Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Виконком Інгулецької районної у місті ради, як орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та визнання права користування житловим приміщенням, в якому зазначив, що рішенням Саксаганської районної у місті ради від 20 травня 2009 року № 248 малолітньому [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Опікуном дитини до набуття ним повноліття була призначена [PERSON] . Також в рішенні вказано, що після встановлення опіки малолітній проживатиме та буде зареєстрований разом з опікуном у приватному житлі опікуна за адресою: [ADDRESS] . Батьки дитини: [PERSON] та [PERSON] позбавлені батьківських прав на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25 березня 2009 року. Місце проживання малолітнього [PERSON] зареєстроване у неприватизованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю. Крім того, в рішенні виконкому №248 було вирішене питання про направлення до виконкому Інгулецької районної у місті ради клопотання про збереження за [PERSON] вказаного житла. На підставі вказаного клопотання виконкомом Інгулецької районної у місті ради було прийняте рішення № 303 про збереження житла за малолітнім [PERSON] . 17 жовтня 2018 року виконкомом Саксаганської районної у місті ради було прийнято рішення № 467 про звільнення [PERSON] від повноважень опікуна неповнолітнього [PERSON] Дитину влаштовано до державного закладу на повне державне забезпечення. Із отриманих довідок відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради від 30 жовтня 2018 № 9242 і №9243 було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано дві особи - відповідачі у справі. Неповнолітній [PERSON] з 12 червня 2009 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Однак, в картці реєстрації [PERSON] , яка перебуває на зберіганні в картотеці відділу реєстрації, була відсутня відмітка про зняття його з реєстрації за попередньою адресою. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] , фактично тривалий час не проживають за місцем реєстрації без поважних причин, оплату за користування житлом та за житлово-комунальні послуги не здійснюють, їх особисті речі в спірній квартирі відсутні. Посилаючись на ст.ст.71, 72 ЖК України, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Також, оскільки неповнолітній [PERSON] має реєстрацію в квартирі колишнього опікуна [PERSON] , виникла необхідність реєстрації дитини в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка зберігається виконкомом, з метою її подальшої приватизації на ім`я дитини. Просять суд визнати за неповнолітнім [PERSON] право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та викладені в позові обставини. Також пояснив, що спірна квартира перебуває в комунальній власності міста. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру, відсутня реєстрація права власності на спірну квартиру. Зареєструвати квартиру на праві власності за неповнолітнім [PERSON] не має можливості, оскільки в квартирі зареєстрованими значаться мати дитини, яка позбавлена батьківських прав та її батько - дід дитини. Відповідачі більше 10 років не проживають за адресою місця реєстрації, оплату за нараховані комунальні послуги не здійснюють, їх речі в спірній квартирі відсутні. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення заперечень не надав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом оголошення на офіційному сайті судової влади. Про причини неявки відповідачі суду не повідомили, відзив на позов не подали. Представник третьої особи Комунального навчально-виховний комплексу «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів №9 з посиленою спортивною підготовкою» Криворізької міської ради Дніпропетровської області - Соловйова Ю.С. в судовому засіданні 08 листопада 2019 року позовні вимоги підтримала. В подальшому в судові засідання не з`являлась, про дату та час розгляду справи повідомлялась своєчасно і належним чином. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Із пояснень свідка [PERSON] , даних в судовому засіданні слідує, що вона працює завідувачем відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради. При створенні відділу в 2016 році, дані про реєстрацію громадян були передані в паперовому вигляді від житлових організацій обслуговуючих Інгулецький район. За адресою: [ADDRESS] було передано три картки реєстрації на [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] , 2005 року народження. Відділи реєстрації ведуть автоматизовану систему - реєстр територіальної громади міста Кривого Рогу шляхом передачі даних з паперових носіїв в електронний вигляд. За відомостями в реєстрі територіальної громади міста Кривого Рогу наявна інформація про реєстрацію неповнолітнього [PERSON] з 12 червня 2009 року за адресою: [ADDRESS] . Однак, в картці реєстрації [PERSON] , яка перебуває на зберіганні в картотеці відділу реєстрації, відсутня відмітка про зняття дитини з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.27). Вислухав представника позивача, представника третьої особи, допитавши свідка [PERSON] , дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , про що 28 листопада 2005 року складено відповідний актовий запис №460, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження, виданого 26 жовтня 2018 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.7). Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 20 травня 2009 року №248 малолітньому [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, його опікуном призначена [PERSON] . Вирішено направити клопотання до виконкому Інгулецької районної в місті ради про збереження за [PERSON] житла за адресою: [ADDRESS] . Також у вказаному рішенні зазначено, що батьки дитини, [PERSON] та [PERSON] позбавлені батьківських прав на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25 березня 2009 року (а.с.8). Виконавчим комітетом Інгулецької районної в місті ради 19 серпня 2009 року прийнято рішення №303 про збереження за малолітнім [PERSON] , [INFO] права на жиле приміщення за адресою: [ADDRESS] , яка не приватизована (а.с.9). Також встановлено, що виконкомом Саксаганської районної у місті ради 17 жовтня 2018 року прийнято рішення №467, відповідно до якого [PERSON] звільнена від повноважень опікуна дитини, позбавленої батьківського піклування - [PERSON] . Службі у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради доручено влаштувати [PERSON] до державного закладу на повне державне забезпечення (а.с.10). Із довідки №55 від 21 січня 2019 року слідує, що [PERSON] навчається у Комунальному навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів №9 з посиленою спортивною підготовкою» Криворізької міської ради Дніпропетровської області, перебуває на повному державному забезпеченні (а.с.14). Довідками відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради від 30 жовтня 2018 підтверджується, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрованими значаться: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (довідка № 9242); місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] з 12 червня 2009 року (довідка №9243) (а.с.12,13). Відповідачі [PERSON] і [PERSON] мають реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками від 19 червня 2019 року №6060 і №6061 (а.с.25,26). Відповідно картки прописки, яка міститься в картотеці відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної в місті ради, заповненої на ім`я [PERSON] , [INFO] , вказано, що його місце проживання: [ADDRESS] . Відомості про зняття [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою - відсутні (а.с.16). Відповідно до акту від 08 квітня 2019 року, складеного комісією в складі: начальника дільниці №3, майстра та слюсаря-сантехніка ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживають, квартира пуста (а.с.18). Згідно інформації по особовому рахунку № [NUMBER] в ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», наймача [PERSON] , станом на 01 квітня 2019 року за адресою: [ADDRESS] значиться заборгованість за комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території, за управління будинками, за водопостачання та водовідведення, всього в розмірі 6343,38 грн (а.с.17). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 16 жовтня 2019 року, відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження за адресою: [ADDRESS] у вказаних реєстрах відсутні (а.с.72). В КП ДОР «Криворізьке БТІ» також відсутня інформація щодо нерухомого майна за вищевказаною адресою (а.с.73). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з права на житло і регулюються нормами житлового кодексу України. Відповідно до ст.ст. 15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року). Отже право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання. За положеннями частини першої статті 71, статті 72 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону дитинства» місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, в тому числі, вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей. Частиною 3 статті 25 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Жиле приміщення, яке зберігається за дітьми, може бути передано в оренду іншим громадянам на строк до повернення дітей із зазначених закладів, від опікунів чи піклувальників, з прийомної сім`ї чи дитячого будинку сімейного типу. Порядок збереження і передачі в оренду жилого приміщення та іншого майна дитини затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини четвертої, шостої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з місцем її реєстрації. Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження. Позивачем не надано суду доказів не проживання відповідачів без поважних причин понад шість місяців за адресою: [ADDRESS] . Наявність заборгованості по комунальним послугам не може слугувати підтвердженням не проживання відповідачів в спірній квартирі. Актом від 08 квітня 2019 року не встановлено період відсутності відповідачів за вказаною адресою. Окрім того, акт не проживання відповідачів від 08 квітня 2019 року та довідка щодо наявності заборгованості №73 від 10 квітня 2019 року складено щодо адреси: [ADDRESS] . Також позивачем не надано доказів на підтвердження та необґрунтовано вимогу щодо визнання за неповнолітнім [PERSON] права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Суд зазначає з цього приводу, що відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З наведених норм процесуального закону вбачається, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. В даному випадку стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості на підтвердження заявлених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову вимог необхідно відмовити. Згідно частин 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд вважає, що судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed