Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, у якому просить: -визнати земельну ділянку, кадастровий № [NUMBER] , площею 0, 0407 Га, цільове призначення: для колективного садівництва, розташовану за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 992540012214), садовий будинок, загальної площі (кв.м): 63.1, Опис: садовий будинок А загальною площею 63,10 кв.м, вбиральня Б, сарай В, сарай Г, сарай Д, альтанка Е, навіс Ж, навіс З, колонка К, зливна яма З.я, огорожа № 1-4, замощення І, розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 992524212214), квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 423117112101) об`єктами права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); В порядку поділу спільного майна колишнього подружжя [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ): - визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий № [NUMBER] , площею 0, 0407 Га, цільове призначення: для колективного садівництва, розташованої за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 992540012214); - визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/2 частку садового будинку, загальної площі (кв.м): 63.1, Опис: садовий будинок А загальною площею 63,10 кв.м, вбиральня Б, сарай В, сарай Г, сарай Д, альтанка Е, навіс Ж, навіс З, колонка К, зливна яма З.я, огорожа № 1-4, замощення І, розташованого за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 992524212214); - визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 423117112101). - стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) судові витрати на загальну суму 4498 грн. 47 коп., які складаються із суми сплаченого судового збору в розмірі 3098 грн. 47 коп. та витрат, пов`язаних з підготовкою справи до її розгляду, в розмірі 1400 грн. В травні 2019 року, на стадії підготовчого провадження, до закінчення підготовчого засідання, [PERSON] звернувся із заявою про збільшення розміру позовних вимог, у якій додатково просив позовні вимоги 2, 3 (3.1. - 3.3.) в первинній редакції позову залишити без змін та додати наступні вимоги: -встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) без шлюбу в період часу з 2004 року і по 24 жовтня 2012 року; -визнати квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер майна: 23205398) об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); -визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер майна: 23205398); вимогу 4 змінити і викласти її в наступній редакції: -стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) судові витрати на загальну суму 6746 грн. 53 коп., які складаються із сум сплачених судових зборів на загальну суму в розмірі 5346 грн. 53 коп. та витрат, пов`язаних з підготовкою справи до її розгляду, в розмірі 1400 грн. Заява про збільшення розміру позовних вимог від 21 травня 2019 року разом з документами, приєднаними в якості додатків, прийнята судом до розгляду разом із первинною редакцією позову. В обгрунтування первинної редакції позовних вимог позивач посилався на те, що 24 жовтня 2012 року [PERSON] (далі - позивач) та [PERSON] (далі - відповідач) зареєстрували шлюб в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. 19 листопада 2018 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (справа № 201/8642/18). 20 грудня 2018 року рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами набрало законної сили. За період перебування у шлюбі, відповідач, за спільні кошти подружжя, на підставі договорів купівлі-продажу, придбала наступне нерухоме майно: 1.03 серпня 2016 року - земельну ділянку, кадастровий № [NUMBER] , площею 0, 0407 Га, цільове призначення: для колективного садівництва, розташовану за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 992540012214) (далі - земельна ділянка). 2.03 серпня 2016 року - садовий будинок, загальної площі (кв.м): 63.1, Опис: садовий будинок А загальною площею 63,10 кв.м, вбиральня Б, сарай В, сарай Г, сарай Д, альтанка Е, навіс Ж, навіс З, колонка К, зливна яма З.я, огорожа № 1-4, замощення І, розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 992524212214) (далі - садовий будинок). Вартість садового будинку з врахуванням земельної ділянки становить 269 563 грн. 3.04 серпня 2014 року - квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 423117112101) (далі - квартира). Вартість квартири становить 350 131 грн. Вартість робіт з оцінки садового будинку з врахуванням земельної ділянки та квартири обійшлася позивачу в 1400 грн. Незважаючи на те, що відповідач є титульним власником земельної ділянки, садового будинку та квартири, вказані об`єкти нерухомого майна набуті колишнім подружжям за час шлюбу і, згідно приписів ст. 60, ч. 1 ст. 61, ч. 1 ст. 68 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, належать позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Перебуваючи у шлюбі, відповідач не бажала розділити майно за взаємною згодою в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 69 СК України. Вже не перебуваючи у шлюбі, відповідач також не бажає поділити майно за домовленістю в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Іншої домовленості або шлюбного договору між позивачем і відповідачем немає, тому є підстави виходити із принципу рівності часток. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, однак, однокімнатну квартиру з будівельно-технічної точки зору поділити в натурі неможливо, оскільки це неподільна річ (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Аналогічна ситуація із земельною ділянкою та садовим будинком, які з географічної точки зору (враховуючи під`їзди, розташування суміжних об`єктів, тощо) рівно якісно поділити в натурі неможливо. В даному випадку суд може визнати ідеальні частки на вказані об`єкти нерухомого майна без їх реального поділу і залишити їх в спільній частковій власності. Така позиція узгоджується із практикою Верховного Суду України. Згідно з абзацу 3 пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: «…..у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності». Таким чином, правомірним вважає позивач прохати суд: -визнати земельну ділянку, садовий будинок та квартиру об`єктами права спільної сумісної власності колишнього подружжя та, -в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя, визнати за позивачем право власності на Ѕ частку земельної ділянки, на Ѕ частку садового будинку та на Ѕ частку квартири. В обгрунтування збільшеного розміру позовних вимог позивач посилався на те, що починаючи з 2004 року і по 24 жовтня 2012 року позивач і відповідач проживали однією сім`єю без шлюбу: -в період з 2004 року до 30 травня 2010 року за адресом: [ADDRESS] , -в період з 30 травня 2010 року по 24 жовтня 2012 року за адресом: [ADDRESS] (далі - факт проживання однією сім`єю). Позивач вважає, що відповідач не буде заперечувати факт проживання однією сім`єю, тим більше, що за цей період часу у них народилось двоє доньок: [PERSON] і [PERSON] . За період проживання однією сім`єю, позивач і відповідач за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] (далі - квартира), однак 31 травня 2010 року квартира була зареєстрована на відповідача (дошлюбне прізвище - [PERSON] ). Вартість квартири становить 449 612 грн. Ѕ вартості квартири відповідно становить 224 806 грн. Позивач надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 24 жовтня 2012 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується засвідченими належним чином копіями документів, приєднаними в якості додатків 3-5 до позову. 19 листопада 2018 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (справа № 201/8642/18). 20 грудня 2018 року рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами набрало законної сили. За період перебування у шлюбі, відповідач, за спільні кошти подружжя, на підставі договорів купівлі-продажу, придбала наступне нерухоме майно: 1.03 серпня 2016 року - земельну ділянку, кадастровий № [NUMBER] , площею 0, 0407 Га, цільове призначення: для колективного садівництва, розташовану за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 992540012214) (далі - земельна ділянка), що підтверджується засвідченою належним чином копією документу, приєднаного в якості додатку 6 до позову. 2.03 серпня 2016 року - садовий будинок, загальної площі (кв.м): 63.1, Опис: садовий будинок А загальною площею 63,10 кв.м, вбиральня Б, сарай В, сарай Г, сарай Д, альтанка Е, навіс Ж, навіс З, колонка К, зливна яма З.я, огорожа № 1-4, замощення І, розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 992524212214) (далі - садовий будинок), що підтверджується засвідченою належним чином копією документу, приєднаного в якості додатку 6 до позову. Вартість садового будинку з врахуванням земельної ділянки становить 269 563 грн., що підтверджується засвідченою належним чином копією документу, приєднаного в якості додатку 7 до позову. 3.04 серпня 2014 року - квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 423117112101) (далі - квартира), що підтверджується засвідченою належним чином копією документу, приєднаного в якості додатку 6 до позову. Вартість квартири становить 350 131 грн., що підтверджується засвідченою належним чином копією документу, приєднаного в якості додатку 8 до позову. Вартість робіт з оцінки садового будинку з врахуванням земельної ділянки та квартири обійшлася позивачу в 1400 грн., що підтверджується засвідченою належним чином копією документу, приєднаного в якості додатку 9 до позову. Незважаючи на те, що відповідач є титульним власником земельної ділянки, садового будинку та квартири, вказані об`єкти нерухомого майна набуті колишнім подружжям за час шлюбу і, згідно приписів ст. 60, ч. 1 ст. 61, ч. 1 ст. 68 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, належать позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Перебуваючи у шлюбі, відповідач не бажала розділити майно за взаємною згодою в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 69 СК України. Вже не перебуваючи у шлюбі, відповідач також не бажає поділити майно за домовленістю в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Іншої домовленості або шлюбного договору між позивачем і відповідачем немає, тому суд виходить із принципу рівності часток. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, однак, однокімнатну квартиру з будівельно-технічної точки зору поділити в натурі неможливо, оскільки це неподільна річ (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Аналогічна ситуація із земельною ділянкою та садовим будинком, які з географічної точки зору (враховуючи під`їзди, розташування суміжних об`єктів, тощо) рівно якісно поділити в натурі неможливо. В даному випадку суд може визнати ідеальні частки на вказані об`єкти нерухомого майна без їх реального поділу і залишити їх в спільній частковій власності. Така позиція узгоджується із практикою Верховного Суду України. Так, згідно абзацу 3 пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: «…..у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності». Таким чином, правомірним є прохання до суду: -визнати земельну ділянку, садовий будинок та квартиру об`єктами права спільної сумісної власності колишнього подружжя та, -в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя, визнати за позивачем право власності на Ѕ частку земельної ділянки, на Ѕ частку садового будинку та на Ѕ частку квартири. Якщо вартість садового будинку з врахуванням земельної ділянки становить 269 563 грн., то вартість Ѕ частки вказаних об`єктів нерухомості становить 134 781, 50 грн. Якщо вартість квартири становить 350 131 грн., то вартість Ѕ частки квартири становить 175 065,50 грн. Ціна позову становить 309 847 грн. Сплачена сума судового збору становить 3098 грн. 47 коп., що підтверджується засвідченою належним чином копією документу, приєднаного в якості додатку 1 до позову. Також, судом встановлено, що починаючи з 2004 року і по 24 жовтня 2012 року позивач і відповідач проживали однією сім`єю без шлюбу: -в період з 2004 року до 30 травня 2010 року за адресою: [ADDRESS] , -в період з 30 травня 2010 року по 24 жовтня 2012 року за адресою: [ADDRESS] (далі - факт проживання однією сім`єю). Факт проживання однією сім`єю підтверджується документами, приєднаними в якості додатків 2-7, зокрема, спільними фотографіями за весь час проживання однією сім`єю без шлюбу. Факт проживання однією сім`єю без шлюбу також підтверджений письмовими поясненнями свідків: 1.[PERSON] , [ADDRESS] , [NUMBER] , що приєднані в якості додатку 3 до заяви про збільшення розміру позовних вимог, 2.[PERSON] , [ADDRESS] , [NUMBER] , що приєднані в якості додатку 3 до заяви про збільшення розміру позовних вимог, 3.[PERSON] , [ADDRESS] , [NUMBER] , що приєднані в якості додатку 3 до заяви про збільшення розміру позовних вимог. Відповідач не заперечувала факт проживання однією сім`єю без шлюбу, тим більше, що за цей період часу у них народилось двоє доньок: [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується засвідченою належним чином копією документу, приєднаного в якості додатку 6 до позову. За період проживання однією сім`єю без шлюбу, позивач і відповідач за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] (далі - квартира [ADDRESS] ), однак 31 травня 2010 року квартира 466 була зареєстрована на відповідача (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), що підтверджується засвідченою належним чином копією документу, приєднаного в якості додатку 8 до позову. Вартість квартири 466 становить 449 612 грн., що підтверджується засвідченою належним чином копією документу, приєднаного в якості додатку 9 до позову. Ѕ вартості квартири 466 відповідно становить 224 806 грн. В зв`язку із додаванням позовної вимоги про визнання права власності на Ѕ частку квартири 466, ціна позову збільшилась з 309 847 грн. 00 коп. до 534 653 грн. 00 коп.. Судовий збір позивачем доплачено: -за майнову вимогу в розмірі 2248 грн. 06 коп., що підтверджується засвідченою належним чином копією документу, приєднаного в якості додатку 1 до заяви про збільшення розміру позовних вимог, -за встановлення факту, що має юридичне значення, в розмірі 384 грн. 20 коп., що підтверджується засвідченою належним чином копією документу, приєднаного в якості додатку 1 до заяви про збільшення розміру позовних вимог. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача стосовно поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності та встановлення факту, що має юридичне значення (факт проживання однією сім`єю без шлюбу), суд приходить до висновку, що позовні вимоги та вимоги за заявою підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про обгрунтованість сягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на загальну суму 6746 грн. 53 коп., які складаються із сум сплачених судових зборів на загальну суму в розмірі 5346 грн. 53 коп. та витрат, пов`язаних з підготовкою справи до її розгляду, в розмірі 1400 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved