Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Відповідач у судове засідання не зявися, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, на задоволенні позову наполягав. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: - копія паспорта [PERSON] серії КМ 366084; - копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON]; - копія паспорта [PERSON] серії КК 973056; - копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON]; - копія договору купівлі-продажу №2134 від 30.08.2007 р.; - копія технічного паспорту на [ADDRESS]. ; Судом в ході судового розгляду справи встановлено що, протягом 12 років, [PERSON] проживає у [INFO]. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], право власності підтверджує договір купівлі-продажу від 29.08.2007 р., який зареєстрований у реєстрі за №2134 та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Наприкінці 2002 року, власником на той час була [PERSON], право власності підтверджується свідоцтвом про право власності №27 від 11.10.2004 року. Відповідач подарував позивачу вищевказану квартиру, безоплатно передав у володіння та користування належну їй нерухомість разом із всіма документами на неї. На момент фактичного укладення угоди про дарування сторони не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили нотаріально. В 2014 році позивач взнав про те, що [PERSON] оформила документи на [PERSON] та виїхала за межі міста. [PERSON] жодного дня не проживала в квартирі, вона також виїхала за межі міста Рені. На сьогоднішній день, позивач продовжує проживати у вказаній квартирі. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою та утримує її, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонти. Позивач зазначила, що неодноразово зверталася до відповідача із проханням переоформити квартиру відповідним чином, але кожен раз вона запевняла позивача, що немає часу та можливості знаходитися у місті. На теперішній час відповідач немає нагоди приїхати до міста Рені для оформлення на позивача права власності на квартиру, щодо позовних вимог не заперечує. З 2002 року, відповідач або інші правонаступники власника, жодного разу не витребували в позивача майно, вимог щодо повернення квартири не висували, не заперечували проти ремонтів квартири. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 344 ЦК України передбачає випадок набуття права власності за набувальною давністю. За цією статтею особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Слід також зазначити, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності. Позивач з 2002 р. вільно та безперервно володіє квартирою №32, будинку №3, по вул.. Госпітальна, у м. Рені, тобто більше десяти років. Позивач фактично виконує обовязки власника майна: здійснює поточний ремонт будівлі та її технічне обслуговування, доглядає за її збереженням та ін. Відповідачу про це відомо, однак він не чинить будь-яких перешкод у володінні майном, не предявляє до позивача будь-яких претензій, взагалі не проти визнання права власності на вищевказане нерухоме майно за позивачем. Позивач фактично, законно володіє чужим майном, оскільки між ним та відповідачем не укладалися договори про утримання нерухомого майна, його оренду та ін. З урахуванням вищевикладеного, суд вбачає правові підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS], з положень набувальної давності.

Outcome: approved