Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

В жовтні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання\~права власності\~в порядку\~спадкування за\~законом,\~в якому просила визнати за нею, [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 29,1 кв.м., житловою площею 15,0 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті рідного брата [PERSON], померлого 20 червня 2018 року. Адвокат позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] громади\~Слобожанської селищної\~ради Дніпровського\~району Дніпропетровської\~області позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу [PERSON] надала суду лист про розгляд справи без її участі (а.с.38). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Положеннями\~ст. 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Встановлено, що 20 червня 2018 року помер рідний брат позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №814965 від 26 червня 2018 року виданим Виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис №72 (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його рідна сестра (позивачка по справі) [PERSON], яка у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва (а.с.40,58), внаслідок чого була відкрита спадкова справа №21/2018 (а.с.40-63). Однак у зв?язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності [PERSON]\~на квартиру\~[ADDRESS],\~позивачці було\~відмовлено у\~вчиненні нотаріальної\~дії \~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~після смерті\~брата [PERSON],\~померлого 20\~червня 2018\~року,\~що підтверджується\~постановою про\~відмову у\~вчиненні нотаріальної\~дії від\~21\~грудня 2018\~року (а.с.63).\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Як вбачається з матеріалів справи, 25 червня 2007 року [PERSON] подав усі необхідні документи на приватизацію квартири [ADDRESS], загальною площею 29,1 кв.м., житловою площею 15,0 кв.м., в якій він постійно проживав та був постійно зареєстрований, що підтверджується оригіналами первинних документів на приватизацію з відміткою про їх прийняття в БТІ (а.с.64,65). У встановлений ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» місячний строк з дня звернення, тобто до 25 липня 2007 року, відповідач не прийняв рішення про приватизацію (передачу у приватну власність) квартири [PERSON], який вважав, що є власником квартири [ADDRESS] та належним чином реалізував своє право на приватизацію. Внаслідок втрати паспорту, [PERSON] за свідоцтвом про право власності не звертався. З відповіді Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області» №518 від 09 жовтня 2018 року, вбачається, що згідно даних архіву КП «БТІ» станом на 31.12.2012 року за адресою: [ADDRESS], архівна справа та інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно відсутні (а.с.12). Згідно ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. У силу статей 1,3,5,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Пленум Верховного Суду України в ч. 5 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про суду практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру». Верховний Суд у своїй постанові від 09 лютого 2018 року по аналогічній цивільній справі №719/179/17 (провадження №61-1728св17) зазначив наступне: «Статтею 345 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. У разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві (частина 5 пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Наявність у позивача другого примірника довідки на приватизацію та другого примірника заяви на приватизацію [PERSON] з мокрими печатками Ювілейної селищної ради, які формально теж можна вважати оригіналами, жодним чином не спростовує факт звернення [PERSON] до Ювілейної селищної ради, а тільки беззаперечно підтверджує факт звернення [PERSON] до Ювілейної селищної ради та факт прийняття приватизаційних документів Ювілейною селищною радою, яка проставила на них гербову печатку про їх прийняття. У судовому засіданні представник відповідача, поставила під сумнів факт подання [PERSON] оригіналів документів на приватизацію відповідному органу приватизації, мотивуючи це тим, що на руках у позивачки наявні оригінали таких документів, однак така позиція представника відповідача нічим не аргументована та не обґрунтована належними та допустимими доказами. Представником відповідача не доведено, що [PERSON] не звертався до селищної ради з заявою про приватизацію його квартири та не пояснив звідки тоді на другому примірнику документів [PERSON] стоїть мокра гербова печатка селищної ради та підписи відповідальних осіб. Згідно відповіді Архівного відділу Дніпровської районної державної адміністрації №Б-22/07/02-19 від 29.01.2019 року на адвокатський запит щодо збереження у архіві відомостей про реєстрацію звернення до Ювілейної селищної ради [PERSON], померлого 20.06.2018 року, з заявою про приватизацію його квартири, встановлено, що журнал реєстрації заяв селищної ради зберігається тільки 5 років та «був вилучений, як такий, що не має науково-історичної цінності та втратив практичне значення» (а.с.72). Після смерті свого брата, [PERSON] протягом строку передбаченого ст. 1270 ЦК України, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто фактично прийняла спадщину після смерті брата та є єдиним спадкоємцем після його смерті, що підтверджено матеріалами спадкової справи. Саме під час підготовки документів спадкової справи зясувалося, що право власності на спірну квартиру за [PERSON] не зареєстровано, внаслідок чого позивачка отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що [PERSON] помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку (заява про приватизацію від 25.06.2007 року), - до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 11.12.2013 року у справі №6-121цс13 щодо застосування положень ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та у постанові від 09 лютого 2018 року по аналогічній справі №719/179/17 (провадження №61-1728св17). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1262 ЦК України, я маю право на спадкування у другу чергу. Згідно з положеннями ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Оскільки інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті брата, тому має право на спадкування квартири, правовстановлюючі документи на яку [PERSON] за часи свого життя не встиг оформити. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачка є спадкоємцем за законом, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved