Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

В грудні 2019 року представник [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зняття арешту з нерухомого майна, в якому просила зняти арешт з нерухомого майна - будинку [ADDRESS] , власником якого був [PERSON] , померлий [INFO] , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.10.2007 р. Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, та скасувати реєстровий запис про обтяження накладення арешту на нерухоме майно за № 5789078 від 05.10.2007 р. у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Позивач в судове засідання не з`явився, однак її представник надала клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі, позов просила задовольнити у повному обсязі. Частиною 5 статті 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь -якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник відповідача не з`явився, надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно інформації, що міститься у спецрозділі Автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні в Ізюмському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Харківській області у період з 2007 по 2010 роки перебували виконавчі провадження, де стороною виконавчого провадження-боржником був [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з ухиленням боржника від сплати боргів, 04.10.2007 р. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА 254570, в т.ч. будинку за адресою: [ADDRESS] . У період з 2007 по 2010 роки виконавчі провадження були завершені, а виконавчі документи повернуті стягувачу, з підстав передбачених статтею 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в попередній редакції). Стаття 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в попередній редакції), визначає вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з коштів чи майна боржника. Повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених ст.47 Закону, не передбачає собою зняття арешту з майна всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Вищевказані виконавчі документи повторно на примусове виконанні відділу пред`явлені не були. Надати копії постанов про завершення виконавчих проваджень не має можливості, у зв`язку з тим, що виконавчі провадження завершені у 2007-2010 роках знищені. У вирішенні питання про зняття арешту покладався на розсуд суду. Просив справу слухати без участі представника ВДВС. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] , про що 17 листопада 2017 року складено відповідний актовий запис № 399 Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . Позивач є спадкоємцем померлого [PERSON] у першу чергу спадкування. Позивач зазначає, що на теперішній час здійснює оформлення своїх спадкових прав в Ізюмській державній нотаріальній конторі. Проте під час здійснення нотаріальних дій їй стало відомо, що на спадкове нерухоме майно - будинок [ADDRESS] накладено арешти. Будинок належав на праві власності померлому [PERSON] на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 12.10.1982 р. На теперішній час вказане нерухоме майно входить до складу спадщини і наявність арештів перешкоджає позивачу в оформленні свідоцтва про право на спадщину, так як нотаріус не може здійснити нотаріальні дії до зняття арештів. Як передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на Як свідчить Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 14775220, на нерухоме спадкове майно накладено арешт, який зареєстровано в реєстрі 05.10.2007 р., реєстраційний номер 5789078, Ізюмською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.10.2007 р. ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області. Арешт накладався в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання постанов, виданих 14.05.07 08.06.07 Ізюмським міськрайонним судом та МВ № 7 ДАІ про стягнення з [PERSON] грошових сум в розмірі 95,15 грн. На теперішній час у Міжрайонному відділі Державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, ізюмському районах та місту ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області відсутні вищезазначене виконавче провадження, що підтверджено довідкою від 09.12.2019 р. № 41001. За змістом ст. ст. 4, 5, ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.ст.316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На даний час виконавчі провадження відсутні. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тому право позивача на спадщину підлягає захисту. Таким чином, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved