Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Кредитними договорами № DNН4KP11920700 від 19.09.2006 року у розмірі 8860,04 грн., а також стягнути з відповідачки судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору № DNН4KP11920700 від 19.09.2006 року [PERSON] отримав строковий кредит у розмірі 2065,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 19.06.2008 року. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за вищевказаними кредитними договорами [PERSON] має заборгованість за Кредитним договором № DNН4KP11920700 від 18.09.2006 року у розмірі 8860,04 грн. При цьому, 17 квітня 2011 року [PERSON] помер. Позивач вважає, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON], померлого 17 квітня 2011 року, а тому, вона повинна сплатити заборгованість останнього перед позивачем. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просив розглянути без участі представника позивача. Також, зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, що 19 вересня 2006 року між позивачем та [PERSON] був укладений Кредитний договір № DNН4KP11920700, на підставі особистої заяви останнього (а.с.4), згідно з умовами якого останній отримав від позивача строковий кредит в сумі 2065,70 грн. на строк 24 місяців по 19.06.2008 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Даний Кредитний договір № DNН4KP11920700 від 19.09.2006 року складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с.4,16-20). Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі надавши [PERSON] кредитні кошти в сумі 2065,70 грн., які він отримав та використав їх на придбання телевізора «RAINFORD TV-7242 TC+DVD» (а.с.4 на обороті). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Проте, у порушення умов договору, [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав та не повернув використані ним кредитні кошти з відсотками позивача, в результаті чого має заборгованість за Кредитним договором № DNН4KP11920700 від 19.09.2006 року у розмірі 8860,04 грн., яка складається з наступного: заборгованість за відсотками - 3979,36 грн.; заборгованість з пені - 4880,68 грн. (а.с.3). При цьому, 17 квітня 2011 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] 1-КИ № 398890, виданим 26.04.2011 року відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 3019 (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважає, що відповідачка прийняла спадщину після смерті [PERSON], померлого 17 квітня 2011 року, у звязку з тим, що вона прописана за однією адресою з померлим боржником, а тому, повинна виконати боргові зобовязання померлого, як його спадкоємець. Разом з тим, з спадкової справи № 285/2014 року, заведеної Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], померлого 17 квітня 2011 року, вбачається, що з заявою про прийняття спадщини чи з заявою про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, а спадкова справа заведена на підставі претензій позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що відповідачка дійсно була зареєстрована за однією адресою з боржником, але вона не є його спадкоємцем, оскільки не приймала спадщину після його смерті, а зворотного позивачем не доведено, як не доведено й того, що відповідачка отримувала якесь майно після померлого у натурі. Вимоги позивача в цій частині ґрунтуються на самих припущеннях та відповідних доказів надано. Крім того, судом встановлено, що 24 грудня 2013 року сама [PERSON] також померла, що підтверджується копією актового запису № 8867 від 25.12.2013 року, наданого відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. Крім того, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні його позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на його користь судових витрат, задоволенню також не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed