Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що 01 квітня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір №137/П/42/2008-840, за яким [PERSON] надано кредит у розмірі 173646 доларів США 37 центів строком до 12 квітня 2028 року за умови сплати відсотків у розмірі 12,89% річних. Станом на 01 червня 2010 року у [PERSON] виникла заборгованість у розмірі 212197 доларів США 26 центів, що за курсом НБУ еквівалентно 1687901 гривень 87 копійок, про стягнення якої ПАТ «КБ «Надра» звернувся з позовом до суду та рішенням Шевченківського районного суду м. Києва було стягнуто вказану заборгованість за кредитним договором. Даний кредитний договір був забезпечений договором іпотеки, предметом якого є домоволодіння, [ADDRESS]. Як стверджує позивач, нотаріус безпідставно вимагає стягнути з неї кредитні кошти строк повернення яких ще не наступив і відповідно хибно зробив розрахунок процентної винагороди, комісійної винагороди та пені. Крім того, ПАТ «КБ «Надра» не надані достовірні докази отримання грошових коштів, тобто не маючи доказів отримання [PERSON] грошових коштів, бездоказово відбувається стягнення боргу. Позивач вважає, що зважаючи на спірні правовідносини в частині суми боргу, строків його повернення, курсу національної валюти, процедури видачі, виконавчий напис видано з порушенням чинного законодавства. [PERSON] в обґрунтування позовних вимог також вказує на ту обставину, що положення Закону України «Про іпотеку» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. До того ж позивач вказує на те, що фактично за двома виконавчими документами відбувається подвійне стягнення боргу. Тому, [PERSON] просить суд визнати недійсним та таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 07 квітня 2014 року про стягнення з неї на користь ПАТ «КБ «Надра» боргу у розмірі 2954458 гривень 07 копійок. Сторони у судове засідання не з'явилися. Представник позивача [PERSON] направив на адресу суду заяву, в якій у зв'язку з зайнятістю в розгляді іншої справи, просив суд проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Шох С.М. не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він вказує на те, що дійсно між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір №137/П/42/2008-840 від 01 квітня 2008 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за яким було укладено договір іпотеки від 01 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], на підставі якого [PERSON] передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,0334 га з кадастровим номером 3210500000:11:047:0018, та розташоване на ній домоволодіння загальною площею 109,8 кв.м. і житловою площею 72,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи те, що позивач неналежним чином виконувала зобов'язання за кредитним договором, ПАТ «КБ «Надра» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про вчинення виконавчого напису та надав встановлений перелік документів, зокрема кредитний договір, оригінал договору іпотеки, розрахунок заборгованості та виписку по рахунку. Враховуючи, те що нотаріус не вимагав від банку подачі додаткових документів, тому подані документи були достатніми та належними для вчинення виконавчого напису нотаріусом у чіткій відповідності до закону. Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що на момент вчинення виконавчого напису між нею та ПАТ «КБ «Надра» існував спір стосовно суми боргу за тілом, відсотками та пені. Зважаючи на викладене, ПАТ «КБ «Надра» просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується телефонограмою від 17 лютого 2015 року, складеною секретарем судового засідання (а.с.68-69). Про своє ставлення до пред'явленого позову суд не повідомила. Дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 01 квітня 2008 року [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», уклали кредитний договір №137/П/42/2008-840, за умовами якого ПАТ «КБ «Надра» зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 173646 доларів США 37 центів, а [PERSON] зобов'язалася до 12 квітня 2028 року повертати кредит частинами шляхом сплати щомісячного мінімально необхідного платежу у розмірі 2030 доларів США та сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 12,89% на рік. У випадку прострочення виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій [PERSON] зобов'язалася сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення та у разі порушення виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, сплатити штраф у розмірі 10% від суми кредиту (а.с.24-25). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором в той самий день [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» уклали договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,0334 га з кадастровим номером 3210500000:11:047:0018, що розташована за адресою: [ADDRESS], та домоволодіння загальною площею - 109,8 кв.м., житловою площею - 72,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.26-27). ПАТ КБ «Надра» належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав [PERSON] кредит у розмірі 173646 доларів США 37 центів, що підтверджується копією заяви на видачу готівки №1 від 01 квітня 2008 року та відповідною копією квитанції (а.с.23). В свою чергу, [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором. 07 квітня 2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинила виконавчий напис, зареєстрований за №673, про звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,0334 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: 32105000000:11:047:0018, та домоволодіння під номером 1-б, що розташовується за адресою: [ADDRESS], та погашення за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, заборгованості перед ПАТ «КБ «Надра» за кредитним договором, що станом на 27 лютого 2014 року становить 310232 доларів США 10 центів, що еквівалентно 2952758 гривень 07 копійок (а.с.59). На підставі даного виконавчого напису постановою державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ від 15 травня 2014 року було відкрито виконавче провадження №43310590 (а.с.7). У відповідності до ч.1 та ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За правилами ст.87 та ст.88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. У відповідності до положення ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Незважаючи на це, а ні позивачем, а ні представником позивача [PERSON] не надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що виконавчий напис вчинений 07 квітня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований за №673, вчинений з порушенням порядку та способу, передбаченого Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про нотаріат», приписів Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, а тому відсутні правові підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказівка позивача на те, що положення Закону України «Про іпотеку» в частині звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, не відповідає дійсності. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» даний закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, а отже не може бути застосований до правовідносин, пов'язаних із зверненням стягнення на предмет іпотеки, предметом якого є нерухоме майно. З приводу обґрунтування позивачем позовних вимог, що з неї відбувається подвійне стягнення заборгованості за двома виконавчими документами, зокрема за вищевказаним виконавчим написом нотаріуса та за виконавчим листом, виданим Шевченківським районним судом м. Києва 16 травня 2013 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором у розмірі 212197 доларів США 26 центів, що еквівалентно 1687901 гривень 87 копійок. Також спростовується наступним. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України висловленої у справі №73цс13, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Крім цього, позовна вимога [PERSON] щодо визнання виконавчого напису, вчиненого 07 квітня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований за №673, недійсним також не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Виконавчий напис не є правочином у розумінні положення ч.1 ст.202 ЦК України, відповідно до якого правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст.215 ЦК України поняття недійсності застосовується виключно до правочинів. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусового виконання рішень інших органів. Відповідно до норм даного Закону виконавчий напис нотаріуса є одним із виконавчих документів, який підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою. Оскільки, вчинення нотаріусом виконавчого напису є окремим, самостійним способом захисту цивільних прав серед інших способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених главою 3 розділу 1 ЦК України. Тому, виконавчий напис у розумінні ЦК України не є правочином, недійсність якого може бути встановлена судом. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем, присуджуються йому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З квитанції від 13 жовтня 2014 року вбачається, що при пред'явленні позову [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок (а.с.1). Зважаючи на те, що позовні вимоги [PERSON] залишено без задоволення, тому підстави для відшкодування їй судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed