Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] із [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами по [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO].; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO].; копія домової книги на будинок; копія договору на право будівництва будинку від 08.04.1955р. на ім'я [PERSON]; копія довідки міськкомунгоспу від 18.07.1956р. про передачу земельної ділянки під забудову; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 17.03.1955р. № 51 про відведення земельної ділянки [PERSON] під житлову забудову; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.12.2013р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] За життя [PERSON] на підставі договору забудови від 08.04.1955р. належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO]. - помер. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ні позивач (як син померлого), ні [PERSON] (як дружина померлого) не звернулися до нотаріальної контори із заявою про її прийняття, однак, вони спільно понесли витрати на поховання, виконання поминальних обрядів, успадкували речі побуту, що залишилися від [PERSON] та продовжили мешкати у спадковому будинку, згодом робили поточні ремонти у житлі. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину, що залишилася після померлого батька та чоловіка, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, а інший спадкоємець (відповідачка - донька померлого) на той час на неї не претендував. Внаслідок прийняття спадщини на нерухомість, [PERSON] та [PERSON] стало належати по ? її частині - кожному з них. [INFO]. [PERSON] померла. На випадок смерті вона не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила. Після її смерті спадкоємцями першої черги за законом являються син та донька - сторони у справі. У встановлений законодавством строк ні [PERSON], ні [PERSON] не звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за законом. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення сторін до нотаріуса, оформити спадщину було б неможливо у зв'язку із тим, що щодо спірного житлового будинку відсутній витяг з Реєстру прав власності на нерухомість, який через певні причини неможливо отримати в органах КП «Ренійське БТІ», крім того, [PERSON] за життя не оформила належним чином прийняття спадщини після смерті свого чоловіка на ? частину нерухомості. У звязку із тим, що [PERSON], [PERSON] померли, неможливо належним чином оформити право власності на будинок, провести державну реєстрацію права власності на нерухомість на їх ім'я, питання про визнання права власності за [PERSON] на нерухомість в порядку спадкування повинно вирішуватися у судовому порядку. На момент смерті матері разом із нею мешкав тільки позивач, після її смерті - він продовжує жити у спадковому будинку, доглядає за його технічним станом, несе витрати по його утриманню, сплачує необхідні платежі. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] (1/2 частина спірного домоволодіння) і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець її не прийняв та на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у [INFO] (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а його дружина [PERSON] фактично прийняла спадщину після його смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, причому ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, матір позивача та позивач у справі були спадкоємицями першої черги за законом на майно, що належало [PERSON] Вони у передбачений законом строк не подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, на момент смерті [PERSON] мешкали разом із ним, отже вважаються такими, що прийняли її фактично. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину фактично, оскільки їхня воля, як спадкоємців за законом, була виражена у їхніх діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (догляд за будинком та мешкання в ньому, сплата витрат по його утриманню, зберігання відповідних документів на майно та ін.). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, за невідомими суду обставинами вони не звернулися за оформленням прийняття спадщини та отриманням відповідного свідоцтва, у зв'язку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом, а не до нотаріальної контори. Отже, внаслідок фактичного прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивач та його матір стали власниками спадкового майна - житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] - по ? частині кожний. [INFO]. [PERSON] померла, належним їй майном на випадок своєї смерті вона не розпорядилася. Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003 р. спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, сторони у справі є спадкоємцями за законом, вони у передбачений законом строк не подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, проте позивач постійно проживав разом із спадкодавцем (своєю матір'ю) на час відкриття спадщини, від спадку не відмовлявся, отже вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідачка [PERSON] щодо прийняття спадщини позивачем не заперечувала. Таким чином, позивач прийняв спадщину (на ? частину домоволодіння) після смерті матері в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, він не має змоги оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки спадковий будинок за життя [PERSON] та [PERSON] не був належним чином оформлений на їхнє ім'я та не внесений до державного електронного реєстру прав нерухомості. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на спірний житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом після смерті батьків, однак, за незалежними від нього причинами він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на спадщину, у звязку із чим був вимушений звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved