Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що вона є власником житлового будинку №48 по вул. Леніна в с. Дорошівка Вознесенського району в якому зі згоди позивачки зареєстровані [PERSON] (16 травня 2006 року) та [PERSON] (13 червня 2006 року), які за місцем реєстрації з моменту її проведення з власної ініціативи та без поважних причин не проживають, особистих речей цих осіб в будинку немає, витрати по утриманню нерухомого майна вони не несуть, проте останні без поважних причин не бажають знятися з реєстраційного обліку. Оскільки реєстрація відповідачів в належному позивачці будинку створює їй перешкоди в розпорядженні власністю, а тому [PERSON] на підставі ст.ст. 71, 163 ЖК України просила визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування належним їй житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, судом відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в пресі, причини неявки суду не повідомили. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивачка та її представник проти цього не заперечували. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку №48 по вул. Леніна в с. Дорошівка Вознесенського району в якому зі згоди позивачки зареєстровані [PERSON] (16 травня 2006 року) та [PERSON] (13 червня 2006 року) Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 15-16), зокрема довідок виконкому Дорошівської сільської ради від 09 жовтня 2015 року з моменту реєстрації відповідачі (які не є членами сім'ї власника житла) за місцем реєстрації не проживають. Відсутні в матеріалах справи докази наявності поважних причин їх непроживання в будинку, наявності в будинку особистих речей цих осіб або прийняття ними участі у витратах по утриманню нерухомого майна. В матеріалах справи також відсутні докази, що відповідачі бажають користуватися житловим приміщенням, проте останні без поважних причин не знялися з реєстраційного обліку, внаслідок чого позивачці створюються перешкоди у розпорядженні майном. Оскільки відповідачі не є членами сім'ї співвласника житла, а тому до відносин між сторонами не можуть застосовуватися норми, що регулюють правовідносини сервітуту (зокрема положення ст. 405 ЦК України). Тому відносини між сторонами повинні регулюватися главою 6 розділу ІІІ Житлового кодексу України (користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду). Проте вказана глава не містить підстав втрати права користування житлом у приватному секторі. Положення Житлового кодексу України дають підстави вважати, що норми глави 2 разділу III цього Кодексу (користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду) можуть застосовуватися до житлових правовідносин в приватному житловому фонді тільки в тих випадках, коли в гл. 6 ЖК є посилання на ці випадки або коли подібні житлові правовідносини не врегульовано нормами гл. 6 і застосування до цих норм гл. 2 не суперечить їх змісту. З положень глави 6 ЖК України, зокрема ст. 163 ЖК України вбачається можливість застосування до цих правовідносин деяких положень глави 2 ЖК України, зокрема ст.ст. 71, 72 ЖК України, оскільки це не буде суперечити закону. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 статті 71 ЖК встановлено граничні строки збереження права на житлове приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї - шість місяців (за винятком передбачених законом випадків, коли цей строк є більш тривалим). Разом з тим, відповідно до вимог ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо нього будь-які дії, що не заборонені законом, не може бути протиправно позбавлений права власності або будь-яким чином обмежений у його здійсненні та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За такого, враховуючи встановлені обставини, зокрема відсутність відповідачів за місцем реєстрації без поважних причин понад встановлені законом строки збереження за ними права на користування житлом, їх небажання без поважних причин знятися з реєстраційного обліку, наслідком чого є створення ними власнику перешкод у розпорядженні будинком, а тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки сторона позивача не наполягала на відшкодуванні понесених судових витрат, а тому суд не вбачає підстав для втручання в їх розподіл.

Outcome: approved