Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про знесення самочинно збудованої огорожі з земельної ділянки власника, який в лютому 2021 року уточнили та просили суд винести рішення, яким усунути перешкоди в праві власності [PERSON] та [PERSON] шляхом звільнення земельної ділянки 1221455400:02:010:0016, площею 0,12 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельної ділянки 1221455400:02:010:0017, площею 0,003 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які знаходиться за адресою: [ADDRESS] - знести новопобудовану огорожу (паркан розміром 42,82 м) між домоволодіннями за адресою: [ADDRESS] та домоволодіннями за адресою: [ADDRESS] , яка побудована з металевої профільної квадратної труби та профнастилових листів на фундаменті та капітальний цегляний паркан з цегляних оштукатурених стовпів і облицьованих ззовні фасадною плиткою (6.27 м + 4,11 м), навіс із металевої профільної квадратної труби з покрівлею із полікарбонатних листів орієнтовним розміром (8.50 м х 6.00 м), замощення у вигляді тротуарної плитки під навісом, доріжками на території домоволодінням за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] судові витрати [PERSON] та [PERSON] . Адвокат позивачів за ордером про надання правової допомоги Дрозд Р.Ю. (Т.2 а.с.170, 174) у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Адвокат відповідачки [PERSON] з ордером про надання правової допомоги Пугач А .В. (Т.2 а.с.160), в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, надано відзив на позовну заяву в якому адвокат заперечував проти задоволення позову мотивуючи тим, що паркан не перебуває у власності відповідачки(Т.3 а.с.15-16). Вислухавши сторони, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав, особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч. 1-5 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 ст. 375 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачам - [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності(кожному по 1/2) належать: земельна ділянка площею 0,12 га. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка) з кадастровим номером 1221455400:02:010:0016 (Т.1 а.с.12-13) та земельна ділянка площею 0,003 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 1221455400:02:010:0017(Т.1 а.с.14-15), які розташовані за адресою: [ADDRESS] . В листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до Комунального підприємства «Архітектурне бюро» для виготовлення топографічного плану масштабу 1:500, та отримав технічний звіт від 28 листопада 2017 року із геодезії щодо відновлення меж земельних ділянок(Т.1 а.с.20-34) з матеріалів якого позивачами було з`ясовано, що власником сусідньої земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,15 га. кадастровий номер 1221455400:02:010:0106, яка розташована за адресою: [ADDRESS] - відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру(Т.1 а.с.35) [PERSON] самовільно на території земельних ділянок, які належать позивачам було збудовано огорожу (паркан розміром 42,82 м) яка побудована з металевої профільної квадратної труби та профнастилових листів на фундаменті та капітальний цегляний паркан з цегляних оштукатурених стовпів і облицьованих ззовні фасадною плиткою (6.27 м + 4,11 м), навіс із металевої профільної квадратної труби з покрівлею із полікарбонатних листів орієнтовним розміром (8.50 м х 6.00 м), замощення у вигляді тротуарної плитки під навісом та доріжками(Т.1 а.с.38-41). Згідно з висновком експертів за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №3509/3510-20 від 06 листопада 2020 року зазначено, що: 1. На наданому на дослідження збірному кадастровому плані відображений паркан між домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] (з металевих профільних листів на фундаменті) відносно межі згідно даних Державного земельного кадастру та документації із землеустрою, який зміщений вглиб домоволодіння [ADDRESS] (земельна ділянка з кадастровим номером 1221455400:02:010:0016) з півночі - на 1,95 м (з урахуванням фундаменту) та з півдня - на 1,45 м (з урахуванням фундаменту). Паркан з шлакоблоку, що розмежовує домоволодіння [ADDRESS] та [ADDRESS] від зйомочних точок 22, 23 до точки 38 та точки 411 (41), право власності на який, в наданих на дослідження правовстановлювальних документах, не визначено, також проходить не по межі земельних ділянок згідно даних Державного земельного кадастру, а по земельним ділянкам з кадастровими номерами 1221455400:02:010:0016 та 1221455400:02:010:0017. Отже з цього випливає, що відбулося накладання меж домоволодіння [ADDRESS] по фактичному користуванню на земельні ділянки з кадастровими номерами 1221455400:02:010:0016 та 1221455400:02:010:0017. Площа накладання становить: на земельну ділянку з кадастровим номером 1221455400:02:010:0016 без спірного паркану - 0,0076 га; на земельну ділянку з кадастровим номером 1221455400:02:010:0016 з спірним парканом - 0,0091 га; на земельну ділянку з кадастровим номером 1221455400:02:010:0017 - 0,0008 га. Враховуючи вищевикладене, фактичне розташування огорожі довжиною 42,97 м, 7,08 м та 4,23 м (42,82 м, 6,27 м, 4,11 м відповідно до збірного кадастрового плану), яка встановлена між домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] відносно меж земельних ділянок № [NUMBER] , площею 0,003 га, кадастровий номер 1221455400:02:010:0017 та земельній ділянці № [NUMBER] , площею 0,12 га, кадастровий номер 1221455400:02:010:0016 у [ADDRESS] , які належать [PERSON] та [PERSON] та суміжної земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,15 га, кадастровий номер 1221455400:02:010:0106 у [ADDRESS] , яка належить відповідачу [PERSON] не відповідає документації із землеустрою, на підставі яких відбувалось формування зазначених земельних ділянок, відповідно не відповідає відомостям про земельні ділянки, внесеним до Державного земельного кадастру, та правовстановлюючим документам на ці земельні ділянки. 2. Відповідно до проведеного дослідження домоволодіння [ADDRESS] (кадастрові номери земельних ділянок 1221455400:02:010:0016 та 1221455400:02:010:0017), яке належить [PERSON] та [PERSON] та домоволодіння [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 1221455400:02:010:0106), яке належить [PERSON] експертом виявлена новопобудована огорожа (паркан розміром 42,82 м)між зазначеними домоволодіннями, яка побудована з металевої профільної квадратної труби та профнастилових листів на фундаменті та капітальний цегляний паркан з цегляних оштукатурених стовпів і облицьованих ззовні фасадною плиткою(6,27 м. + 4,11 м.), навіс із металевої профільної квадратної труби з покрівлею із полікарбонатних листів орієнтовним розміром (8,50 м. х 6,00 м.), замощення у вигляді тротуарної плитки під навісом, доріжками на території домоволодіння [ADDRESS] . При проведенні контрольних замірів та співвставленні з наданим збірним кадастровим планом встановлено, що фактичне місце розташування паркану з металевої профільної квадратної труби та профнастилових листів на фундаменті та капітального цегляного паркану з цегляних оштукатурених стовпів і облицьованих ззовні фасадною плиткою не відповідає межам земельних ділянок з кадастровими номерами 1221455400:02:010:0016, 1221455400:02:010:0017, 1221455400:02:010:0106, які нанесені згідно відомостей земельного кадастру, зокрема по всій довжині (42,82 м) встановленого паркану з металевої профільної квадратної труби та профнастилових листів на фундаменті і кутів повороту цегляного паркану цегляних оштукатурених стовпів і облицьованих ззовні фасадною плиткою(6,27 м. + 4,11 м.)до перетину із зовнішньою межою земельної ділянки з кадастровим номером 1221455400:02:010:0017. Враховуючи, що правовстановлюючими документами не визначено право власності на новопобудований паркан між домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] з металевої профільної квадратної труби та профнастилових листів на фундаменті (42,82 м) і капітального цегляного паркану з цегляних оштукатурених стовпів і облицьованих ззовні фасадною плиткою (6,27 м + 4,11 м), встановити приналежність вищезазначеного паркану до приватної власності власників домоволодіння [ADDRESS] або № [NUMBER] експерту не надається за можливе. Враховуючи, що правовстановлюючими документами не визначено право власності на побудований навіс із металевої профільної квадратної труби з покрівлею із цолікарбонатних листів орієнтовним розміром (8,50 м х 6,00 м) та замощення у вигляді тротуарної плитки під навісом, доріжками на території домоволодіння та у напрямку до проїзжої частини вул. Зарічної встановити приналежність вищезазначеного навісу та замощення до приватної власності власників домоволодіння № [NUMBER] експерту не надається за можливе, але враховуючи, що навіс та замощення розташовані на території домоволодіння [ADDRESS] експерт вважає, що вони знаходяться у користуванні власника домоволодіння [PERSON] (Т.2 а.с.199-221). Суд розглядає справи відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення учасників у справі та інших обставин, які мають значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ч. 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 7 ст. 81 ЦПК України закріплено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача. Як вбачається з п. г ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. В силу ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом г) частини 1 статті 91 Земельного кодексу України визначено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (ч.ч.1,2 ст.103 Земельного кодексу України). Інститут земельних відносин добросусідства, є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей. Підсумовуючи вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які посилались позивачі як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів сторони по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки надані докази та висновки експертів беззаперечно вказують на наявність перешкод у користуванні останніми належними їм земельними ділянками з боку користувача суміжної земельної ділянки [PERSON] . Суд критично ставиться до наданих пояснень у відзиві на уточнену позовну заяву представника відповідача, оскільки факт належності відповідачці зазначеного паркану не оспорювався останньою у попередньо наданому відзиві та такі пояснення суперечать іншим доказам у справі . Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі п. 2 ч. 3 ст. 133, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати позивачів, пов`язані з розглядом справи на проведення експертного дослідження у розмірі 16 867 грн., та витрати на проведення топографо-геодезичних робіт у розмірі 3500 грн. слід покласти на відповідачку. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем на виконання адвокатом умов договору про надання правових послуг до позовної заяви додано договір про надання юридичних послуг адвокатом № 0812 від 08 грудня 2018 року, додаток №1 до договору №0812 від 08 грудня 2018 року, акт здачі-прийняття робіт від 24 червня 2021 року, договір на надання юридичних послуг [NUMBER]/2019 від 12 грудня 2019 року, розрахунок часу витраченого адвокатом на виконання робіт, рахунки на оплату та квитанції з оплати послуг адвоката сплачених [PERSON] на загальну суму 32 912 грн. 50 коп. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] судовий збір у розмірі 640 грн., тобто кожному по 320 грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] [PERSON] 16867 грн. сплаченої суми за проведення комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи, тобто кожному по 8433 грн. 50 коп., також з відповідачки на користь [PERSON] повинно бути стягнуто 3500 грн. витрат на проведення топографо-геодезичних робіт та 30 000 грн. витрат [PERSON] на правову допомогу. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 319, 373, 376, 391 ЦК України, ст.ст. 91, 152, 212 ЗК України,

Outcome: approved