Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

В жовтні 2014 року Комунальне підприємство Центр обслуговування споживачів Шевченківського району ( надалі КП ЦОС Шевченківського району ) звернулось до суду із заявою, в якій просило: стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на його користь заборгованість по квартирній платі та платі за житлово комунальні послуги в сумі 1\~ 431, 53 грн., інфляційні втрати в сумі 140, 44 грн., три відсотки річних в сумі 327, 47 грн., а також понесені судові витрати. Вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі є наймачами квартири [ADDRESS]; плату за комунальні послуги не здійснюють належним чином. Так, позивачем надавались комунальні послуги, а саме: холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, вивезення побутових відходів, водовідведення, газ, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території. До того ж, відповідачі щомісяця отримували від позивача рахунки на оплату квартирної плати та комунальних послуг, однак платежі здійснювали не регулярно, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.07.2014 року складає 1\~431, 53 \~грн. В добровільному порядку виниклу заборгованість відповідачі не погашають, а тому позивач змушений звернутися до суду за його примусовим стягненням з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав зазначивши, що дійсно у нього існує заборгованість за надані позивачем житлово комунальні послуги у розмірі 1\~431, 53 грн., однак, вказану суму боргу він не визнає, так як між ним та позивачем не було укладено договору на надання житлово комунальних послуг. Крім того, просив суд застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився; надіслав заяву з проханням провести розгляд справи за його відсутності; проти задоволення позову заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась; про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку; причину неявки суду не сповістила; заперечень на позов не надіслала; по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, заслухав пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідив матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України, плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року Про механізм впровадження Закону України Про приватизацію державного житлового фонду , власник та наймач ( орендар ) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобовязаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, відповідачі по справі є наймачами квартири [ADDRESS]. Із довідки Форми № 3, складеної працівниками ТОВ Київжитлосвіт , вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають та зареєстровані у вищезазначеній квартирі. Згідно із ч. 3 ст. 815 ЦК України, ч. 1 ст. 68 ЖК України, наймач зобовязаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобовязаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обовязки за договором найму житла є солідарними ( ч. 3 ст. 816 ЦК України ). Згідно розрахунку боргу по квартирній платі та платі за комунальні послуги, проведеного працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість відповідача становить\~1\~431, 53 грн., інфляційні втрати в розмірі 140, 44 грн.; три відсотки річних в сумі 327, 47 грн., вказана заборгованість утворилася, внаслідок систематичної не сплати в повному обсязі нарахувань за період часу з 01.02.2011 року по 01.07.2014 року. Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги , споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності з ч. 1 ст. 64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обовязки визначено у Законі України Про житлово-комунальні послуги . Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом з тим, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідально до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобовязана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За договором про надання послуг одна сторона ( виконавець ) зобовязується за завданням другої сторони ( замовника ) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором ( ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України ). Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора\~вимагати сплату грошей за надані послуги. А тому твердження відповідача в тім, що договірні правовідносини між ним та позивачем не виникли, так як не було укладено договору про надання житлово комунальних послуг судом не приймаються до уваги та спростовуються вищенаведеними обґрунтуваннями. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання ). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені ) ( п.1 ч.2 ст.258 ЦК України ). Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, судом не може бути задоволено клопотання відповідача в частині застосування строку позовної давності, так як із наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачами вчинялись не тільки щомісячні періодичні проплати за житлово комунальні послуги, а й проводилось погашення виниклої заборгованості, що свідчить про визнання з боку відповідачів всієї суми виниклої заборгованості. Крім того, інфляційні нарахування та три відсотки річних не є неустойкою ( штраф, пеня ). Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобовязань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Згідно розрахунку заборгованості, проведеного працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість за надані комунальні послуги та за утримання прибудинкової території підлягає стягненню починаючи з 01.02.2011 року по 01.07.2014 року, що складає 1\~431, 53 грн., інфляційні втрати в розмірі 140, 44 грн.; три відсотки річних в сумі 327, 47 грн. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, відповідачі зобовязані відшкодувати позивачу понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 243, 60 грн., відповідно до задоволених позовних вимог, тобто по 81, 20 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved