Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

В вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що він є власником 7/8 часток квартири [ADDRESS] . Співвласником 1/8 часток є його брат відповідач [PERSON] , однак, останній квартирою не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, тягар її утримання не несе, спільне проживання є неможливим, виділення в натурі 1/8 частки квартири є неможливим. Крім того, у власності відповідач має інше житло, в якому постійно проживає. Тому, у відповідності до вимог ст.. 365 ЦК України просить припинити право власності відповідача на 1/8 частку спірної квартири, визнавши за ним (позивачем) право власності на вказану частку з компенсацією відповідачу її вартості. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив суд його задовольнити. Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником 7/8 часток квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 03 травня 2019 року державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори за реєстровим №4-753. Власником іншої 1/8 частки вказаної спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину реєстраційний №4-734, виданому 12 квітня 2013 року державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори є відповідач по справі, рідний брат позивача - [PERSON] , що підтверджується, зокрема, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №181561922 від 19.09.2019. Відповідач протягом останніх 5 років спірною квартирою не користується, в ній не проживає та не зареєстрований, а увесь тягар по оплаті комунальних витрат за користування вказаною квартирою несе позивач [PERSON] , що підтверджується, зокрема, відповідними розрахунковими документами про оплату житлово - комунальних послуг. Також відповідач не приймаєте жодної участі в утриманні вказаної квартири, в тому числі і шляхом проведення її поточного ремонту, підтримання її у належному технічному стані тощо. На неодноразові звернення [PERSON] щодо викупу належної відповідачу 1/8 частки спірної квартири він жодної відповіді так і не надав, не мотивуючи свою відмову жодним чином. Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №181561922 від 19.09.2019 відповідачу по справі на праві приватної власності належить також: -в цілому квартира [ADDRESS] загальною площею 43 кв.м, житловою площею 24,3 кв.м, котра належить відповідачу на підставі договору дарування №6410, посвідченому Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим Костянтином Юрійовичем. -ј частина квартири [ADDRESS] , котра належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 29.12.2004, виданому КЕЧ Сімферополського району АРК. Викладене достеменно свідчить про те, що відповідач на праві приватної власності, окрім 1/8 частки права власності в спірній квартирі, володіє також щонайменше двома житловими приміщеннями, в одному з яких - квартира [ADDRESS] зареєстрований та фактично проживає, а тому припинення його права на 1/8 частину у спірній квартирі не порушить його права та не завдасть шкоди його інтересам, так як спірною квартирою він фактично не користується, дана частка квартири є незначною і він має на праві власності інше житло. Спірна квартира [ADDRESS] має наступні технічні характеристики: 3 кімнати, загальна площа 61,9 кв.м, житлова площа 36,6 кв.м., 1-а кімната площею 16,9 кв.м., 2-а кімната площею 7,2 кв.м., 3-а кімната 12,5 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на спірну квартиру. Таким чином, на 1/8 частку права власності відповідача у спірній квартирі припадає 7,7 кв.м. загальної площі та 4,8 кв.м. житлової площі спірної квартири та свідчить про відсутність технічної можливості виділити відповідачу у окреме користування, навіть, однієї найменшої у квартирі кімнати. Виділ 1/8 частки спірної квартири, яка належить відповідачу, технічно неможливий з врахуванням планування та розташування квартири в житловому будинку, та згідно вимог 2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», зокрема п.2.21, п.2.22 та п.2.24. Як вбачається із виготовленого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Правекс» звіту про оцінку об`єкта житлової нерухомості - спірної квартири, її загальна вартість становить 598759, 00 грн., а вартість 1/8 частини складає 74845 грн. Вказана сума була внесена позивачем на депозитний рахунок суду, що підтверджується відповідною квитанцією. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначеної норми права у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 361 ЦК України слід дійти висновку, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки майна не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. У відповідності до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно пункту 12 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у правах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року при визначенні грошової компенсації, суд повинен виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законо Таким чином, наведеними вище доказами та правовими нормами достеменно підтверджена обставина того, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, розподілити вказану квартиру неможливо, спільне володіння і користування сторонами спірною квартирою є неможливим в зв`язку з неприязними відносинами відповідача із позивачем, втратою відповідачем інтересу до квартири та його фактичного не проживання в ній та її не використання, ухилення відповідачем від обов`язку у утриманні квартири та оплаті житлово - комунальних витрат, а саме припинення права власності на частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача [PERSON] , оскільки відповідач проживає в іншому місці та має не одне власне інше житло, позивачем на депозит суду буде сплачено ринкову вартість належної останньому частки спірного майна, а тому з врахуванням всієї сукупності обставин, є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 роз`яснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ст. 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Так як відповідач є інвалідом ІІ групи та в силу ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, сума судового збору сплачена позивачем при пред`явленні позову підлягає компенсації за рахунок держави.

Outcome: approved