Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до відповідачів з позовом про визнання недійсною довіреності, укладеної від імені її чоловіка [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем С.В. 26.04.2010 року; визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного від імені [PERSON] [PERSON] і [PERSON] , посвідченого 26.11.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., недійсним; визнання договору купівлі-продажу цієї ж квартири, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , посвідченого 08.02.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., недійсним; визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на вказану квартиру (а.с.4 т.1). 29.10.2013 року суддею Шкляруком Д.С. відкрито провадження у справі і призначено до розгляду (а.с. 36 т.1). Ухвалою від 15.09.2014 року у справі призначена судово-почеркознавча експертиза, на час проведення якої провадження у справі зупинено (а.с. 171 т.1). Ухвалою суду від 24.12.2014 року провадження у справі відновлено (а.с.186 т.1). Ухвалою суду від 06.02.2015 року у справі призначена повторна судово-почеркознавча експертиза, на час проведення якої провадження у справі зупинено (ас.194,195 т.1). Ухвалою суду від 13.07.2015 року провадження у справі відновлено (а.с.208 т.1). Ухвалою суду від 07.04.2016 року у справі призначена повторна судово-почеркознавча експертиза, на час проведення якої провадження у справі зупинено (а.с. 28 т.2). Ухвалою суду від 13.05.2016 року провадження у справі відновлено (а.с.34 т.2). Ухвалою суду від 08.02.2017 року у справі призначена повторна судово-почеркознавча експертиза, на час проведення якої провадження у справі зупинено (а.с. 131 т.2). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15.03.2017 року проведено повторний розподіл судової справи у зв`язку з закінченням повноважень судді Шклярука Д.С., визначено суддю [PERSON] для розгляду цієї справи (а.с.137 т.2). Ухвалою від 15.03.2017 року суддею [PERSON] справу прийнято до провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 138 т.2). Ухвалою від 23.03.2017 року справу призначено до розгляду (а.с. 141 т.2). Ухвалою суду від 27.06.2017 року у справі призначена повторна судово-почеркознавча експертиза, провадження у справі зупинено (а.с. 168 т.2). Ухвалою суду від 11.10.2017 року провадження у справі відновлено (а.с.183 т.2). 03.11.2017 року через канцелярію суду надійшов зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Самарський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про анулювання актового запису про смерть (а.с. 200 т.2). Ухвалою від 06.11.2017 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову (а.с.204 т.2). Ухвалою суду від 12.01.2018 року провадження у справі зупинено до розгляду справи за позовом позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Самарський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про анулювання актового запису про смерть (а.с. 237 т.2). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2018 року проведено повторний розподіл судової справи у зв`язку з відстороненням від посади судді [PERSON] на підставі рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 30.11.2018 року, визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду справи (а.с.2 т.3). Ухвалою від 12.12.2018 року справу прийнято до провадження (а.с.3 т.3). Ухвалою суду від 20.02.2020 року поновлено провадження у справі, справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 23.03.2010 року (а.с.10 т.3). 24.04.2020 року через канцелярію суду надійшла заява, якою позивач збільшила позовні вимоги і, окрім іншого, просила витребувати від відповідача [PERSON] з незаконного володіння на свою користь спірну квартиру (а.с.31-39 т.3). Ухвалами суду від 09.07.2020 року заява [PERSON] прийнята до провадження,закрито підготовче засідання, справа призначена до розгляду по суті (а.с. 84,85 т.3). Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач [PERSON] зазначила, що вона з 12.01.1996 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У 2010 році вони, як літні люди, підверглися шахрайським діям відносно їх житла. При цьому її, позивача, незаконно направили до психіатричної лікарні, а квартиру, що була зареєстрована на неї, продали за підробленою довіреністю. ЇЇ чоловіка, [PERSON] , знайшли повішеним у лісосмузі далеко від дому і вона вважає, що його вбили за квартиру. Згідно з документами [PERSON] помер [INFO] у віці 64. За життя [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1261 ЦК України вона є спадкоємцем першої черги за законом, інших спадкоємців немає. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.04.2013 року їй визначений додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] у два місяці з дня набрання рішенням законної сили. Отримавши копію рішення, вона звернулась до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте з`ясувалось, що її чоловік нібито 26.04.2010 року, тобто через 13 днів після смерті, видав довіреність на ім`я [PERSON] на право продажу належної йому квартири. За цією довіреністю 26.11.2010 року квартира [ADDRESS] [PERSON] була продана [PERSON] . Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. 08.02.2013 року [PERSON] продала спірну квартиру відповідачеві [PERSON] , хоча на цей час [PERSON] вже знала, що вона, позивач, оспорює продаж спірної квартири. Договір купівлі - продажу був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М. Позивач вважає, що спірна квартира вибула з володіння власника поза його волею, оскільки після його смерті була продана по підробленою довіреністю з подальшим укладанням договорів купівлі - продажу. Тому, посилаючись на положення статей 203,215,216,388,1261 ЦК України, просила позовні вимоги задовольнити. Представники позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги під час розгляду справи підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Полтавець Т.В., позовні вимоги не визнала. Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказала, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову. 26.04.2010 року [PERSON] видав довіреність на ім`я [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Рудкевич С.В., якою надано повноваження на розпорядження майном з правом укладати будь - які угоди по відчуженню майна. 26.11.2010 року [PERSON] від імені [PERSON] за довіреністю продав квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Факт того, що підпис на довіреності від імені [PERSON] було проставлено самим [PERSON] підтверджується висновком почеркознавчої експертизи № 1023-15 від 03.07.2015 року. 08.02.2013 року [PERSON] продала спірну квартиру [PERSON] . Останній є добросовісним набувачем. Представник відповідача Полтавець О.В. також зазначила, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту, оскільки права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215,216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, на право витребувати в набувача це майно. Проте, на думку представника відповідача, не існує жодних підстав для тверджень того, що майно вибуло з володіння [PERSON] поза його волею. Тому просила у позові відмовити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , не дивлячись на неодноразові виклики, в судове засідання не з`являлись. Останній взагалі зареєстрованим за будь - якою адресою не значиться (а.с.76 т.2,148 т.3). Треті особи у справі, їх представники в судове засідання не з`явились, направили на адресу суду відповідні листи з проханням розглядати справу без їх участі ( а.с. 28, 91, 94,103,159,163,179 т.3). З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 12.01.1996 року (а.с.92 т.1). 13.04.2010 року [PERSON] знайшли повішеним у лісосмузі, в двохсот метрах від заправки «Елін» по вул. Красногірській (а.с.117-123 т.2). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.02.2012 року Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.90 т.1). Встановлено, що за час життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого БМФ «Дніпроважбуд» 14.07.2000 року, належала квартира [ADDRESS] (а.с.184 т.3). 26.04.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевич Є.В. посвідчена довіреність, відповідно до змісту якої [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися всім належним йому майном (а.с.187 т.3). 26.11.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. був посвідчений договір купівлі - продажу, за яким [PERSON] , діючи по довіреності від імені [PERSON] , продав [PERSON] спірну квартиру (а.с.180 т.3). 08.02.2013 року [PERSON] продала вказану квартиру [PERSON] . Договір купівлі - продажу був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., зареєстрований в реєстрі за номером 255 (а.с. 176 т.3). Встановлено, що Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 02.07.2012 року заведена спадкова справа після смерті [PERSON] . З заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру звернулась позивач [PERSON] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.04.2013 року [PERSON] визначений додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] - у два місяці, починаючи з дня наступного за днем набрання рішенням законної сили (а.с.88-99 т.1). Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 13.09.2013 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на спірну квартиру, оскільки остання на підставі договору купівлі - продажу від 26.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., зареєстрованого в реєстрі за номером 4584, належить [PERSON] (а.с.28 т.1). Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно ст. 1281 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до вимог закону має вчинятися правочин (ч.1 ст.245 ЦК України). Згідно з вимогами стст.202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу. Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність з підстав, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст.215 ЦК). Під час розгляду справи встановлено, що довіреність посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевич Є.В. від імені [PERSON] на розпорядження майном 26.04.2010 року, в той час як останній помер [INFO] , тобто довіреність посвідчена через тринадцять днів після смерті [PERSON] . Зазначене дає підстави дійти висновку, що волевиявлення [PERSON] на вчинення такого правочину, як видача довіреності на ім`я [PERSON] на розпорядження належним йому майном, не було. Відповідно до положень ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті. За таких обставин, наявні правові підстави для визнання довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевич Є.В. від імені [PERSON] на розпорядження майном 26.04.2010 року, зареєстрованої в реєстрі за номером 2144, недійсною, задовольнивши вимоги [PERSON] в цій частині позову. Слід зазначити, що суд не приймає до уваги і критично ставиться до посилань представника відповідача на висновок почеркознавчої експертизи від 03.07.2015 року №1023-15, де вказано, що рукописний текст у графі «підпис» в оригіналі довіреності від 26.04.2010 року від імені [PERSON] виконаний особисто [PERSON] . З цього приводу суд зазначає наступне. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ч.1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи встановлені у справі обставини і відповідні їм правовідносини, оцінюючи взаємний зв`язок доказів, наявних в матеріалах справи, їх достовірність, конкретні обставини справи, а саме обставини, за яких настала смерть [PERSON] , суд вважає, що висновок почеркознавчої експертизи від 03.07.2015 року №1023-15 (а.с.198-202 т. 1) не може бути сприйнятий судом як достовірний, і відхиляє його. Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна. Стаття 321 ЦК України встановлює принципи непорушності права власності. Відповідно до цієї норми право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього. Пунктом 3 частини 1 статті 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Встановивши під час розгляду справи, що [PERSON] фактично не уповноважував [PERSON] довіреністю на розпорядження спірною квартирою, суд приходить до висновку, що остання вибула з володіння власника поза його волею. Після смерті [PERSON] , спадкоємцем за законом першої черги є позивач у справі, яка вчинила всі передбачені діючим законодавством дії для прийняття спадщини, тому спірна квартира у відповідача [PERSON] витребовується судом на її користь, задовольнивши вимоги позивача в цій частині позову. Що стосується вимог [PERSON] в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірної квартири від 26.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., зареєстрованого в реєстрі за номером 4584, укладеного між [PERSON] за довіреністю від імені [PERSON] і [PERSON] ; від 08.02.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Яковлевою І.М., зареєстрованого в реєстрі за номером 255, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , а також вимог про визнання за позивачем права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом, суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є зайвими і зазначає наступне. В постанові від 28.01.2021 року у справі №367/8910/17 Верховний Суд відзначив, що віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. В цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Відповідно до пункту 9 частини 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень» судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є підставою для державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. Тому рішення суду про витребування спірної квартири на користь позивача з незаконного володіння відповідача є підставою для реєстрації за [PERSON] права власності на цю квартиру і окремого визнання за нею права власності на квартиру не потребується. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1391,40 грн.

Outcome: partial