Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

В жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визначити місце проживання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON], [INFO], за місцем її мешкання, а саме: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дитина: [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюбні відносини між ними припинені. Дитина після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами залишилася проживати разом з позивачкою, оскільки між ними було досягнуто про це відповідну усну угоду. Починаючи з квітня 2016 року між ними розпочалися суперечки, оскільки відповідач ухилявся від надання будь-якої матеріальної допомоги на утирання спільної дитини. Позивачка стала наполегливо про це казати, оскільки суттєво погіршилося її матеріальне становище і їй вже було дуже важко самотужки забезпечувати спільну дитину. Не дійшовши згоди з приводу сплати аліментів на спільну дитину, позивачка була вимушена 07.06.2016 року звернутися з відповідною позовною заявою до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Дізнавшись про звернення позивачки до суду з позовною заявою щодо аліментів, відповідач став прямо погрожувати тим, що забере дитину тощо. 09 жовтня 2016 року відповідач без жодних попереджень напав на позивачку, забрав дитину, силоміць запхав до авто та утримував там дитину тривалий час. Відповідач повідомив, що він не згодний з тим, аби їх спільна дитина мешкала разом з позивачкою, а не з ним. В такий спосіб, як зрозуміла позивачка, не існує жодної домовленості щодо місця поживання дитини між нею та відповідачем. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги останньої та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги позивачки та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивачки. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] І-КИ № 437691, виданим 25.05.2013 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 490 від 25.05.2013 року (а.с.5). Батьки дитини, [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2014 року по цивільній справі № 204/3733/2014-ц, яке набрало законної сили 15 липня 2014 року (а.с.6). Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матірю. Вищевказані обставини визнавалися та не заперечувалися сторонами у справі. А тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З батька дитини, позивача у даній справі, були стягнуті аліменти на утримання дитини рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року по цивільній справі № 204/3924/2016-ц, яке набрало законної сили 13 грудня 2016 року. Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], разом з нею, за місцем її мешкання. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Інтереси дітей захищаються передусім і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так згідно положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Так, згідно висновку органа опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради про доцільність проживання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON], [INFO], за місцем її мешкання, а саме: [ADDRESS], виходячи з інтересів дитини, орган опіки прийшов до висновку про доцільність проживання малолітньої дитини разом з матірю. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги позивачки, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову наявні законні підстави, суд вважає заявлені позивачкою позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши усі докази по справі та урахувавши інтереси малолітньої дитини, враховуючи вік дитини, суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги позивачки та визначити місце проживання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON], [INFO], за місцем її мешкання, а саме: [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слідує стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі викладеного,

Outcome: approved