Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Відповідач [PERSON] у попереднє судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, справу просить розглянути без його участі, також зазначив, що їх спільна дитина - дочка [PERSON]М, 09.01.2009року народження, проживає разом із бабусею [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Позивач [PERSON] у попереднє судове засідання також не зявилася, у позові просила розглянути справу без її участі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову відповідачем судом у попередньому судовому засіданні ухвалюється рішення у порядку встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України за наявності для того законних підстав при визнанні позову відповідачем суд ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по даній справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Судом в ході судового розгляду були досліджені наступні докази: - свідоцтво про шлюб, серії 1-ЖД № 065884 від 09.11.2008 року, згідно якого між [PERSON] та [PERSON] 09.11.2008 року був укладений шлюб, який був зареєстрований у Лиманській сільській раді Ренійського району Одеської області, актовий запис № 12, після реєстрації шлюбу чоловіку та дружині були присвоєні прізвища «Корнєл»; - копія закордонного паспорту на ім`я позивача [PERSON], № ЕТ749507, виданого 25.02.2012 року; - копія свідоцтва про народження дочки [PERSON], [INFO], серії 1-ЖД № 166665 від 12.01.2009 року, в якому батьками дитини вказані позивач та відповідач; - квитанція про сплату судового збору. При розгляді справи судом також були встановлені наступні обставини: позивач [PERSON] звернулася до Ренійського районного суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 09.11.2008р. у Лиманській сільській раді Ренійського району Одеської області, актовий запис № 12, мотивуючи заявлені вимоги тим, що вона майже три роки не проживає сумісно із відповідачем, внаслідок того, що між ними постійно виникали сварки, так як кожний з подружжя має різні погляди на сімейне життя і ведення спільного господарства. В заявленому позові [PERSON] також вказує, що відповідач був засуджений за вироком суду за вчинення злочину до позбавлення волі, на час подання позову ведення між ними спільного господарства остаточно припинено та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати подібні сімейні стосунки з [PERSON] не має, оскільки як у неї, так і у відповідача на грунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачені почуття любові та поваги, у звязку з чим вона вважає, що шлюб з відповідачем необхідно розірвати. В позові також зазначено, що від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка на час подання позову і розгляду справи проживає разом із бабусею [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Також позивачем [PERSON] заявлена вимога про залишення їй після розірвання шлюбу шлюбного прізвища «Корнєл». Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. В силу ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обовязки у шлюбі та сім`ї. Добровільність укладеного шлюбу це одна з його засад. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до ст.56 ч.3 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши обставини припинення шлюбних відносин сторін в даній цивільній справі, фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я сторін фактично розпалася, оскільки вони спільно не проживають тривалий час, припинили шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарство. Як випливає із ситуації, яка склалася, між позивачем і відповідачем втратилися почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу, причини розірвання шлюбу наведені позивачем обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам їх сумісної малолітньої дитини. За таких обставин шлюб сторін існує суто формально і підлягає розірванню. Застосування заходів щодо примирення подружжя при даних обставинах, суд вважає недоцільним, оскільки ні позивач, ні відповідач, проживаючи досить тривалий час окремо, зацікавленості в збереженні сім`ї не проявили, якихось заходів щодо примирення та збереження сім`ї не приймали, обидва згодні на розірвання шлюбу. Згідно з положеннями ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки заявлена вимога позивача про залишення їй шлюбного прізвища не суперечить діючому законодавству, суд задовольняє її та вважає за можливе залишити позивачу після розірвання шлюбу прізвище «Корнєл». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як вбачається із позову, сторони дійшли згоди про місце проживання дитини після розірвання шлюбу, оскільки малолітня дитина проживає разом із бабусею [PERSON] та знаходиться на її утриманні, тому на момент розгляду справи спору щодо проживання дитини у сторін немає. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved