Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

В вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови про арешт нерухомого майна, зняття арешту з нерухомого майна, зняття заборони на відчуження нерухомого майна. В позовній заяві позивач [PERSON] вказав, що він є власником квартири [ADDRESS]. 28 серпня 2015 року при зверненні до державної нотаріальної контори для укладення договору купівлі-продажу його житлової площі, він зіткнувся з неможливістю відчужувати належне йому нерухоме майно, в звязку з накладенням арешту та заборони відчуження на усе його майно, включаючи і вказану нерухомість. Згодом він отримав постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.08.2015 року № 12117-3. Згідно постанови, в ній вказано про примусове стягнення боргу з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], на користь якої видано виконавчий документ, у сумі 7473,23 грн. Уманським МВ ДВС у 2015 році відносно нього відповідно до виконавчого листа № 2318/5545/2012; 2/2318/1984/2012, виданого 12.02.2013 року Уманським міськрайонним судом, було відкрито виконавче провадження № 44920911. Тому в межах проведення виконавчого провадження 25.08.2015 року головним державним виконавцем Уманського ДВС [PERSON] винесено постанову серії № 121117-3, якою накладено арешт на все його майно. В звязку з тим, що на даний час за позивачем ніяких боргів не має, виконавчі листи не відкриті, а тому арешт на майно та заборона на його відчуження підлягають скасуванню. В судове засідання позивач не зявився, на адресу суду подав заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Уманської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, на адресу суду подали заяву в якій вказали, що з позовом згідні та просили розглядати справу за відсутності їхнього представника. Суд, беручи до уваги процесуальну позицію позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справ, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 21 березня 2005 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 8-10, 11). Судом встановлено, що на все майно, яке належить [PERSON], постановою державного виконавця Уманського МВ ДВС [PERSON] від 25.08.2015 року серії ВП № 44920911, в межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2318/5545/2012; 2/2318/1984/2012, накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 28.08.2015 року (а.с. 12, 14). Згідно постанови державного виконавця Уманського МВ ДВС [PERSON] від 25.08.2015 року серії ВП № 44920911 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу № 2318/5545/2012; 2/2318/1984/2012, виданого Уманським міськрайонним судом Черкаської області з приводу стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON], на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого законом для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.10.2012 р. до досягнення сином повноліття, закінчено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 16). Як вбачається з квитанцій (а.с. 17-18) заборгованість по аліментах згідно виконавчого документу позивачем сплачено. На даний час позивач, як власник квартири [ADDRESS], має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту та заборони на відчуження майна не може скористатися своїм правом. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст.4, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Судом встановлено, що права позивача порушуються, оскільки він не може розпорядитися належним йому майном через наявність арешту на це майно та заборони на його відчуження, за відсутності підстав для арешту, а тому права позивача підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна та зняття заборони на відчуження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт накладений на майно боржника, знімається та скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документу до суду або іншого органу, який його видав. Згідно ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Outcome: approved