Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

В жовтні 2015 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до Київського районного суду м. Харкова з вимогою визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинок [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.02.2015 року на підставі договору купівлі-продажу позивач є власниками ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що у вказаному житловому будинку крім позивача зареєстровані, але фактично з 2000 року не проживають [PERSON], [PERSON], що підтверджується актом від 07.10.2015 року. Зазначає, що через реєстрацію в будинку відповідачів він вимушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних платежів, реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. У зв'язку з чим, що відповідачі фактично в будинку не проживають більше 14 років, не сплачують плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню будинку та не приймають участі в спільному побуті, не є членами сім'ї та у позивача немає жодних домовленостей з приводу користування ними належним йому будинком позивач вважає, що відповідачі втратили право користування будинком. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не направляли, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. В судове засідання представник Київського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, представник третьої особи надав до суду заяву про розгляд без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, позивач [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03.02.2015 року є власником ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 1 укладеного договору продавець [PERSON], від імені якого діє [PERSON] передає у власність покупцю [PERSON] у власність ? частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель [ADDRESS] та сплачує за нього 140000 грн. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.02.2015 року вбачається, що [PERSON] є власником ? частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. Норми статей 15, 16, 386, 391 Цивільного кодексу України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 Цивільного кодексу України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до частини першої статті 383 Цивільного кодексу України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Зі змісту акту голови вуличного комітету [PERSON]. № 14 від 07.10.2015 року вбачається, що у домоволодіння [ADDRESS], який належить на праві власності [PERSON] зареєстровані, але фактично не проживають з 2000 року і по теперішній час [PERSON], 1964 року народження та [PERSON], 1964 року народження. Вказаний факт підтверджують [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується проставленими підписами. Згідно довідки № П-2-1406/0/177-15-2859/0/189-15 від 02.10.2015 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO] (наймач), [PERSON], [INFO] (дружина наймача), що підтверджується копіями паспорта на ім'я громадян України [PERSON], [PERSON] Згідно довідки адресно-довідкового бюро УМВС України від 04.11.2015 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO] (наймач) - з 18.02.1987 року та [PERSON], [INFO] - з 04.09.1987 року. Згідно положень статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 Цивільного кодексу України). Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року по справі № 6-57цс11 та від 05 листопада 2014 року по справі № 6-158цс14, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України. Згідно ч.2 статті 64 Житлового кодексу України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи: дружина наймач (власника), їх діти і батьки, членами сім'ї наймача (власника) можу бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство. Як вбачається з матеріалів справи, угода між відповідачем та позивачами щодо порядку користування житловим будинок [ADDRESS] не укладалась. За таких обставин, у відповідності зі статтею 391 Цивільного кодексу України позивачі мають право вимагати від відповідача усунути перешкоди у користуванні їх власністю. Позивачі не вимагають компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі наведеного,

Outcome: approved