Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно та визначення частки в майні колишнього колгоспного двору, посилаючись на те, що 19 березня 2003 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташовано по вул. 1-го Травня, № 10 в с. Негриці Мамалигівської сільської ради Новоселицького району. Спадщину він прийняв своєчасно як спадкоємець за законом 1 черги.. Але оскільки спадкодавець не отримала при житті свідоцтво про право власності на нерухоме майно, він не може оформити на себе право власності на вказане домоволодіння. Просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частку домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та визначити йому частку в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося по теперішній час в розмірі 1/2 частки домоволодіння. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоселицького району в судове засідання не зявився, надавши заяву про те, що позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки виконавчого комітету с. Драниця [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 1042 від 29 липня 2016 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по вул. 1-го Травня, № 10 в с. Негринці Мамалигівської сільської ради Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали двоє осіб [PERSON] та [PERSON], в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/2 частці домоволодіння. Житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані до 1960 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровані в Драницькій сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роки особам на праві спільної сумісної власності. Після смерті 19 березня 2003 року [PERSON] відкрилася спадщина на її 1/2 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час відкриття спадщини, при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого. Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З копії свідоцтва про народження серії І-МИ № 301241 від 14 лютого 1973 року вбачається, спадкодавець [PERSON] була матірю позивача [PERSON]. Позивач спадщину після смерті своєї матері [PERSON] прийняв своєчасно як спадкоємець 1 черги за законом, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав з спадкодавцем, чим вступив в управління та володіння спадщиною, що підтверджується довідкою виконавчого комітету с. Драниця [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 1020 від 27 липня 2016 року. Однак, у звязку із смертю спадкодавці та відсутністю за нею правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем по закону після смерті [PERSON] та своєчасно прийняв спадщину, інших спадкоємців не має, то суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у звязку із чим за ним в порядку спадкування слід визнати право власності на 1/2 частку домоволодіння. Крім цього, за позивачем [PERSON] не визначена частка в майні колишнього колгоспного двору, що збереглися на теперішній час, що унеможливує отримання ним свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно та має значення для визначення частки спадкодавця у спільному сумісному майні. При вирішенні даної позовної вимоги суд виходить з того, що відповідно до вимог ч.2 ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року розмір долі члена колгоспного двору встановлюється з рівності часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про визначення за позивачем 1/2 частки у вказаному домоволодінні, як його частки в майні колишнього колгоспного двору, що збереглися на теперішній час. На підставі ст.ст. 120, 123, 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст. 17 Закону України Про власність, суд

Outcome: approved