Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 25.01.1982р. працював на шахті ім. В.І. Леніна (з 14.02.1985 р. по 05.06.2000 р. - забійником), звільнений з підприємства 07.12.2004р. у зв`язку з виходом на пенсію. Висновком ВТЕК від 17.04.1990р. йому вперше з 22.09.1989 р. була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 10% у зв`язку з трудовим каліцтвом від 21.09.1981р. Висновком ВТЕК від 05.07.2000р. йому вперше з 01.06.2000р. встановлена ступінь втрати професійної працездатності 20% у зв`язку з професійним захворюванням - вібраційна хвороба, а при переогляді 15.12.2003р. йому була встановлено 25% втрати професійної працездатності за сукупністю: 20% - у зв`язку з вібраційною хворобою, 5% - у зв`язку з трудовим каліцтвом 1981р., безстроково. Висновком ВТЕК з 26.06.2013р. йому (позивачу) встановлена втрата професійної працездатності за сукупністю: повторно 20% (15% - у зв`язку з вібраційною хворобою, 5% - у зв`язку з трудовим каліцтвом 1981р.) та вперше 15% у зв`язку з професійним захворюванням пневмоконіозом, 5% у зв`язку з професійним захворюванням кохлеоневритом. Між тим, відповідачем під час розрахунку та нарахування одноразової та щомісячної страхової виплати у зв`язку із професійними захворюваннями (пневмоконіозом та кохлеоневритом), не враховано вимоги ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, якщо вони спричинили втрату працездатності», постанови КМУ №1266 від 26.08.2001р. «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням», яким визначено порядок проведення розрахунку страхових виплат у разі ушкодження здоров`я. Просив, стягнути з відповідача на його користь не донараховану суму одноразової допомоги у зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 8032грн. 10коп. та встановити йому з 26.06.2013р. щомісячну суму страхової виплати в рахунок компенсації відповідної частини втраченого ним заробітку у зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 2624грн. 78коп. Оскаржуваним рішенням позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Микитівському районі м. Горлівки на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудового обов`язку, недораховану суму одноразової допомоги в розмірі 8032грн. 10коп. Встановлено [PERSON] щомісячну суму страхової виплати в рахунок компенсації відповідної частини втраченого ним заробітку у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудового обов`язку, починаючи з 26.06.2013р. в розмірі 2624грн. 78коп. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що [PERSON] з 12.06.2001р. отримує страхові виплати у відділенні ВД ФССНВ у Микитівському районі м. Горлівки з урахуванням його середнього заробітку, визначеного підприємством на час передачі особової справи до Фонду, який складав 579грн. та відділення не має право змінювати середній заробіток, який вже призначено підприємством потерпілому. Також апелянт зазначає, що з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнобов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановю КМУ від 26.09.2001р. № 1266, Фондом було витребувано з ДП «Артемвугілля» шахта ім. В.І. Леніна довідку про заробітну плату позивача за період з листопада 2004р. по червень 2004р. (за останні шість місяців, які передували настанню страхового випадку), згідно якої заробітна плата за даний період у позивача була відсутня через знаходження на лікарняному. Тому, при призначенні [PERSON] страхових виплат відділення використано середню заробітну плату за професією забійник визначену наказом підприємства від 24.07.2000р. у розмірі 579грн. Представник апелянта в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи скарги, просила її задовольнити. Позивач в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 25.01.1982р. по 07.12.2004р. [PERSON] працював в «Шахті ім. В.І. Леніна» ДП «Артемвугілля» на підземних роботах. При виконанні трудового обов'язку на підприємстві вугледобувної промисловості [PERSON] втратив професійну працездатність. Висновком МСЕК від 17.04.1990р. позивачу було вперше встановлено 10% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом від 21.09.1981р. на термін з 22.09.1989 р. безстроково. Висновком МСЕК від 05.07.2000 р. позивачу було встановлено 25% втрати професійної працездатності, з яких 20% - у зв`язку з вібраційною хворобою вперше, 5% - у зв`язку з трудовим каліцтвом 1981 року повторно на період з 01.06.2000р. по 05.07.2001р. Висновком МСЕК від 15.12.2003р. позивачу було встановлено 25% втрати професійної працездатності, з яких 20% - у зв'язку з вібраційною хворобою повторно, 5% - у зв`язку з трудовим каліцтвом 1981р. повторно на період з 11.11.2003р. безстроково. Висновком МСЕК від 03.07.2013р. позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких 15% - у зв`язку з вібраційною хворобою повторно, 5% - у зв`язку з трудовим каліцтвом 1981р. повторно, 15% - у зв`язку з пневмоконіозом вперше, 5% - у зв`язку з кохлеоневритом вперше на період з 26.06.2013р. безстроково. У зв`язку зі стійкою втратою позивачем професійної працездатності відповідач як страховик на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відшкодовує позивачу шкоду. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування та виплата Фондом одноразової та щомісячної страхової виплати після повторного ушкодження здоров`я позивачем, проведено відповідачем без врахування вимог ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001р. № 1266. Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно до вимог ч.3 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. З урахуванням того, що рішення суду апелянтом оскаржується повністю, характеру допущених судом порушень норм матеріального права (застосування до спірних правовідносин Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001р. № 1266, який не регулює спірні правовідносини), колегія суддів вважає необхідним вийти за межі доводів апеляційної скарги. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999, № 1105-XIV, страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Відповідно до ч.10 ст.34 Закону, середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв'язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі повторного ушкодження здоров`я середньомісячний заробіток, за бажанням потерпілого, обчислюється за відповідні періоди, що передували першому або повторному ушкодженню здоров'я. Сума страхової виплати в цьому разі визначається згідно із ступенем (у відсотках) втрати професійної працездатності, що встановлюється МСЕК за сукупністю випадків ушкодження здоров`я (ч.13 ст.34 Закону). Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що він, після встановлення йому первинно висновком МСЕК від 03.07.2013р. 15% втрати професійної працездатності у зв`язку з пневмоконіозом та 5% - у зв`язку з кохлеоневритом, звернувся до Фонду із заявою про виплату щомісячних страхових сум з урахуванням середньомісячного заробітку за період, який передував ушкодженню здоров`я в червні 2000р., який (період) визначено ним відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001р. № 1266. Суд задовольняючи позовні вимоги [PERSON] виходив з того, що Фондом під час розрахунку страхових виплат в порушення Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001р. № 1266, не було взято середній заробіток потерпілого за останні шість місяців, які передували настанню страхового випадку, що визначено п.12 Порядку. Між тим, на час ушкодження [PERSON] здоров`я в червні 2000 року, середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку визначався Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила), який відповідно до ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, не має зворотної дії у часі. Так, відповідно до п.22 Правил середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності. Таким чином, оскільки позивач визначаючи предмет спору не врахував, що на час встановлення йому втрати професійної працездатності в 2000р. для обчислення розміру відшкодування шкоди потерпілому втраченого заробітку враховувався середньомісячний заробіток, який визначався за періоди, встановлені вищевказаними Правилами (12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували професійному захворюванню), а просив розрахувати йому розмір шкоди з урахуванням не діючого на той час Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001р. № 1266, підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. Крім того, колегія суддів зазначає, що [PERSON] з часу встановлення висновком МСЕК від 05.07.2000р. втрати професійної працездатності та до часу звернення до суду, погоджувався з визначеним підприємством розміром середньомісячного заробітку (579грн.), який у подальшому було враховано Фондом для визначення розміру щомісячних страхових виплат. Згідно до вимог ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. За таких обставин, відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed