Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

В грудні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті її батька [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що батько позивача [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Останній, помер [INFO] , та після смерті батька відкрилась спадщина. За життя батько заявника склав 03.04.2010 року заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] . Позивач вказує, що вона є єдиним спадкоємцем, інших спадкоємців немає. Вона не знала про складений батьком заповіт, та із поважних причин пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини, а тому вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить визначити їй строк в два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили, достатній для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12.2020 року, у справі відкрито провадження та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач після відкриття провадження надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила вимоги задовольнити. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, в зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступих підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] народилась [INFO] в с. Олексіївка Куйбишевського району Запорізької області та, відповідно до копії свідоцтва про народження, останньої, її батьком записано - [PERSON] . Батько позивача, [PERSON] народився [INFO] та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. [PERSON] 03.04.2010 року було складено заповіт, яким усе своє майно, останній, заповів [PERSON] . Позивач вказує, що вона є єдиним спадкоємцем та не знала про складений батьком заповіт, вона із поважних причин пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини, а тому вимушена звернутись до суду із даним позовом. Перевіряючи обґрунтованість вимог заяви, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 2 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз`яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 57 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень Цивільного кодексу про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги викладені в позові обґрунтування та доводи, суд приходить до висновку про те, що причина пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька є поважною, а відтак позов є обґрунтованим та законним, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved