Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Керченської міської ради, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON], якій на момент смерті на підставі договору дарування належало 49/100 частки будинку [ADDRESS]. Позивачка не може оформити спадщину у зв'язку з тим, що нею було пропущено 6-місячний строк для прийняття спадщини. Заповіту [PERSON] не було складено. Позивачка не могла вчасно звернутися до нотаріуса, оскільки з травня 2013 року по 24 жовтня 2013 року знаходилася на заробітках на території Росії, а приїхавши до Керчі, для того щоб подати заяву для прийняття спадщини, потрапила до лікарні, що не дало їй можливості записатися на прийом до нотаріуса. При житті матері постійно мешкала з нею, доглядала її. Просить надати додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивачка та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позовних вимог, мотивуючи це тим, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини без поважних на то причин. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] - мати позивачки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 30 квітня 2013 року (а.с.2). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] є донькою померлої [PERSON] та спадкоємицею за законом першої черги (а.с.4). Матері позивачки належало 49/100 частки будинку [ADDRESS], на підставі договору дарування від 10 грудня 2002 року за реєстром № 5443 (а.с.3). Заповіту на майно складено не було. Згідно відповіді Першої Керченської державної нотаріальної контори від 23 грудня 2013 року, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с. 33). 20 січня 2014 року позивачка звернулася до Першої Керченської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, однак їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини і видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкоємцем пропущений законом строк для прийняття спадщини (а.с.42 - 43). Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтями 1270, 1272 ЦК України передбачено, що строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом встановленого строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вказаної норми, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Зазначеної позиції додержується Верховний Суд України, який у справі №6-85цс12 висловив наступну правову позицію. Право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. 2 грудня 2013 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, тобто за захистом свої прав, а з заявою про вступ у спадщину до нотаріуса звернулася 20 січня 2014 року, та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки пропущено 6-ти місячний строк. Суд приходить до висновку, що до 30 жовтня 2013 року у позивачки право про вступ в спадщину було передбачено законом, а вона пропустила цей строк на два місяці 20 днів, звернувшись з заявою про вступ в спадщину 20 січня 2014 року. Визначаючи поважність причин пропуску для прийняття спадщини позивачкою суд виходить з наступного. Оскільки, знаходження позивачки з травня 2013 року по 24 жовтня 2013 року за межами України не підтверджено ніякими доказами, то неможливо вважати цей період поважними причинами пропуску вказаного строку. Знаходження позивачки на лікуванні за період з 25.10.2013 року по 31.10.2013 року, з 01.11.2013 року по 01.12.2013 року, з 18.01.2014 року по 22.01.2014 року підтверджено відповідними довідками, тому це є належними доказами і суд вважає це поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, суд також бере до уваги, що позивачка ще до звернення із заявою до нотаріуса вже 2 грудня 2013 року звернулася з вказаним позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, отже не відмовлялася від неї, тому всі ці обставини в сукупності приводять суд до висновку, про поважність причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, у розумінні ст.. 1272 ЦК України, тому вимоги позивачки підлягають задоволенню. Тому зазначені позивачем обставини, можуть бути визнані поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року.

Outcome: approved