Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

В грудні 2020 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позововом, про встановлення факту рівності часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування, у якому просила суд: встановити, що частки співвласників - [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є рівними, тобто, що кожний з співвласників є власником по Ѕ частині даної квартири. Визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири за [ADDRESS] як на частину, яка залишилась після смерті батька - [PERSON] , що померлого [INFO] . Ухвалою судді від 08.12.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання та витребувано від П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №128/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 17.03.2021 року, яка занесена до протоколу судового засіданні закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті. До початку проведення судового засідання у справі представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі сторони позивача, позов підтримують та просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Треті особи в судове засідання також не заявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та з матеріалів справи убачається, що позивач [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 17.06.1997 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] придбали у власність у [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 24.09.2001 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно копії свідоцтва про шлюб від 14.02.2009 року вбачається, що [PERSON] та ( [PERSON] ) прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] зареєстрували шлюб 14.02.2009 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] вбачається, що його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть вбачається, що [INFO] помер [PERSON] . 04.02.2019 року третя особа: [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] та батька [PERSON] , [INFO] до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори. 19.02.2019 року позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] до Генерального консульства України в Дюссельдорфі. 13.11.2020 року позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори. 18.09.2020 року Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надало відповідь на запит П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори за вих. №28691, відповідно до якої право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом КМНО Нестеренко Ю.Б. 17.06. 1997 року №1-4277. Дата проведення реєстрації в Бюро - 29.07.1997 року за реєстровим номером № 37215-а. Відповідно до вищевказаного листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» вбачається що в договорі купівлі-продажу квартири не зазначено частки співвласників. Крім того, постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 13.11.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну частину квартири [ADDRESS] , після смерті її батька - [PERSON] , оскільки співвласники зазначеної квартир не скористалися правом на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, згідно зі ст. 370 ЦК України та не поділили за домовленістю між собою майно (квартиру), що є у них у спільній сумісній власності, як це передбачено ст. 372 ЦК України, тому право спільної сумісної власності на квартиру у них не припинилося. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За змістом ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно ст.ст. 355, 356, 368 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 370 ЦК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Проте не всі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України «Про нотаріат», Наказом Мінюсту «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, наділений лише другий з подружжя. Для цього нотаріус за місцем відкриття спадщини за заявою другого з подружжя, який пережив, видає свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя за правилами ст. 71 Закону України «Про нотаріат». Разом з тим, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак слід припустити, що для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішуватиметься в суді. Згідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Таким чином, враховуючи, що будь-якої домовленості між співвласниками квартири [ADDRESS] щодо розміру їх часток не було, що співвласник спірної квартири [PERSON] помер, враховуючи презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірну квартиру є рівною і становить по Ѕ частці. При цьому не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшення або зменшення часток співвласників спірної квартири. Щодо вимог позивача про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування, то суд вважає за необхідне зазначити, що така вимога є передчасною, адже визначивши частку в праві спільної власності на майно, особа (спадкоємець) не позбавлена можливості оформити своє право на спадкове майно (частку в праві власності) в позасудовому порядку, звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса. У зв`язку з вищевикладеним суд дійшов висновку, щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх обґрунтованими і доведеними. Зазначення про задоволення позову не стосується судових витрат позивача, оскільки за змістом ч. 5 ст. 265 ЦПК України висновок суду про задоволення позову стосується саме позовних вимог, а питання розподілу судових витрат є окремим питанням. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд вважає відсутніми правові підстави для покладення на відповідача витрат з надання правової допомоги та сплати судового збору, що здійснені позивачем, оскільки при вирішенні в судовому порядку питання права власності на спадкове майно за позивачем, відповідачем виступає Київська міська рада не тому, що такою порушуються права позивача, а тому, що такий державний орган виступає від імені держави і у разі відсутності спадкоємців або не прийняття спадщини вказаний державний орган виступає стороною в таких правовідносинах від імені держави, яка в свою чергу дає можливість до захисту приватного права без явного порушення такого кимось. Суд зважає на те, що Київську міську раду не можна вважати відповідальною за те, що у позивача відсутні належно оформленні правовстановлюючі документи на майно яке підлягає ним до спадкування та за життя спадкодавця не було визначено його частки у спільному сумісному майні, що по суті і породжує даний спір. Отже, суд не вбачає правових підстав для стягнення будь-яких судових витрат з Київської міської ради, яка є державним органом та виступає від імені держави в спірних правовідносинах для можливості особи захистити свої майнові права. Київська міська рада, як відповідач у справі, не є винною у неможливості позивачем оформити свої права на спадкове майно в позасудовому порядку та будь-яких прав позивача не порушувала, а залучена до участі у справі, як державний орган, який в силу закону, виступає в даному випадку від імені держави, щоб лише надати можливість позивачці захистити її приватне право. На підставі викладеного,

Outcome: partial