Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Виконавчий комітет Лубенської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про примусове знесення самовільно збудованих споруд. В позові вказав, що до Лубенської міської ради з депутатським зверненням звернувся депутат Лубенської міської ради Больбот Валерій Григорович, який повідомив, що власник садиби [ADDRESS] - [PERSON] самовільно захопив частину проїзду, який відноситься до земель комунальної власності. Розгляд вказаного звернення було доручено комісії з вирішення земельних спорів виконкому. За результатами роботи комісії було складено акт від 15.01.2013 року, який виконком затвердив своїм рішенням №16 від 23.01.2013 року. Комісією було встановлено, що рішенням виконкому Лубенської міської ради №564 від 27.12.1961 року [PERSON] було надано право індивідуального житлового будівництва на земельній ділянці площею 600 кв.м [ADDRESS], та з цією метою з ним було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки. Згідно акту відводу до земельної ділянки [PERSON] веде проїзд завширшки 3 метри та довжиною 40 метрів. Згідно викопіювання з плану кварталу від 15.06.1954 року у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перебувала в користуванні земельна ділянка площею 588 кв.м по вул. Залізничній, 89. В подальшому, згідно викопіювання із плану кварталу від 30.09.1975 року, номер даної садиби змінився [ADDRESS]. В даний час садиба перебуває у власності [PERSON] та [PERSON]. Рішенням виконкому Лубенської міської ради №220 від 28.05.1970 року [PERSON] було надано право індивідуального житлового будівництва на земельній ділянці площею 600 кв.м [ADDRESS], та з цією метою з ним було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки. В подальшому, згідно викопіювання із плану кварталу від 30.09.1975 року, номер даної садиби змінився [ADDRESS]. Площа земельної ділянки становила 602 кв.м. При цьому до садиби [ADDRESS] та до садиби [ADDRESS] вів один проїзд. Відповідно до викопіювання від 30.09.1975 року з реєстрацією внесених змін в 1985 та 2007 роках визначено, що [PERSON] самовільно захопив 28 кв.м земель загального проїзду, у зв'язку з чим площа земельної ділянки стала 630 кв.м. 21.08.2008 року [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] житловий будинок [ADDRESS]. Право користування земельною ділянкою [PERSON] на своє ім'я не оформив. Актом комісії з вирішення земельних спорів виконкому від 15.01.2013 року було зобов'язано [PERSON] до 01 квітня 2013 року добровільно за власні кошти перенести існуючі металеві ворота, встановивши їх на рівні паркану з шиферу, що встановлений між садибами [ADDRESS] та [ADDRESS]. Не погодившись з вказаним рішенням комісії та виконкому, [PERSON] оскаржив їх до суду в порядку адміністративного судочинства. Постановою Лубенського міськрайонного суду від 23.07.2013 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено. Однак, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2013 року постанова суду першої інстанції була скасована та в задоволенні позову відмовлено. Незважаючи на вказане, відповідач рішення комісії не виконав, своїми діями чинить перешкоди [PERSON] та [PERSON] в обслуговуванні належного їм житлового будинку, а також порушує інтереси територіальної громади тим, що самовільно використовує земельну ділянку комунальної власності. Позивач прохає зобов'язати [PERSON] за його рахунок знести металеві ворота, самочинно збудовані на проїзді до садиб [ADDRESS] та [ADDRESS], та встановити їх на рівні паркану з хвилястого шиферу, що встановлений між садибами. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю - Іващенко О.Г. заявлені позовні вимоги підтримав. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно, належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Представник відповідача - адвокат [PERSON] проти позову заперечив. Зазначив, що предмет спору фактично відсутній, оскільки ворота встановлені ще в 1985 році попередніми власниками домоволодіння, ніхто проти їх встановлення не заперечував, і вони не підлягають перенесенню за набувальною давністю. Третя особа - [PERSON] позовні вимоги підтримала. Вказала, що через знаходження воріт відповідача на спільному проїзді, вона, як власник сусіднього домоволодіння, позбавлена можливості вільного підходу до частини свого будинку для його обслуговування. Раніше у воротах була калитка, але відповідач її прибрав, чим зовсім унеможливив прохід [PERSON] до свого домоволодіння. Третя особа - [PERSON] надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. /а.с.34/ Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Згідно п.34 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до підпунктів 5, 8 пункту б) частини 1 ст.33 «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом та підготовки висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Згідно ч.1 ст.73 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Відповідно до ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Відповідно до ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Судом встановлено, що відповідачу - [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 21.08.2008 року, укладеного з [PERSON] та [PERSON], належить житловий будинок [ADDRESS]. Для будівництва вказаного житлового будинку та подальшого обслуговування з попередніми власниками був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки площею 600 кв.м., зареєстрований 24.12.1970 року за №3614. Водночас, встановлено, що з 2010 року треті особи - [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] До обох вказаних садиб - [ADDRESS] та [ADDRESS] веде один проїзд. За життя попередня власниця домоволодіння [ADDRESS] - [PERSON] надала дозвіл попередньому власнику домоволодіння [ADDRESS] - [PERSON] встановити ворота на проїзді між їхніми будинками з умовою вільного проходу на загороджену частину проїзду для обслуговування та ремонту будинку. В 1985 році [PERSON] встановив ворота на проїзді, де вони знаходяться по теперішній час. Згідно акту від 17.06.2010 року комісії виконавчого комітету Лубенської міської ради по вирішенню спорів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, спірний проїзд закріплений за садибою [ADDRESS]. Вказаний акт був затверджений рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради №151 від 23.06.2010 року. У нових власників вищевказаних домоволодінь - [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо правомірності встановлення воріт на проїзді та порядку користування проїздом. [PERSON] звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, приведення земельної ділянки в попередній стан, знесення самовільно збудованих воріт. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.02.2012 року у задоволенні вказаного позову було відмовлено, оскільки встановлено, що земельна ділянка проїзду перебуває у комунальній власності і ставити питання про усунення перешкод у користуванні землею територіальної громади [PERSON] не вправі. /а.с.18-19/ З метою вирішення даного спору [PERSON] звернулася до депутата Лубенської міської ради - Больбота В.Г., ініціювавши розгляд земельного спору з [PERSON] комісією Лубенського міськвиконкому з вирішення земельних спорів. В акті комісії від 15.01.2013 року зроблено висновок, що [PERSON] користується самовільно захопленою частиною проїзду площею 28 кв.м, що створює перешкоди [PERSON] в обслуговуванні належної їй частини будинку, у зв'язку з чим визнано нечинним акт комісії по вирішенню спорів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян від 17.06.2010 року за результатами розгляду заяви [PERSON] При цьому рекомендовано виконавчому комітету внести зміни до рішення виконкому від 23.06.2010 року №151 «Про затвердження актів комісії по вирішенню спорів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян», виключивши з переліку актів, які були затверджені вказаним рішенням, акт комісії, складений за результатами розгляду заяви [PERSON] /а.с.8-9/ Акт комісії від 15.01.2013 року був затверджений рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області №16 від 23 січня 2013 року, а також були внесені відповідні зміни до рішення виконкому від 23 червня 2010 року №151. /а.с.10/ Не погодившись з актом комісії виконавчого комітету Лубенської міської ради з вирішення земельних спорів від 15.01.2013 року та рішенням виконкому №16 від 23.01.2013 року, [PERSON] оскаржив їх до суду в порядку адміністративного судочинства. Постановою Лубенського міськрайонного суду від 23.07.2013 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено. /а.с.11-13/ Однак, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2013 року постанова суду першої інстанції була скасована та в задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що спірна земельна ділянка проїзду має правовий статус земель комунальної власності, і позивачем не вирішено питання щодо набуття права власності або користування на законних підставах самовільно захопленою частиною проїзду площею 28 кв.м. /а.с.14-17/ Таким чином, з матеріалів справи, зокрема постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2013 року, яке має преюдиціальне значення відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, вбачається, що спірна земельна ділянка проїзду площею 28 кв.м має статус земель комунальної власності і наразі перебуває в незаконному володінні [PERSON] шляхом розміщення на ній самовільно збудованих воріт. Не зважаючи на акт комісії Лубенського міськвиконкому з вирішення земельних спорів від 15.01.2013 року, рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області №16 від 23 січня 2013 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2013 року, [PERSON] самовільно встановлені ворота з землі комунальної власності не прибрав, що тягне за собою наслідки передбачені ст.376 ЦК України - знесення самочинного будівництва особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити.

Outcome: approved