Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

В грудні 2017 року керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 звернувся до суду з позовом в інтересах держави про визнання незаконним та скасування рішення, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №1195-37/YI від 20.10.2015 року «Про надання земельної ділянки». В обґрунтування позову позивач сказав, що згідно з рішенням 1 сесії 6 скликання Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №1/VII від 05.11.2015 року «Про підсумки виборів депутатів сільської ради, визнання їх повноважень» визнано повноваження депутата Любимівської сільської ради сьомого скликання [PERSON], на який відповідно до п.п. «Б» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктом, на якого поширюється дія вказаного закону. 20 жовтня 2015 року в приміщенні Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області проходила 37 сесія шостого скликання, на якій [PERSON] був присутнім як депутат. Згідно розділу 4 «Земельні питання» п. 1 протоколу Любимівської сільської ради від 20 жовтня 2015 року на порядок денний було винесено питання «Про надання земельної ділянки [PERSON]», яка є дружиною депутата Любимівської сільської ради [PERSON] Сільською радою вирішено передати у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,1300 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. [PERSON] будучи депутатом Любимівської сільської ради, у порушення вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», прийняв участь у голосуванні та проголосував «ЗА» за рішення №1195-37/YI від 20 жовтня 2015 року «Про надання земельної ділянки». Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП України. Любимівською сільською радою не вжито відповідних заходів щодо усунення порушень закону у вказаній сфері, рішення №1195-37/YI від 20 жовтня 2015 року «Про надання земельної ділянки» Любимівською сільською радою самостійно на теперішній час не скасовано. Незаконне надання згоди на відведення вищевказаної земельної ділянки у власність, порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів, суперечить державній політиці у сфері земельних відносин, що є підставою для здійснення органами прокуратури захисту в суді інтересів держави. Представник позивача Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 за довіреністю Токовило В.Л. заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник відповідача Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до ст. 130 ЦПК України, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.44), а тому зі згоди прокуратури суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно і всебічно дослідивши докази по справі, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та іншими законами України. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 2 ст. 81 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до статті 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно п.1 Перехідних положень розділу ХІІІ Закону України «Про прокуратуру», окремі положення якого набрали чинності з 26.10.2014 року, прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді. Ч. 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. При цьому, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави полягають у необхідності здійснення загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Статтею 14 Конституції України та ст. 373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Незаконне надання органом місцевого самоврядування земельної ділянки у власність фізичної особи порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів, суперечить державній політиці у сфері земельних відносин, що є підставою для здійснення місцевою прокуратурою захисту інтересів держави в суді. Відповідно до ст. ст. 3, 28 Закону України «Про запобігання корупції» посадові особи уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі і депутати міських рад, зобов'язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дії та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів: вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів. Згідно зі ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Як вбачається із копії постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 1700 грн. (а.с.25). Судом встановлено, що згідно з рішенням першої сесії шостого скликання Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 12 листопада 2010 року «Про підсумки виборів депутатів сільської ради, визнання їх повноважень» визнано повноваження депутата Любимівської сільської ради сьомого скликання [PERSON]. Таким чином, відповідно до п.п. «Б» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», [PERSON] є суб'єктом, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції». [PERSON] будучи наділеним повноваженнями депутата сьомого скликання Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, всупереч вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», 20 жовтня 2015 року під час засідання 37-ї сесії 6-ого скликання Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області не повідомив колегіальний орган про наявність у нього реального конфлікту інтересів при голосуванні за прийняття рішення «Про надання земельної ділянки у власність [PERSON]» (а.с.24), проголосував «ЗА» прийняття такого рішення шляхом підняття руки, про що внесено відомості до протоколу засідання (а.с.16-23). Також з'ясовано, що [PERSON] є дружиною [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної в місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Згідно ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися правил депутатської етики: керуватися загальнодержавними інтересами та інтересами територіальної громади чи виборців свого виборчого округу, від яких його обрано; не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях; керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності. На депутатів місцевих рад поширюються вимоги та обмеження, встановлені антикорупційним законодавством. Отже, судом встановлено, що [PERSON] будучи депутатом Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, скоїв адміністративне правопорушення, пов'язане із корупцією, яке полягає у неповідомленні про наявність реального конфлікту інтересів, а також вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів (голосував на сесії ради) та його визнано винним за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року (а.с.25). Постанова набрала законної сили 23.08.2016 року. Відповідно до вимог ст. 67 Закону України «Про запобігання корупції» нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об'єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування. Орган або посадова особа надсилає до Національного агентства протягом трьох робочих днів копію прийнятого рішення про скасування або одержаного для виконання рішення суду про визнання незаконними відповідних актів або рішень. Правочин, укладений внаслідок порушення вимог цього Закону, може бути визнано недійсним. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.ст. 16, 21 ЦК України, ст. 152 Земельного кодексу України, одним із способів захисту прав є визнання незаконними рішень органів державної влади. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Оскільки рішення Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №1195-37/YI від 20 жовтня 2015 року «Про надання земельної ділянки у власність [PERSON]» прийняте внаслідок вчинення депутатом Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON] корупційного адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, у зв?язку із невиконанням останнім покладеного ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», зобов'язання щодо врегулювання конфлікту інтересів під час прийняття оспорюваного рішення, що встановлено постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року, яка набрала законної сили, тому суд прийшов до висновку, що рішення Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №1195-37/YI від 20 жовтня 2015 року «Про надання земельної ділянки у власність [PERSON]» підлягає скасуванню у судовому порядку. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Так як позивач при поданні до суду позовної заяви про визнання незаконним та скасування рішення сплатив 1600 грн. судового збору, що вбачається з квитанції, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.26), судом задоволено позовні вимоги Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 в повному обсязі, а тому суд приходить до висновку, що судовий збір в розмірі 1600 грн. потрібно стягнути в користь прокуратури Дніпропетровської області із відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved