею. В травні 2012 року поштар принесла лист на імя [PERSON] від нотаріуса із м. Запоріжжя і попросила передати адресату. Вона передала лист [PERSON] 20.05.2012 року, оскільки він був у відрядженні. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При вирішенні спору суд керується розясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». В пункті 24 Постанови вказано, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічні розяснення дав Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ в листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13. Так, в пункті 3 вказано, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги, суду необхідно встановити, коли [PERSON] стало відомо про смерть [PERSON] та зясувати причини пропуску строків подачи заяви про прийняття спадщини. На підставі досліджених по справі доказів, оцінивши їх в сукупності, судом було встановлено, що [PERSON] стало відомо про смерть батька не пізніше 17.12.2011 року. Свідки, які давали пояснення в ході розгляду справи, одноголосно стверджували, що [PERSON] був присутній на поминках батька в кафе «Весна» 17.12.2011 року. При цьому незважаючи на те, що свідки перебувають у дружніх стосунках з [PERSON], вони послідовно та впевнено пояснювали про обставини поминок, відповідали на запитання суду, вказуючи на дату, місце їх проведення, день приїзду [PERSON], членів сімї, з якими він там знаходився. Будь-яких протиріч в поясненнях свідків судом встановлено не було, як само і не надійшло жодних доказів від [PERSON] у спростування пояснень даних свідків. Сам [PERSON] в своїх поясненнях не заперечив проти своєї присутності на поминках батька 17.12.2011 року. А тому суд робить висновок про те, що [PERSON] станом на 17.12.2011 року було відомо про смерть батька. Крім того, суд враховує, що [PERSON] в своєму позові до Ленінського районного суду м. Запоріжжя (а.с. 82-82) вказує, що про смерть батька йому стало відомо під час перебування в СІЗО, де він знаходився до 14.12.2011 року. Дана обставина узгоджується із поясненнями [PERSON], яка вказала, що по телефону повідомила [PERSON] про смерть батька, та поясненнями свідка [PERSON] Таким чином, навіть із урахуванням знаходження [PERSON] під вартою до 14.12.2011 року, він мав достатньо часу до 09.05.2012 року подати заяву про прийняття спадщини. Суд не може погодитись із позицією позивача та його представника, які вважають, що поважною причиною неподання заяви є несвоєчасність вручення листа нотаріуса [PERSON] Представник позивача посилався на те, що нотаріус зобовязаний направляти листи з повідомленням спадкоємцеві листом із замовленням, в той час як лист був направлений простою кореспонденцію. Дослідивши вимоги Закону України «Про нотаріат» та Наказу про затвердження «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, судом не встановлено обовязку нотаріуса після отримання від спадкоємця заяви про прийняття спадщини, повідомляти про це інших спадкоємців. Однак, приватний нотаріус [PERSON] направила лист із повідомленням [PERSON] на адресу за якою він дійсно проживав. Будь-яких вимог щодо виду поштового відправлення законодавство не містить. У звязку із цим, суд прийшов до висновку, що [PERSON] та нотаріус [PERSON] не створювали жодних перешкод для повідомлення [PERSON] про можливість прийняття ним спадщини. Суд також приймає до уваги письмове пояснення приватного нотаріуса [PERSON] (а.с. 93), яка вказала, що до закінчення строку на прийняття спадщини [PERSON] телефонував їй з приводу отриманого листа. Заслухавши пояснення сторін під час розгляду справи та судових дебатів, суд прийшов до висновку, що між сторонами по справі виник конфлікт вже після закінчення строку на прийняття спадщини. Намір прийняти спадщину виник у [PERSON] після того, як йому стало відомо про відчуження успадкованих [PERSON] квартири та автомобіля. Як пояснив сам [PERSON], він не подавав заяву про прийняття спадщини, оскільки сподівався, що квартира та автомобіль не будуть відчужені і залишаться у власності їх родини. Однак існування будь-яких домовленостей між сторонами по справі щодо розпорядження спадковим майном та невиконання цих домовленостей не може бути визнані поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи та оцінюючі зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи показання свідків, інші матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведений факт того, що він пропустив строк на прийняття спадщини через поважні причини.

Outcome: dismissed