Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

В жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»), яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 03 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] (далі Відповідач) було укладено договір б/н (надалі-Договір), відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір. У звязку з невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань за договором станом на 30 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 15021,76 грн., що складається з: 3296,85 грн. заборгованості за кредитом; 6150,85 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом; 4382,55 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксована частина), 691,51грн. штрафу (процентна складова), яку та судові витрати по сплаті судового збору ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь з Відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому вказав, що підтримує позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні, посилаючись на те, що позивач пропустив можливість реалізувати своє право на повернення кредиту через сплив строку позовної давності, просив суд відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у позові. Заслухавши пояснення представника відповідача, повно і всебічно з'ясовавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами доказами, суд приходить до наступного. Судом установлено і не заперечується сторонами, що 03 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] було укладено Договір без номера шляхом написання останнім заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, тарифами складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом . Через невиконання своїх зобов'язань за вказаним Договором у відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 30 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 15021,76 коп., що складається з: 3296,85 коп. заборгованості за кредитом; 6150,85 грн. заборгованості за процентами; 4382,55 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксована частина), 691,51грн. штрафу (процентна складова). В розділі ІІ Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Кредит надається в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовленні у Заяві строки. Згідно п.9 Умов і правил надання банківських послуг Договір діє на протязі 12 місяців з часу його підписання. Судом наданими представником позивача розрахунком заборгованості і випискою по особовому рахунку встановлено, що [PERSON] сплатив перший і останній раз щомісячний платіж позивачу в сумі 200 гривень 28.12.2007 року, і з цього часу перестав виконувати свої зобов'язання за вказаним договором. Наданим представником відповідача суду судовим наказом від 28.11.2008 року у справі №2-н-207/08 підтверджується, що на підставі вказаного судового наказу за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» з Відповідача на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» на розрахунковий рахунок №29092829003111 було стягнуто заборгованість за кредитним договором без номера від 03.12.2007 року в розмірі 3999,10 грн. та судові витрати у справі. Про вказаний судовий наказ та його виконання позивач суд не повідомив, інформації про його виконання не надав. 18.11.2015 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застосування строку позовної давності та відмову у позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами першою, пятою ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених ст.253-255 цього кодексу. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта ст.267 ЦК України.) Як вбачається зі змісту Договору, кінцевий строк погашення кредиту сплив 03 грудня 2008 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права 12 жовтня 2015 року, що підтверджується відміткою суду на позовній заяві, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі №6-214цс 14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів, судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. З подачею заяви судового наказу від 28.11.2008 року у справі №2-н-207/08 строк позовної давності перервався, проте позовна заява подана до суду зі спливом строку позовної давності, який збіг 28 листопада 2011 року. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо збільшення за домовленістю сторін позовної давності на більший строк, а тому в суду не має підстав рахувати по іншому. Таку ж правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 1111 лютого 2015 року у справі №6-240цс14, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Outcome: dismissed