Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила про розгляд справи без її участі. Позивачка на задоволенні позову наполягала. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON]; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.08.1991р.; копії квитанцій про сплату за комунальні послуги; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON] та [PERSON]; копія домової книги на будинок. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 13.08.1991р. вона є власником ? частини житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS]. Інша ? частина вищевказаного домоволодіння належить [PERSON], що підтверджується вищевказаним свідоцтвом про право власності на спадщину за законом, технічним паспортом на нерухомість та відміткою - штампом КП «Ренійське БТІ» у ньому. Влітку 1997 р. відповідачка подарувала позивачці належну їй ? частину домоволодіння, безоплатно передала у володіння та користування належну їй частину нерухомості. Тоді ж позивачка разом із своєю родиною заселилася на житлоплощу вищевказаної нерухомості, з того часу мешкає там, про що свідчить також і відмітка про реєстрацію позивачки за вищевказаним місцем мешкання (з 07.07.1997р.). Отже, з 1997 року по теперішній час позивачка фактично, відкрито володіє ? частиною спірного домоволодіння, стежить за технічним станом будинку вцілому, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. На момент фактичного укладення угоди про дарування сторони не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили нотаріально. У зв'язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на ? частину домоволодіння, оскільки з 1997 р. володіє та безперервно користується нею, слідкує за її технічним станом, несе витрати у зв'язку із її утриманням, зберігає у себе всю документацію на житло, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на частину нерухомості. Заслухавши пояснення позивачки, показання свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивачки, у 1997р. між нею та [PERSON] фактично була досягнута домовленість про дарування ? частини домоволодіння [ADDRESS] Письмово та в нотаріальному порядку вони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 1997р. по теперішній час позивачка безперервно, відкрито володіє будинком (в якому інша ? частина вже належала їй), сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивачкою будинком [PERSON], як зареєстрований власник частини нерухомості, не пред'являла до позивачки жодних вимог про витребування нерухомості, документів на неї, не брала участі у її утриманні та не несла витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідачка не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що родина [PERSON] йому відома десь з 90-х років, вони мешкають у спірному житловому будинку досить давно, десь 16-17 років, за цей час робили там ремонт, підвели до будинку газопостачання, доглядають за прибудинковою територією та городом. Відповідачка ніколи не чинила [PERSON] перешкоди у користуванні власністю. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою ? частиною домоволодіння є добросовісним (тобто позивачка вважала, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про дарування нерухомості), правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання будинку, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що ? частину будинку цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого остання набула право власності на неї за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на частину нерухомості.

Outcome: approved