Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Відкрите акціонерне товариство «Свемон-Київ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] - про стягнення заборгованості. Позивач при зверненні до суду мотивує свої вимоги тим, що в 1998 році під час роботи на підприємстві відповідачу без видачі спеціального ордера у тимчасове користування була надана кімната [ADDRESS]. З 08.06.1999 року відповідач зареєстрована в кімнаті та проживає в ній на даний час з сім'єю складом з двох осіб. До 13.02.2012 року плата за проживання в гуртожитку здійснювалася шляхом відрахувань із заробітної плати. 13.02.2012 року трудові відносини між позивачем та відповідачем було припинено. Наказом голови правління товариства № 6б від 02.03.2011 року для працівників позивача було встановлено розмір плати за проживання в гуртожитку, розмір ставки (плати) за одну кімнату становить 100 грн. на одного проживаючого, але не менше ніж 200 грн. за одну кімнату, з іншими фізичними особами, у тому числі колишніми працівниками за домовленістю сторін, але не менше ніж 1000,00 грн. за одну кімнату. 29 лютого 2012 року позивачем, листом вих.№31 було повідомлено відповідача (під розпис) про необхідність укладення договору найму житлового приміщення (кімнати 39) у строк до 01 березня 2012 року. Однак, відповідач проігнорувала вимогу позивача і з часу припинення трудових відносин (13.02.2012 року) продовжує проживати в гуртожитку по [ADDRESS] з сім'єю у кількості двох осіб, без договору та безоплатно. 21 листопада 2013 року позивач, не зважаючи на неодноразові усні вимоги до відповідача про необхідність укладення договору найму та проведення оплати за проживання у гуртожитку, повторно направив лист-вимогу. Також, 23 грудня 2013 року комендант гуртожитку [PERSON] вручив відповідачу попередження (вих.№100) про необхідність погашення боргу у розмірі 19 015,70 грн. за період березень 2012 року - листопад 2013 року. Відповідач зазначене попередження отримала, однак від підпису в його отриманні відмовилась. Відповідач продовжує ігнорувати вимоги позивача. Станом на 01 грудня 2013 року сума боргу відповідача перед позивачем, за проживання у гуртожитку, за період березень 2012 року - листопад 2013 року становить 19 015,70 грн. В зв'язку із зазначеним позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 19 177,21 грн. В процесі розгляду справи, позивач зменшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 18 677,21 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог підтримав та просив суд про задоволення позову. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, просила суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до п.38 Примірного положення про гуртожитки користування жилою площею у гуртожитках, яка знаходиться в їх відособленому користуванні, особами, які перебувають у сімейних стосунках, плата за користування жилою площею і комунальні послуги вноситься за ставками квартирної плати, встановленими для будинків державного та громадського житлового фонду. Відповідач разом з сім'єю проживає в кімнаті гуртожитку, а тому позивач не має права встановлювати плату за користування гуртожитком за власним розпорядженням. Виходячи з цього, а також того, що позивач не подавав на затвердження до Київської міської державної адміністрації економічно обґрунтовані тарифи на житлово-комунальні послуги, вважає встановлену ним суму за проживання в гуртожитку наказом керівництва незаконною, в зв'язку з чим просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали спарви, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в 1998 році відповідачу, як працівнику підприємства, була надана для проживання кімната [ADDRESS]. Відповідно до наказу № 2-ВК від 13.02.2012 року трудові відносини між сторонами були припинені на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до рішення загальних зборів ВАТ «Свемон» від 28.11.1995 року та наказу №197 від 29.12.1995 року було створено ВАТ «Свемон-Київ», якому згідно з актом приймання-передачі майна від 15.02.1996 року від АТ «Свемон» був переданий гуртожиток по [ADDRESS]. 07.04.2014 року позивачу видано свідоцтво про право власності на даний гуртожиток та проведена державна реєстрація права власності. З 08.06.1999 року відповідач зареєстрована в гуртожитку та разом із сім'єю з двох осіб проживає в [ADDRESS]. Сторони дані обставини в судовому засіданні підтвердили. Після припинення трудових відносин відповідач з сім'єю продовжує проживати в кімнаті гуртожитку та користуватися наданими послугами. Відповідно ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Частиною 1 ст.811 ЦК України передбачено, що договір найму житла укладається у письмовій формі. Судом встановлено і це підтвердили в судовому засіданні сторони, договір найму (оренди) житла у встановленій законом формі між ними укладений не був. За таких обставин суд приходить до висновку, що право відповідача на користування гуртожитком виникло з підстав, визначених ст.128 ЖК України, і правові підстави вважати, що право на користування кімнатою в гуртожитку у відповідачем виникло на підставі цивільно-правової угоди відсутні. Та обставина, що позивач на даний момент є власником даного гуртожитку, не може автоматично тягнути зміну в односторонньому порядку позивачем умов проживання колишніх працівників у гуртожитку. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що відповідач була поселена в гуртожиток в зв'язку з трудовими відносинами. ЇЇ права на проживання в гуртожитку, в т.ч. і після припинення трудових відносин з підприємством, врегульовано та гарантовано гл. 4 ЖК України. Відповідно до ст.130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством. Таким законодавством є Примірне положення про гуртожитки, постанова Ради Міністрів УРСР «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення тарифів за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій належить до повноважень органів місцевого самоврядування. Розмір тарифів на житлово-комунальні послуги встановлюються на рівні економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) таких послуг. В п. 38 Примірного положення про гуртожитки зазначено, що громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування житловою площею по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Згідно з п. 1, п.п. 4 п.2 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року №896, цей Порядок визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, в т.ч. власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків). Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Представник позивача в судовому засіданні не заперечувала, що ВАТ «Свемон-Київ» до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за встановленням тарифів на проживання мешканців гуртожитку не звертався, а тарифи на проживання встановлені наказом по підприємству. З цього випливає, що в порядку, визначеному ст.7 Закону України» Про житлово-комунальні послуги», тарифи на проживання в даному гуртожитку не встановлювалися. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що послуги з централізованого опалчення та гарячого водопостачання відповідачем сплачуються на підставі укладеного з КП «Відрадненське» договору. Наказом голови правління товариства № 6б від 02.03.2011 року встановлено розмір плати за проживання в гуртожитку для працівників підприємства - 200 гр. за одну кімнату, іншим фізичним особам, у т.ч. колишнім працівникам - за домовленістю сторін, але не менше 1000,00 грн. за одну кімнату. З наданих відповідачем квитанцій вбачається, що в спірний період нею вносилася плата за проживання в гуртожитку в належному розмірі. З врахуванням викладеного вище, відсутність цивільно-правової угоди між сторонами про найм/оренду/житла, правові підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Outcome: dismissed