Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

В грудні 2015р. [PERSON] (надалі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про встановлення батьківства та стягнення аліментів, в якому просить встановити, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] в розмірі ? заробітку й іншого доходу, щомісячно, до її повноліття. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона, перебуваючи в офіційному шлюбі з [PERSON], подружні відносини не підтримували. З 23 травня 2013 року по 23 липня 2013 року позивач з відповідачем перебували в близьких стосунках, орієнтовно 20 липня 2013 року позивач завагітніла, про що повідомила відповідача і останній заперечував проти аборту та вказував, що буде створена сімя, він буде утримувати і виховувати дитину, а [INFO] народила дитину - [PERSON]. При реєстрації дитини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану відповідач відмовився подати заяву про реєстрацію батьківства, тому відповідно до ст. 122 Сімейного кодексу України батьком дитини зазначено [PERSON] При цьому, [PERSON] не є біологічним батьком дитини, що підтверджується висновком експерта № 148 від 07 квітня 2015 року та рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року, на підставі якого виключено відомості про батька [PERSON], [INFO], з актового запису № 1015 від 24.05.2014р. про народження [PERSON], [INFO], складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві. Як вказує позивачка вони з відповідачем прожили пеаний час разом, але створити повноцінну сімю не виявилось за можливе через його погляди на родину. Відповідач відмовляється подавати заяву на батьківство в орган державної реєстрації актів цивільного стану (далі - орган РАЦС ), хоча на словах визнає, що є батьком [PERSON], матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає. З огляду на викладене позивач вважає, що є достатньо підстав для визнання відповідача батьком [PERSON] та стягнення з нього на утримання дитини аліментів в розмірі ? заробітку й іншого доходу, щомісячно, до її повноліття. У судове засідання позивач не з'явилася. Про час і дату судового розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку (а.с. 25). Однак, через канцелярію суду позивач подала заяву (а.с. 32), в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с. 24), однак, на адресу суду надіслав пояснення (а.с. 26), в яких просить розглядати справу за його відсутності та визнає позов частково: в частині визнання батьківства - повністю, а в частині стягнення аліментів на утримання дитини - просить стягнути аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку, осківльки вже сплачує аліменти [PERSON] на утримання іншої дитини : сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, на підтвердження чого надав довідку ВДВС Хорольського РУЮ у Полтавській області від 01.02.2016р. (а.с.30). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року в справі № 761/5189/15-ц задоволено позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, про виключення відомостей з актового запису про народження дитини та виключено відомості про батька [PERSON], [INFO], з актового запису № 1015 від 24.05.2014р. про народження [PERSON], [INFO], складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві (а.с. 11). 10 листопада 2015 року вказане рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України (далі - СК України) походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Частиною 3 ст. 128 СК України встановлено, що позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Оскільки відповідач відмовляється подати заяву до органу РАЦС в порядку встановленому ч.1 ст. 126 СК України, позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення батьківства. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на зібрані у справі докази, а також враховуючи, що відповідач проти задоволення позову в частині визнання батьківства не заперечував, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення батьківства підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач участі в матеріальному утриманні дитини не бере, крім того, відповідно до довідки відділу державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції (далі - ВДВС Хорольського РУЮ) від 01.02.2016 вих.№ 02.30-176/593 у відділі на виконанні перебуває виконавчий лист № 2-348 виданий 28 квітня 2008 року Хорольським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 квітня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 30). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Окрім того, судом враховано пояснення відповідача, надіслані на адресу суду, згідно з якими останній вже сплачує аліменти [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? всіх видів його доходів, що підтверджується довідкою ВДВС Хорольського РУЮ від 01.02.2016 вих.№ 02.30-176/593. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення позивача до суду є 03 грудня 2015р., оскільки саме цим днем датована позовна заява та подана до суду (а.с. 3-4). Під час розгляду справи, Відповідачем не було надано суду документів, які б підтверджували його офіційне працевлаштування, розміру доходу, які могли б мати значення для вирішення справи. Разом з тим, відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1\\8 частини усіх видів заробітку, що підтверджується його заявою. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, оскільки відповідач не заперечував проти часткового задоволення позовних вимог та фактично їх визнав, суд, виходячи з наявних доказів в матеріалах справи, приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дочки [PERSON] до досягнення нею повноліття в примусовому порядку. Враховуючи ст. 182-183 СК України, ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\4 усіх видів заробітку й іншого доходу відповідача щомісяця з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дочкою повноліття - підлягають задоволенню. Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, а також з того, що позивачі у справах про стягнення аліментів згідно Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору за вказаною вимогою з відповідача на користь держави в розмірі 487,20 грн., а в частині вимоги про встановлення батьківства судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки він нею був сплачений при зверненні до суду у розмірі 487,20 грн На підставі ст.ст. 126, 128, 180-183, 191 СК України, з урахуванням п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та

Outcome: approved