Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

В вересні 2015р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 3-7; 110-114) до відповідачів: Київської міської ради (далі по тексту - відповідач 1), КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі по тексту - відповідач 2), КП «Житлово-експлуатаційна контора «Шулявка» Шевченківського району» (далі по тексту - відповідач 3), Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач 4), КП «Центр комунального сервісу» Шевченківського районного сервісного центру по роботі зі споживачами (далі по тексту - відповідач 5), треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Карташова А.С. (далі по тексту - третя особа 1), Державна реєстраційна служба України (далі по тексту - третя особа 2), в якому просила суд: визнати за собою дружиною померлого наймача, право користування жилим приміщенням за адресою: 03055, [ADDRESS], кімната [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що її чоловік [PERSON] набув права користування зазначеною вище кімнатою [ADDRESS] [INFO]. [PERSON] помер. Позивачка, яка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], проживала в спірній квартирі разом з чоловіком, вела з ним спільне господарство, однак не була зареєстрованою за вказаною адресою, проте вважає, що вона вселилась в спірне приміщення як член сім'ї наймача, а отже набула з ним рівних прав щодо користування жилим приміщенням, тому вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити. Відповідачі 1-5, треті особи 1, 2, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. В судовому засіданні представник відповідача 2, заперечувала проти позову, зазначаючи, що відповідач 2 є балансоутримувачем комунальної власності Шевченківського району м. Києва в частині переданого майна та згідно своїх статутних положень відповідає за збереження та належне використання житлового та нежитлового фонду. Договорів найму з наймачами житлових приміщень відповідач 2, будучи балансоутримувачем, не укладає, а тому є неналежним відповідачем. Представник відповідача 4, в судовому засіданні пояснив, що від [PERSON] не надходило письмових звернень про те, що він, як наймач спірної кімнати, має бажання зареєструвати свою дружину [PERSON] - позивачку по справі в спірній квартирі, як члена сім'ї наймача. Жодного доказу про виконання будь-яких обов'язків наймача позивач не надала. В зв'язку з чим представник відповідача 4 вважав, що встановленого законодавством порядку вселення позивачки в спірне житло дотримано не було, а тому позивачка не набула права користування спірною кімнатою [ADDRESS], а тому просив суд в задоволенні позову відмовити. Відповідачі 1, 3, 5, треті особи 1, 2 в судові засідання своїх представників не направили, поважності причин неявки суду не повідомили, заперечення на позов не подавались. Третьою особою 1 було надіслано до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності за наявними у справі доказами. Суд, заслухавши пояснення представників: позивача, відповідачів 2, 4, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що на підставі розпорядження голови Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 03 листопада 2008р. № 1596, 25 листопада 2008р. [PERSON] був виданий ордер № 03546 серія Б на право зайняття жилого приміщення жилою площею 17,5 кв.м, яке складається з однієї кімнати в комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS], кімната № 23, з сім'єю у складі однієї особи. Згідно довідки форми № 3 за вищевказаною адресою був зареєстрований лише [PERSON] Судом встановлено, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 09 квітня 1983р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Печерським РАЦС 09 квітня 1983р. [INFO]. [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві [INFO]. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка зазначала, що вона, як дружина наймача, з яким постійно проживала в спірній кімнаті та вела спільний побут та бюджет, має право надалі користуватися кімнатою № 23 в квартирі [ADDRESS], оскільки постійно продовжує проживати в ній та користується комунальними послугами, за які вона несе витрати. Про те, що позивачка продовжує проживати в спірній кімнаті після смерті [PERSON] підтверджується актом, який складений 10 травня 2016р. працівниками ВОП «Шулявка». За змістом ч. 1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови від 12 квітня 1985р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, для виникненням права на користування житловим приміщення в даному випадку необхідно дві умови, а саме: необхідність дотримання правил реєстрації громадянина за місцем проживання та письмова згода наймача та всіх членів сім'ї. Так, згідно довідки форми № 3 від 06 травня 2016р. позивачка [PERSON] за вищевказаною адресою не зареєстрована, при цьому судом встановлено, що позивачка має право користування квартирою [ADDRESS] що не заперечувала в судовому засіданні представник позивачки, в якій і зареєстрована. До того ж, в судовому засіданні представник позивачки визнала, що позивачка не перебуває на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Доказів, що за життя [PERSON] звертався у відповідні органи з заявою про реєстрацію в своїй кімнаті будь-яких осіб, в тому числі позивачки, матеріали справи не містять. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не надано доказів того, що наймач квартири виявив бажання зареєструвати її в спірному житлі. Під час розгляду справи представник позивачки надала суду копії звернень позивачки до відповідачів з вимогою надати перелік документів, необхідних для переукладання договору найму з [PERSON] та укласти з нею договір найму житлового приміщення. З даних звернень вбачається, що вони датовані 28 березня 2016р., тобто після звернення позивача до суду з даним позовом. У відповідь на звернення позивачки, відповідач 4 в листі від 25 квітня 2016р. повідомив, що відсутні підстави для розгляду питання стосовно зміни договору найму на кімнату [ADDRESS] оскільки позивачка за вказаною адресою не зареєстрована, в ордері на жиле приміщення в складі сім'ї не значиться, кімната не приватизована. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачкою права користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Оскільки суд не знайшов законних підстав для визнання за позивачкою права користування спірним житловим приміщенням, а отже і відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання позивачки наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення.

Outcome: dismissed