Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області звернувся до Орджонікідзевського міського суду із позовною заявою до [PERSON], відповідно до якої просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою: вул. Л.Чайкіної, 12/6 у м.Покров Дніпропетролвської області. В обґрунтування своїх позовних вимог, які у повному обсязі підтримані у судовому засіданні повноважним представником позивача, останній посилається на те, що [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі, яка належить до комунальної власності, однак тривалий час, більше трьох років, без поважних причин за місцем своєї реєстрації не проживає, квартира здається в піднайом, що є підставою відповідно до ст..71 ЖК України для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідач та його повноважний представник проти задоволення позовних вимог виконавчого комітету заперечили у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість. Зокрема вказали, що відповідач проживає в [INFO], займається її утриманням, вчасно та у повному обсязі сплачує комунальні платежі, у піднайом квартиру не здає. У той же час, тимчасова відсутність відповідача із поважних причин за місцем своєї реєстрації (відповідач одружена із громадянином [PERSON], який тяжко хворіє, перебування у стані вагітності та народження дитини) не може бути підставою для позбавлення її права користування вказаною квартирою. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Згідно ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування» право комунальної власності це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Згідно ст.10 даного Закону органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та законами є сільські, селищні, міські ради. Виключна компетенція сільських, селищних, міських рад закріплюється у статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», згідно якого, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності, в тому числі, виконують усі майнові операції, можуть передавати обєкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати тощо. Отже, субєктами права комунальної власності є територіальні громади села, селища, міста, від імені та в інтересах яких діють сільські, селищні, міські ради. У судовому\~засіданні встановлено,\~що згідно\~рішення виконавчого\~комітету Покровської\~міської ради\~Дніпропетровської області\~№550\~від 27.08.2004\~року «Про\~розподіл звільненого\~житла»,\~звільнену двокімнатну\~квартиру [ADDRESS]\~визнано службової\~та надано\~[PERSON] (на\~теперішній час\~[PERSON])\~[PERSON] (а.с.10). На підставі вказаного рішення [PERSON] видано ордер №124 на квартиру [ADDRESS] (а.с.11). На день звернення позивача до суду вказана квартира залишилась у комунальній власності Покровської міської ради Дніпропетровської області. Відповідно до довідки (виписки из домовой книги о составе семьи и прописке) ПМКП «Житлкомсервіс» від 27.03.2018 року та поквартирної карточки на теперішній час в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] (а.с.12-13). Із акту про перевірку паспортного обліку [ADDRESS] в м. Покров Дніпропетровської області від 28.03.2018 року слідує, що у вищевказаній квартирі більше трьох років [PERSON] не проживає, тому як вона виїхала до [PERSON] (а.с.14). Відповідно до довідки, виданої КЗ «НВК №1» від 30.03.2018р. №82 , за місцем реєстрації відповідача проживає [PERSON], [INFO], учень 4-Б класу КЗ «НВК №1» (а.с.15). З довідки, виданої КДНЗ №16 «Центр розвитку дитини» від 30.03.2018р №84 слідує, що за місцем реєстрації відповідача з грудня 2017р. проживає [PERSON], [INFO], учень 4-Б класу КЗ «НВК №1» (а.с.16). Наведені обставини, на думку позивача, свідчать про наявність передбачених ст..71,72 ЖК України підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: вул. Л.Чайкіної, 12/6 у м.Покров Дніпропетролвської області, оскільки остання була відсутня без поважних причин понад встановлені ст..71 ЖК України строки за місцем своєї реєстрації. Статтями\~47,\~48 Конституції України\~закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Відповідно до ч.4\~ст.9 Житлового кодексу України,\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом статей 71,72 коментованого кодексу, наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору судом. Як розяснено\~у п.10\~постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~12\~квітня 1985\~року №2\~«Про деякі\~питання,\~що виникли\~в практиці\~застосування судами\~Житлового кодексу\~України» у\~справах про\~визнання наймача\~або члена\~його сімї\~таким,\~що втратили\~право користування\~жилим приміщенням\~(ст.71\~ЖК Української\~РСР),\~необхідно зясовувати\~причини відсутності\~відповідача понад\~встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Обґрунтовуючи поважність причин відсутності за місцем свого мешкання, відповідач вказує на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із громадянином [PERSON], який проживає на своїй Батьківщині, а тому вона змушена жити на дві країни. Також вказує, що її чоловік тяжко хворіє, що покладає на неї як його дружину, обовязок піклуватися про нього. Крім того, зазначає, що після одруження вона завагітніла, що також унеможливлювало часті перельоти із [PERSON] на України, ще й в силу того, що вагітність вона переносила надто тяжко. У подальшому народження сина та здійснення за ним догляду також була поважною причиною тимчасової відсутності за місцем реєстрації. Так, у судовому засіданні встановлено, що 19.09.2014р. [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] [PERSON], який є батьком їхнього спільного сина [PERSON] Тімур, [INFO], що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками (а.с. 105-120). Крім того, у в судовому засіданні встановлено та не заперечується відповідачем, що вона дійсно зі своїм малолітнім сином періодично виїжджала за межі України в [PERSON] до свого чоловіка. Наведене також підтверджується даними довідки Державної прикордонної служби України. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом відповідача та проживає там більше 10 років. Вказує на те, що відповідач проживає за адресою своєї реєстрації, однак періодично виїжджає. Крім [PERSON] десь біля пів року проживала за цією адресою інша сімя. Також повідомив, що відповідач робила ремонт у квартирі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання про те, що вона є сусідкою [PERSON] Повідомила, що квартира, яку отримала [PERSON] довгий час була не жила, оскільки була після пожежі, тому всі відмовлялись там жити. Потім дану квартиру отримала [PERSON]. Квартира була у жахливому стані, усе було вигорівшим. Отримавши дану квартиру, [PERSON] відремонтувала її повністю. Вказує, що відповідач лише періодично не живе у вказаній квартирі. Також повідомила, що [PERSON] весь час займається належним утриманням своєї квартири, періодично робить косметичний ремонт. У квартирі завжди чисто та охайно. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матірю відповідача, надала показання, згідно яких у 2003р. [PERSON] отримала квартиру у жахливому стані, після пожежі. Вона повністю відремонтувала за власні кошти квартиру, встановила індивідуальне опалення, вікна та двері, зробила косметичний ремонт. Також повідомила, що заборгованості по житлово-комунальним послугам у [PERSON] немає. У 2014 році відповідач вийшла заміж, а 2015 році народила дитину. Зазначила, що у [PERSON] тяжко хворіє чоловік та потребує її допомоги, тому вона періодично виїжджає до [PERSON], хоча місце проживання відповідача є її місце реєстрації за адресою [ADDRESS] в м. Покров. Крім того повідомила, що перебуваючи на [PERSON] зверталась до лікаря з приводу здоровя її дитини, а також отримувала соціальну допомогу у звязку із вагітністю та пологами. При цьому вказала, що родину [PERSON] в квартиру відповідача допустила невістка без відома [PERSON]. Стверджує, що відповідач квартиру в найм ніколи не здавала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], надала показання, згідно яких вказала, що їй відомо, що [PERSON] у 2014 році одружилась із громадянином [PERSON], а у 2015 році у них народилась дитина. Також зазначили, що їй відомо, що відповідач періодично виїжджала до [PERSON], оскільки дитина часто хворіла. Так, 01.2016р. відповідач приїхала на [PERSON], потім знову поїхала до [PERSON], а через деякий час повернулась. Також їй відомо, що [PERSON] зверталась в [PERSON] до лікаря, оскільки дитина хворіла. Крім того повідомила, що влітку до неї прийшла її кума [PERSON] та попросилась тимчасово пожити у квартирі [PERSON], на що вона погодилась та надала ключі від квартири відповідача. Її кума, разом зі своєю сімєю проживала за адресою мешкання [PERSON] з грудня 2017р. по квітень 2018р. Відповідач про це нічого не знала. В квартиру свою куму із сімєю вона вселила без відома та дозволу [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання, відповідно до яких повідомила, що вона разом зі своєю сімєю з середини грудня 2017р. до квітня 2018р. проживала в квартирі за адресою вул. Л.Чайкіної,12/6 в м.Покров. Про те, що ця квартира належить відповідачу вона знала, хоча з [PERSON] не знайома. Пояснила, що у них з родиною виникли певні житлові проблеми, а тому вона попросила свою куму [PERSON] надати їм для тимчасового проживання квартиру [PERSON]. Жодних договорів оренди вони не укладали та за проживання у квартирі нікому грошових коштів не сплачували. Також повідомила, що вона здійснювала лише оплату комунальних послуг, якими вони користувались. Дані кошти надавали [PERSON] Свідок [PERSON] надав показання, згідно яких повідомив, що він разом зі своєю сімєю винаймали квартиру, однак коли власник попросила їх зїхати, вони почали терміново шукати інше житло. Їхня кума ([PERSON]) запропонувала тимчасово пожити за адресою вул. Л.Чайкіної,12/6, де вони проживали з грудня 2017р. по квітень 2018р. та сплачували лише житлово-комунальні послуги, за проживання вони не сплачували. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює в міській лікарні лікарем-педіатром. 29.06.2018р. до неї звернулася [PERSON] з проханням, щоб вона стала сімейним лікарем її онука [PERSON] Тімура, [INFO]. Довідку про те, що дитина страждає на часті захворювання вона виписала для того, щоб його поставили на диспансерний облік у КНП «ЦПМСД Покровської міської ради». Стверджує, що вона лікувала цю дитину шляхом консультацій. Так, показаннями свідків підтверджено, що відповідач ніколи не втрачала інтересу до своєї квартири, оскільки остання проживала там, здійснювала ремонтні роботи, у тому числі провела капітальний ремонт квартири. Водночас тимчасова відсутність відповідача за місцем своєї реєстрації понад встановлені законом строки зумовлена виключно обєктивними обставинами (перебування у шлюбі із громадянином іншої країни, тяжка хвороба чоловіка, вагітність та народження дитини), які суд визнає поважними. При цьому суд враховує, що відповідно до ст..33 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Також судом враховується, що згідно наявних у матеріалах справи довідок комунальних підприємств, у відповідача відсутня будь-яка заборгованість по наданим комунальним послугам. Водночас, доводи позивача про те, що відповідач [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає та здає спірну квартиру в піднайом, у судовому засіданні не знайшли підтвердження та повністю спростовуються наданими у судовому засіданні показаннями свідків. Згідно правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 30.01.2018р. по справі №265/5476/15-ц, установивши, що особа на законних підставах зареєстрована у спірній квартирі, ніколи не втрачала до неї інтересу, а її періодична відсутність викликана поважними причинами, суди дійшли правильного й обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. При вирішенні даної цивільної справи, суд відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», враховує та застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини у справі як джерело права. Так, згідно статті 1 першого Протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло (рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v.Russia), заява №58255/00, пункт 36, ECHR-XI). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. The United Ringdon), заява №19009/04, пункт 50). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст..8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути спів розмірним із переслідуваною законною метою. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Також суд враховує, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України», суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані ст.1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний якомога послідовніший спосіб. Таким чином, оскільки поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил статті 212 ЦПК України щодо оцінки доказів, суд вважає, що відповідач [PERSON] ніколи не втрачала інтересу до спірної квартири, належним чином займалась її утриманням, а її періодична відсутність за місцем реєстрації зумовлена виключно поважними причинами, з огляду на що позбавлення права відповідача користування вказаною квартирою, у якій остання проживає із 2004 року буде невиправданим та непропорційним втручанням у право [PERSON] на повагу до її житла. З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області. У відповідності до ст..141 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed