Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Виконавчий комітет Андріївської сільської ради Кегичівського району Харківської області у грудні 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідачі є батьками дітей. Діти проживають з матір`ю [PERSON] , а батько [PERSON] з дітьми не проживає, участь у вихованні дітей батько не приймає, матеріально не забезпечує, що підтверджується актами обстеження житлово- побутових умов проживання сім`ї, актами оцінки потреб дитини та сім`ї. Сусіди та односельці неодноразово зверталися до сільської ради щодо позбавлення батьків батьківських прав, так як діти не доїдають, не доглянуті, ходять в одязі, який віддають односельці. Відповідач [PERSON] за період проживання в селі викликала до себе негативне відношення односельців. Ухиляється від виконання своїх батьківські обов`язків, що виражається у тому, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей: не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Не створює умов для отримання ними освіти. Відповідач [PERSON] за періоді проживання в селі викликав до себе негативне ставлення односельців. Він повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків до дітей, з`являється тільки тоді коли вже вирішується питання позбавлення батьківських прав. Грошей на утримання дітей не дає. Участі у вихованні та навчанні дітей не приймає. Він взагалі не визнавав своє батьківство і тільки коли був призваний до лав Збройних сил України, скористався тим, що має трьох дітей і 24.09.2015 року уклав шлюб з відповідачем [PERSON] . У 2015 році визнав своє батьківство на дітей і отримав звільнення з Збройних сил України. як багатодітний батько. Після цього він втратив інтерес до дітей. На даний час знаходиться невідомо де. Неодноразово розглядалася поведінка [PERSON] та [PERSON] на засіданнях органу опіки та піклування виконкому Андріївської сільської ради та на громадській комісії у справах; дітей, про що свідчать акти обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї та відповідні рішення комісії. 23 січня 2019 року представники сільської ради виїхали до місця проживання [PERSON] для проведення обстеження умов проживания сім`ї, але будинок був зачинений, на прохання відчинити двері донька [PERSON] , повідомила, що дверей вона не відчинить. 04.02.2019 року працівники сільської ради знову пішли до [PERSON] для проведення огляду умов проживання сім`ї. У будинку була відповідач та інші особи. При огляді будинку було встановлено, що на столі стояла одна каструля, в якій на дні було трішки макаронів, на столі більше нічого не було. Продуктів харчування в будинку не було. 19 березня 2019 року комісія з питань захисту прав дитини при районній державній адміністрації Харківської області розглянула питання щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно їх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Андріївської сільської ради, виходячи з інтересів дітей, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно їхніх малолітніх дітей. Ухвалою суду від 02.04.2020 року прийнято до провадження справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 03.03.2021 року залучено до участі у справі правонаступника Андріївської сільської ради Кегичівського району Харківської області - Кегичівську селищну раду Красноградського району. В судовому засіданні представник позивача Кегичівської селищної ради Красноградського району Богинська Т.І. підтримала позовну заяву та просила її задовольнити, пославшись на факти та доводи, викладені в позовній заяві. Крім того, зазначила, що діти вже тривалий час перебувають у КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на факти та доводи, викладені у письмовому відзиві на позов, які в узагальненому виді зводяться до того, що підстави позбавлення батьківських прав визначені законом, зокрема, статтею 164 СК України, згідно з якою мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Аналізуючи положення ст.164 СК України щодо підстав, які слугують позбавленню батьківських прав то необхідно зазначити, по-перше, [PERSON] забрала всіх трьох дітей з пологового будинку, тому такої підстави немає; по-друге, [PERSON] не мала і не має алкогольної чи наркотичної залежності, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває і не перебувала, і взагалі не вживає наркотики чи алкогольні напої, тому такої підстави немає; по-третє, [PERSON] ніколи не вдавалася до будь-яких видів експлуатації будь-кого із своїх дітей, не примушувала будь-кого із своїх дітей до жебракування та/чи бродяжництва, тому такої підстави немає; по-четверте, [PERSON] не поводиться жорстоко з жодною своєю дитиною, тому такої підстави немає; по-п`яте, [PERSON] не засуджена за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини, крім цього, вона взагалі ніколи не притягувалася до кримінальної, адміністративної чи будь-якої іншої відповідальності, тому такої підстави немає; по-шосте, [PERSON] не ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання всіх своїх дітей, однак, позивач вказує саме на цю підставу, як на таку, що нібито існує. Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження обставин ухилення від виконання батьківських обов`язків представником позивача наведено не було. Крім того, [PERSON] дуже любить своїх дітей, не зможе жити без них, навіть думка що їх розділять і переведуть до різних установ приводить її до шокового стану. Вона розуміє, що даремно понадіялася на їхнього батька і призвела до такої ситуації. Але вона виправить ситуацію, працевлаштується і за допомогою суду отримуватиме аліменти на всіх трьох малолітніх дітей, всіх цих коштів буде достатнім для виправлення цієї негативної ситуації. Адже всі ці негативні факти пов`язані лиш з браком коштів для забезпечення матеріальних потреб жінки та дітей. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Швець В.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та зазначив, що відповідач [PERSON] не самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а просто в силу обставин, що склалися, змушений був тривалий час бути не разом з дітьми, а працювати за межами району та Харківської області, щоб матеріально утримувати дітей. При цьому практично всі зароблені кошти я пересилав дружині для забезпечення дітей, залишаючи для себе лише невеликі суми для оплати проживання за місцем роботи та харчування. За періоди своєї відсутності з дітьми постійно спілкувався по мобільному телефону, цікавився у дружини та у самих дітей станом їх життя та здоров`я. Також він знайшов для проживання разом з дітьми житло, яке відповідає всім вимогами для нормального проживання дітей і власники яких гарантують, що діти будуть проживати у вказаному житлі, будуть зареєстровані у цьому житлі як за місцем проживання. Також поблизу від житла знаходиться школа і дитячий садок, які діти зможуть відвідувати. Факт гарантування дітям належних умов проживання та забезпечення їх житлом підтверджується довідкою Підгірцівської сільської ради Стрийського району Львівської області та актом обстеження матеріально-побутових умов, які я долучено до справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, як зазначив його представник у зв`язку з поширенням короно вірусної хвороби «COVID-19» та ускладненням транспортного сполучення. Представник третьої особи Служба у справах дітей Кегичівської районної державної адміністрації Довженко В.Є. підтримали позовні вимоги та просила їх задовольнити. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідачі є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, виданих відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кегичівського районного управління юстиції у Харківській області (а.с. 27-29). Висновком опіки та піклування Кегичівської районної державної адміністрації вказано про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів по відношенню їх дітей. Підставою для такого рішення стали скарги жителів села, вчителів, сусідів щодо невиконання батьківських обов`язків відповідачами (а.с. 38 - 39). Згідно витягу з протоколу № 01 від 18.01.2018 року засідання комісії з питань захисту прав дитини при Кегичівській районній державній адміністрації, сім`ю [PERSON] поставлено на облік, як таку що опинилась в складних життєвих обставинах та взято під соціальний супровід (а.с. 61). 16.01.2020 року комісія ради опіки та піклування при Виконавчому комітеті Андріївської сільської ради Кегичівського району Харківської області склала акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Під час обстеження встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживає сім`я в складі 6 осіб: [PERSON] , 1978 року народження, [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] - батько малолітніх дітей за даною адресою не зареєстрований і не проживає. В ході перевірки виявлено, що сім`я проживає у власному будинку, стан приміщення задовільний. Умови харчування незадовільні. В холодильнику відсутні продукти харчування, на присадибній ділянці нічого не вирощується. Постільна білизна сірого кольору, іншої змінної білизни немає, в будинку з меблів один диван та два дитячих ліжка, які розраховані для дітей 3-5 років, телевізор відсутній. Батько матеріально не забезпечує, участі у вихованні дітей не бере. Мати ніде не працює, отримує соціальну допомогу на третю дитину до досягнення нею шести років (а.с. 62). Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ч.2, ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частинами 3 і 4 ст.164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно до ч.1, ч.3 ст.170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічними висновками керувався КЦС ВС й у постановах від 28.11.2018 року № 718/337/17 та від 16.01.2019 року № 465/3694/14-ц. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Проаналізувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачі не забезпечили своїм дітям належні умови для проживання та виховання, на даний час діти тривалий час перебувають КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», батьки не вживають дієвих заходів щоб діти перебували вдома. Таким чином, суд, виходячи з аналізу викладених обставин справи, тривалості існування негативних для розвитку дітей обставин, відсутності змін у ставленні батьків до виконання своїх обов`язків, вважає, що розлучення їх з дітьми у даному випадку є необхідним в інтересах самих дітей з метою забезпечення належних умов їх проживання, навчання і медичного догляду. Однак враховуючи, що відповідачі проявляють інтерес до дітей, суд вважає, що позбавлення батьківських прав на даний час є недоцільним заходом та відповідачам необхідно надати час для впорядкування свого життя та створення необхідних умов для виховання та розвитку дітей. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування тимчасового заходу у вигляді відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав, який здійснюється на підставі статті 170 СК України в якнайкращих інтересах дітей з метою охорони їх фізичного та психічного здоров`я, забезпечення нормального розвитку та права на освіту, а не позбавлення батьківських прав, що є крайнім заходом. Тому відібрання дітей від батьків є виправданим і пропорційним, оскільки цього потребують інтереси дітей на зростання у безпечному середовищі. Розлучення батьків з дітьми не перешкоджає їм відвідувати дітей у закладі, де вони перебувають, тому сімейні зв`язки не будуть розірвані. Також суд зауважує, що відповідачі матимуть право звернення до суду з позовом про повернення їх дітей, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному їх вихованню (зміна ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання та догляду за дітьми, забезпечення належного матеріального забезпечення дітей). Тому природнє бажання відповідачів виховувати своїх дітей може бути поновлене за певних умов. На підставі викладеного,

Outcome: partial