Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до якого просила суд позбавити батьківських прав відповідача відносно сина - [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 24.09.2010 року сторонни перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них [INFO] року народився син - [PERSON]. Згідно рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16.07.2012 року шлюб між сторонами було розірвано, а за рішенням цього ж суду від 20.01.2014 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі - 1/4 частини його заробітків. Як до розірвання шлюбу, так і після відповідач не приймав участі у її житті та вихованні дитини, не виконував свої батьківські обов'язки, фактично ухиляється від їх виконання, аліменти на утримання дитини не виплачує, хоча на побтреби дитини постійно потрібні кошти. Фактично вихованням дитини займається лише матір. Дитина фактично знаходиться на утриманні позивача. У зв'язку з вище викладеним, позивач звернулась до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив. Між тим, в матеіралах позовної заяви міститься нотраіально завірена заява відповідача про підтримання позову та те, що він не заперечує протии позбавлення його батьківських прав щодо дитини. Представник третьої особи в судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовльнити з викладених у позові підстав. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 25.10.2017 року у цій справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду за участю сторін. Як відомо, з 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. З огляду на вищенаведені положення чинного процесуального законодавства, а також з урахуванням вимог ст.ст. 19, 274-282 ЦПК України, у судовому засіданні, яке відбулося 18.02.2018 року, письмовою ухвалою було проведено підготовче судове засідання та визначено проведення загального позовного провадження. Дослідивши письмові докази у справі, а також з'ясувавши виниклі між сторонами правовідносини та відповідно встановивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне. Так, за умовами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами 24.09.2010 було укладено шлюб, який рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16.07.2012 року було розірвано. Від шлюбу у сторін народився [INFO] року народився син - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві від 1702.2011 року, актовий запис № 277. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007р. передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20.01.2014 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі - 1/4 частини його заробітків щомісячно до досягнення ним повноліття. Також зазначеним рішеннями суду встановлено, що спільна дитина сторін потребують матеріальної допомоги з боку відповідача. Син сторін - [PERSON] на даний час проживає разом з матір'ю, останньою створені належні умови для проживання та виховання дитини. Більше того, з показаь свідка [PERSON], довідок дошкільного та шкільного навчального закладу та лікарні вбачається, що батько дитини не опікується життям дитини, не приходить за ним та відвідує батьківські збори. Згідно висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.11.2017 року, то останній вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі досліджених та оцінених доказів судом встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні сина [PERSON], не надає матеріальну допомогу, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, про нього не піклується. Згідно положень ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач без поважних причин тривалий час не спілкується із сином, не займається його вихованням, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров'ям та життям, тобто ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини - [PERSON], а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved