Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

В грудні 2012 року позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просив винести рішення, яким застосувати до договору завдатку квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] наслідки недійсності нікчемного правочину, стягнути з [PERSON] на його користь 192 000 грн., шляхом звернення стягнення на майно [PERSON] та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 15.10.2010 року він та [PERSON] уклали договір завдатку, згідно з яким [PERSON] передав [PERSON] кошти у розмірі 192 000 грн., як завдаток у рахунок сплати за належну [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Через відсутність у продавця необхідних документів на квартиру, сторони ухилилися від нотаріального оформлення вказаного договору. 23.04.2011 року померла [PERSON] ЇЇ єдиною спадкоємицею за заповітом є відповідачка [PERSON], яка подала заяву про прийняття спадщини до Третьої державної нотаріальної контори. На вимогу позивача виконати зобов`язання щодо продажу квартири [ADDRESS] відповідачка відмовила. 13.02.2012 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська позивачу було відмолено у задоволенні позову до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності, з підстав невідповідності предмету позову нормам матеріального права. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] повинна повернути йому кошти у розмірі 192 000 грн. як спадкоємиця сторони нікчемного договору завдатку від 15.10.2010 року, шляхом одноразового платежу. У зв`язку з чим, був вимушений звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на те, що договір завдатку від 15.10.2010 року є підробленим, Зав`ялова не мала наміру продавати свою квартиру, договір завдатку не укладала, підпис, який міститься в договорі є підроблений. Також пояснила, що вона здійснювала догляд та надавала допомогу [PERSON], яка після цього склала заповіт на належне їй майно. Щодо отримання нею грошей у розмірі 192 000 грн., заперечувала в повному обсязі. Вислухавши сторони, свідків та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Згідно ч. 1 ст. 570 ЦК України - завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. У відповідності до ч. 1 ст. 571 ЦК України - якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Але згідно п. 11 роз'яснення Верховного Суду України № 13 від 04.08.2001 року дані правила про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини якоїсь із сторін. У тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони давались. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст. 657 ЦК України - договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до вимог ч.1 ст. 635 ЦК України зазначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язується протягом певного строку укласти договір в майбутньому на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно п. 4 ч.1 ст. 635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у письмовій формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена у письмовій формі. Як встановлено в судовому засіданні, що 15.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, згідно з яким позивач передав [PERSON] кошти у розмірі 192 000 грн., як завдаток в рахунок сплату на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.6), дані факти також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які були присутні під час складання вищевказаного договору. 25.03.2011 року [PERSON] було складено заповіт на все належне їй майно на ім`я [PERSON], який було посвідчено державним нотаріусом Хилько Л.А., реєстровий №2-818 (а.с.10). 23.04.2011 року померла [PERSON], що підтверджується копією про смерть (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її, а згідно ч. 5 вказаної статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцю з моменту її відкриття. Після її смерті 11.05.2011 року відповідачка подала заяву до Третьої державної нотаріальної контори про прийняття спадщини у вигляді квартири [ADDRESS], грошових внесків з відсотками, компенсаціями та індексаціями (а.с.8), відповідно до вимог статті 1269 ЦК України. Копія спадкової справи знаходиться в матеріалах справи (а.с.47-104). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 13.02.2012 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було постановлено рішення, яким у задоволені позову [PERSON] до [PERSON], треті особи КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання договору дійсним та визнання права власності на спірну квартиру, з підстав невідповідності предмету позову нормам матеріального права (а.с.144). 05.04.2012 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення суду першої інстанції було залишено без змін (а.с.147). Згідно даного рішення (а.с.145) встановлено, що 15.10.2010 року [PERSON] уклав із [PERSON] «договір завдатку», ознайомившись із яким, остання підписала його, отримавши від [PERSON] суму 192 000 грн., як завдаток за продаж своєї квартири. Попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 15.10.2010 року між [PERSON], та [PERSON] є нікчемним (а.с.145). Таким чином, укладений договір завдатку між позивачем та [PERSON] нотаріально не був посвідчений, а тому він визнаний нікчемним у відповідності ч.1 ст. 220 ЦК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини та не припинені внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1223 ЦК України право на успадкування мають особи, що визначені у заповіті. Згідно ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] про застосування до договору завдатку квартири від 15.10.2010 року наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнення з позивачки суми 192 000 грн. переданої померлій у якості авансового платежу, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно вимог ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Тому, що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідачки вищевказаної суми, шляхом звернення стягнення на майно [PERSON] - задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до умов вказаного договору виконання зобов`язання, шляхом звернення стягнення не передбачене, а нотаріально посвідченого договору застави (іпотеки) між сторонами не укладалося. Що стосується посилань відповідачки, стосовно заперечення факту підписання [PERSON] договору завдатку, то дані посилання спростовуються висновком експерта від 09.07.2013 року № 70/04-432, де підпис в договорі завдатку від 15.10.2010 року та в наданих позивачем порівняльних документах виконаний власноруч [PERSON] (а.с.243-251). Також, суд не бере до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] зі сторони відповідачки, оскільки вони надавали пояснення стосовно того, що [PERSON] здійснювала догляд та надавала допомогу померлій [PERSON], що не стосується предмету спору, а також свідчили про той факт, що померла [PERSON] не збиралася продавати квартиру, не з ким із сторонніх осіб не спілкувалася, оскільки дані пояснення ґрунтувались на припущеннях, та не є належними та допустимими доказами для доведення факту отримання грошової суми померлою за договором. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає за необхідно задовольнити частково позовні вимоги [PERSON], та стягнути з [PERSON] на користь позивача суму у розмірі 192 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути сплачений за подачу позову судовий збір у розмірі 1 920 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial