Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 30 серпня 2012 року [PERSON] отримав від позивача в борг грошові кошти у сумі 150000 доларів США, які зобовязався повернути до 13 жовтня 2012 року. На підтвердження отримання грошових коштів від позивача [PERSON] надав власноруч написану розписку від 30 серпня 2012 року. У встановлений строк [PERSON] грошові кошти не повернув та на пропозицію позивача добровільно сплатити борг ухиляється. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] борг за договором позики у розмірі 150000 доларів США, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 13487 доларів США 67 центів, що у загальному розмірі становить 163487 доларів США 67 центів, що еквівалентно 3514364 гривень 96 копійок. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити його в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 30 серпня 2012 року [PERSON] передав відповідачу грошові кошти у розмірі 150000 доларів США, а [PERSON] зобовязався повернути грошові кошти до 13 жовтня 2012 року. Вказана обставина підтверджується копією розписки (а.с.5). У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 зазначено, що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику». Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 30 серпня 2012 року був укладений договір позики В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав свої зобовязання за договором позики та у визначений розпискою строк повернув грошові кошти. Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути борг за договором позики у розмірі 150000 доларів США. У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з письмових розрахунків, зазначених позивачем в позовній заяві, три проценти річних від простроченої суми складає 13487 доларів США 67 центів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики у загальному розмірі 163487 доларів США 67 центів, що еквівалентно 3514364 гривень 96 копійок. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції №4093/з8 від 12 жовтня 2015 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 6090 гривень. Предявлений ним позов задоволений у повному обсязі. Тому, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 6090 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved