Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

В грудні 2017 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог, мотивуючи свої вимоги тим, що з 29 січня 1955 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Під час шлюбу вони в 1959 році побудували житловий будинок [ADDRESS] . Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину за заповітом прийняв відповідач [PERSON] При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус не врахував, що вона має право на 1/2 частину житлового будинку. Тому просила визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку та господарських споруд, земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер [NUMBER] , що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати Бородянську районну державну нотаріальну контору Київської області внести зміни в свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] . 07 вересня 2018 року на ѕ частки спадкового майна, що складається з житлового будинку [ADDRESS] , що належав померлому [PERSON] , господарських споруд: літніх кухонь - Б,С,Т, убиралень - Ж,З, сараїв - И,К,Н,О, навісів - Л,М,У, погреба - П, бані - Р, колодязя №1, огорож №2,4,6,8, воріт з хвірткою №3, хвірток № 5,7,9 , вказавши, що свідоцтво видане на 3/8 частки спадкового майна замість ѕ часток; зобов`язати Бородянську районну державну нотаріальну контору внести зміни в свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON] , 07 вересня 2018 року на ѕ частини спадкового майна, що складається із земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,1500 га, яка знаходиться по [ADDRESS] , вказавши, що свідоцтво видане на 3/8 частки спадкового майна замість ѕ часток. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, викладене підтвердили. Представники відповідача [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, вважали, що спадковий житловий будинок введений в експлуатацію у 2008 році, як особиста власність [PERSON] і з цього часу позивачка правовий статус будинку не оспорювала. З 2007 року відповідач з дружиною проживає та проводить ремонтні роботи у спадковому будинку, а ставши його власником, в жовтні 2016 року розпочав реконструкцію, шляхом добудови. Таким чином загальна площа реконструйованого житлового будинку тепер становить 80,8 кв.м., з них площа добудови - 42,00 кв.м, інвентаризаційна вартість - 440464,00 грн., а при отриманні свідоцтва про право на спадщину оціночна вартість будинку становила 44802,00 грн. Тому відсутні правові підстави вважати вказаний будинок сумісною власністю подружжя [PERSON] , оскільки змінився власник будинку, який виконав будівельно-відновлювальні роботи, які призвели до зміни його площі та якісних технічних характеристик. В 2015 році [PERSON] здійснив приватизацію земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] , тому відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України вона є його особистою власністю, а відповідно до п.10 ч.2 Постанови пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року право на обов`язкову частку вказаної земельної ділянки на позивачку не розповсюджується. Крім цього, позивачка фактично визнала, що у спадковій масі відсутнє майно на яке може розповсюджуватися режим спільної сумісної власності подружжя, оскільки отримавши лист державного нотаріуса від 04 серпня 2016 року з повідомленням, що у спадковій масі є таке майно, вона до 07 вересня 2016 року за викликом нотаріуса до нотаріальної контори не з`явилась, чим фактично визнала, що майно створене її чоловіком належить спадкодавцю особисто. Третя особа - Бородянська районна державна нотаріальна контора в судове засідання представника не направила, просила розглянути справу без її участі. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, представників відповідача, свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що з 29 січня 1955 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] був власником домоволодіння по [ADDRESS] та земельної ділянки за вказаною адресою, кадастровий номер [NUMBER] , що підтверджується копіями свідоцтва про право власності, архівної довідки КП КОР «Північне бюро технічної інвентаризації», свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.142-145). 22 листопада 2013 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів відповідачу [PERSON] все своє майно, яке належатиме йому на момент смерті, що підтверджується копією заповіту (а.с. 122 оборот, а.с.123). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.121) Спадщину після його смерті прийняли [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями їх заяв (а.с.120). Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям під час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядженням цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст.60 СК України майно набуте подружжям під час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи викладене, спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя оскільки набуте під час шлюбу, тому в силу вищевказаних норм за позивачкою необхідно визнати право власності на Ѕ частину цього майна. При цьому реконструкція, утримання, ремонтні роботи, що були проведені відповідачем зазначених висновків не змінюють. Також, для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірного майна не мають значення посилання відповідача на неявку позивачки до нотаріуса при оформленні спадщини, оскільки це не свідчить про її волевиявлення щодо припинення її права на нерухоме майно. Відповідно до ст.1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинам першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Оскільки в судовому засіданні не було доведено, що нотаріус відмовив у внесенні змін до свідоцтва про право на спадщину на підставі рішення суду, то в даній частині позов є передчасним і задоволенню не підлягає.

Outcome: partial