Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

В жовтні 2019р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-3) до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь 6401574,59 грн., з яких 5013428,8 грн. - сума позики; 370227,31 грн. - 3,0 % річних; 1017918,48 грн. - інфляційні втрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12 червня 2017р. між сторонами було укладено договір позики (далі по тексту - договір позики), за яким позивачем було надано відповідачу позику в розмірі 5229840,0 грн., що еквівалентно 200000,0 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору позики, яку останній зобов`язувався повернути в строк до не пізніше 15 червня 2017р. Однак, отримані грошові кошти відповідач по теперішній час в добровільному порядку не повернув в повному обсязі, у зв`язку з чим, з метою захисту порушеного права позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2020р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. До судового засідання представник позивача подав на адресу суду клопотання, в якому просив суд проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, заявлені позовні вимоги сторона підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, за місцем своєї реєстрації, у судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подавав. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 12 червня 2017р. між сторонами було укладено договір позики (а.с. 4), відповідно до п. 1 якого позикодавець (позивач) передав, а позичальник (відповідач) отримав (взяв у борг) грошові кошти в сумі 5229840,0 грн., що еквівалентно 200000,0 дол. США за офіційним курсом Національного Банку України станом на день укладення договору позики (1 дол. США = 26,1492 грн.). Факт одержання грошей підтверджується власноручним підписом позичальника та позикодавця на цьому договорі в момент передачі суми позики. Згідно п. 2 договору позики позичальник зобов`язується повертати позикодавцеві позику у сумі 5229840,0 грн., що еквівалентно 200000,0 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору позики (1 дол. США = 26,1492 грн.) не пізніше 15 червня 2017р. включно. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику договір позики з розпискою на договорі про отримання грошей в повному обсязі. Наявність договору позики з розпискою про отримання грошей в повному обсязі у позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав в повному обсязі, сума позики, яка залишається неповернутою становить, як зазначив в прохальній частині позову позивач складає 5013428,8 грн., а тому оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню ця сума заборгованості у розмірі 5013428,8 грн. Також обґрунтованими суд вважає, і вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача 3,0 % річних за період часу з 16 липня 2017р. по 29 жовтня 2019р. у розмірі 370227,31 грн. Враховуючи правові позиції висловлені Верховним Судом в постановах по справі № 464/3790/16-ц від 16 січня 2019р., № 752/10525/16-ц від 22 червня 2020р., слід стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 1017918,48 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, судовий збір у розмірі 9605,0 грн.

Outcome: approved