Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування звернулись до суду в інтересах малолітнього [PERSON] з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що малолітній [PERSON] , [INFO] , разом із сестрами та братом перебуває на обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Діти влаштовані в дитячий будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 13.08.2020 р. позбавлена батьківських прав. Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , був засуджений 16.11.2017 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч.3 ст. 185 Кримінального кодексу України до 3 років позбавлення волі. На даний час 03.01.2021 р. закінчився строк відбування покарання. Вказують, що відповідач під час перебування в місцях позбавлення волі надав письмову заяву від 20.10.2020 р. та повідомив, що після звільнення зобов`язується звернутись до служби у справах дітей з метою повернення сина на виховання. Відповідач також повідомлений, що у випадку не звернення його може бути позбавлено батьківських прав. Відповідно до характеристики на засудженого [PERSON] від 23.10.2020 р., останній раніше судимий 7 разів. За час відбування покарання в установі характеризувався негативно, мав 44 стягнень. Зазначають, що з моменту звільнення з місць позбавлення волі, відповідач один раз звертався до служби у справах дітей. Батькові повідомлена інформація щодо процедури повернення дитини та роз`яснена необхідність створення належних умов для проживання сина, обов`язкове працевлаштування для отримання стабільного доходу з метою утримання дитини та налагодження стосунків із [PERSON] . Також вказують, що відповідач зобов`язався у найкоротші терміни виконати надані рекомендації, зібрати необхідні документи та подати письмову заяву щодо повернення сина на виховання. Однак, станом на сьогоднішній день [PERSON] до служби у справах дітей більше не звертався, бажання повернути сина на виховання не виявив. Під час обстеження житлово-побутових умов за адресою реєстрації [PERSON] 11.05.2021 р. стало відомо, що останній на даний час повторно утримується в державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор». Батьки-вихователі [PERSON] та [PERSON] повідомили, що жодного разу відповідач їм не телефонував, не виявляв бажання побачити дитину, жодним чином не цікавився його життям та здоров`ям, жодної матеріальної допомоги не надавав. Батьки-вихователі вважають за доцільне розглянути питання стосовно позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина. Таким чином, відповідач на даний час утримується в державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» з 02.04.2021 р. по теперішній час на підставі ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівців від 31.03.2021 р., фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, не виявив бажання повернути дитину на виховання, матеріальної допомоги не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та його майбутнє. А тому просили винести рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , в зв`язку із тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та стягнути з нього аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. Представник позивача - Виконавчого комітету міської ради, як орган опіки та піклування,в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Заявлені вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, пояснив, що він після відбуття покарання звернувся до органу опіки та піклування та цікавився дітьми, проте йому не повідомили, де вони знаходяться. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , разом із двома сестрами і братом перебуває на обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.(а.с. 25). Діти влаштовані в дитячий будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] .(а.с. 30) Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 13.08.2020 р. позбавлена батьківських прав.(а.с. 19-22) Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , був засуджений 16.11.2017 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч.3 ст. 185 Кримінального кодексу України до 3 років позбавлення волі. На даний час 03.01.2021 р. закінчився строк відбування покарання.(а.с. 10-13) З моменту звільнення з місць позбавлення волі, відповідач один раз звертався до служби у справах дітей. Однак, після цього відповідач не цікавився своєю дитиною та більше не звертався до служби у справах дітей, бажання повернути сина на виховання не виявляв. Відповідно до ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31.03.2021 року, до [PERSON] застосований запобіжний захід у вигляді тримання від вартою (а.с. 41-42). Згідно з висновком Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 01.07.2021 року та рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23.06.2021 року, визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] .(а.с. 4-6) Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Статтею 150 СКУ визначені обов`язки батьків по вихованню дітей, піклуванню про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту та ін. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. №2402-ІІІ передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до а. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , однак ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її навчанням, не надає матеріальної допомоги, взагалі з ним не спілкується. На даний час дитина знаходиться під піклуванням та опікою [PERSON] та [PERSON] , місце проживання яких визначено за адресою: [ADDRESS] . До органу опіки та піклування Чернівецької міської ради із заявою про повернення йому дітей відповідач не звертався. Таким чином, викладені обставини дають обґрунтовані підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дитини - [PERSON] . В зв`язку із чим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї працездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способом виконання батьками цього обов`язку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Вирішуючи питання про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] з відповідача, суд вважає за необхідне визначити їх розмір у виді 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 липня 2021 року і до його повноліття. Таким чином, з огляду на вищевикладене, а також досліджені, встановлені обставини у справі, які є належним чином обґрунтовані та підтверджені доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивач був звільнений від сплати судового збору в розмірі 908 грн. за позовними вимогами про позбавлення батьківських прав та в розмірі 908 грн. за позовними вимогами про стягнення аліментів, а позовні вимоги задоволено, то суд вважає, що згідно вимог ст. 141 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України. На підставі викладеного та

Outcome: approved