Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

В вересні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив встановити факт, що він є рідним онуком [PERSON], а останній є його рідним дідом; та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], [PERSON], [PERSON] на домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро, а саме: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м.; сараї - літ. Б, літ. В, в; гараж - літ. Д; вбиральня - літ. Г; сараї -літ. Ж, Е; альтанка - літ. З. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 22 лютого 2011 року помер його батько - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро та грошові внески з процентами, компенсаціями та індексаціями в ВАТ «Державний ощадний банк». У встановлений законом термін він звернувся до третьої особи з відповідною заявою про прийняття спадщини. Проте, 06 червня 2013 року він отримав письмову відмову третьої особи про неможливість оформлення свідоцтва про право власності на майно - домоволодіння 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпропетровську у звязку з тим, що відсутні відповідні правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння та йому було рекомендовано звернутися до суду. Так, наприкінці 20-х років двадцятого століття його діду [PERSON], як працівнику ДМ3 ім. Петровського, було виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку, на якій ним було збудоване домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро. Його дід та баба - [PERSON] і [PERSON] вже також померли. Батько позивача після смерті своїх батьків, [PERSON] і [PERSON], до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався, але фактично прийняв спадщину, оскільки був прописаний у спірному домоволодінні на час їхньої смерті, проживав там із спадкодавцями та сплачував усі платежі за користування комунальними послугами. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги на спадкове майно у вигляді домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро. Пізніше позивач декілька разів уточнював свої позовні вимоги та в остаточному варіанті просив встановити факт, що він є рідним онуком [PERSON], а останній є його рідним дідом; та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро, а саме: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м.; сараї - літ. Б, літ. В, в; гараж - літ. Д; вбиральня - літ. Г; сараї -літ. Ж, Е; альтанка - літ. З. Ухвалою суду позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській в м. Дніпро в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] були залишені без розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник [PERSON] міської ради [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі відповідно до чинного законодавства. Представник [PERSON] дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі у звязку із виробничою завантаженістю. Вислухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 25 липня 1954 року помер [PERSON], що підтверджується записом про смерть № 422, вчиненим 26 липня 1954 року, засвідчену копію якого надав відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.98-99). Позивач стверджував, що він є рідним онуком [PERSON], а той, відповідно, є його рідним дідом, у звязку з чим позивач просив встановити факт, що він є рідним онуком [PERSON], а останній є його рідним дідом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, судом встановлено, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії 1-КИ № 057453, виданим повторно 20.03.2006 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1137 від 01.06.1954 року (а.с.16). В свою чергу, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Той факт, що [PERSON] є рідним онуком [PERSON], а останній є його рідним дідом, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: Свідок [PERSON], який є сусідом позивача, і який вказав, що знає позивача з народження. Також, знав його діда та товаришував з його (позивача) батьком. Вказав, що дідом позивача був [PERSON]. Свідок [PERSON], яка є знайомою позивача, і яка вказала, що добре знала батька позивача, а її (свідка) мати добре знала діда позивача. Вказала, що дідом позивача є [PERSON]. Встановленням даного факту права та інтереси третіх осіб порушені не будуть, а тому, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача в цій частині. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає можливим встановити факт, що [PERSON] є рідним онуком [PERSON], а останній є його рідним дідом. Також, судом встановлено, що 22 лютого 2011 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] 1-КИ № 383734, виданим 28.02.2011 року Відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1479 від 28.02.2011 року (а.с.121). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, зі слів позивача, серед іншого, складається з домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] є рідним сином [PERSON], померлого 22 лютого 2011 року, що підтверджується його свідоцтвом про народження. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач, у встановлений законом строк, звернувся до [PERSON] дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON], померлого 22 лютого 2011 року. На підставі заяви позивача [PERSON] дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], померлого 22 лютого 2011 року, була заведена відповідна спадкова справа за № 407/2011, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.115-122). Проте, зі слів позивача, державним нотаріусом [PERSON] дніпропетровської державної нотаріальної контори було відмовлено йому видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 22 лютого 2011 року, на домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро, оскільки ним не надані документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спірне домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач та його представник вказали, що після смерті [PERSON], померлого 22 лютого 2011 року, відкрилася спадщина на домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро, яке він успадкував після смерті своїх батьків - [PERSON] та [PERSON]. При цьому, вказали, що [PERSON] та [PERSON] самі збудували це домоволодіння на земельній ділянці, виділеній його діду [PERSON], як працівнику ДМ3 ім. Петровського, для будівництва житлового будинку. Вказані твердження позивача підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: Свідок [PERSON], який є сусідом позивача, і який вказав, що дід позивача, як і його (свідка) батько отримали земельні ділянки від підприємства, на якому працювали, для будівництва житлових будинків. Дід позивача разом з дружиною [PERSON] самі побудували цей будинок і жили в ньому всією сімєю, де зараз живе позивач. Свідок [PERSON], яка є знайомою позивача, і яка надала аналогічні свідчення. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, позивачем та його представником не доведено суду належними та допустимими доказами, як ту обставину, що [PERSON] на момент смерті належало спірне домоволодіння, так і ту обставину, що це домоволодіння збудували та воно належало батькам [PERSON] - [PERSON] та [PERSON]. Крім того, відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Проте, з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], померлого 22 лютого 2011 року (а.с.115-122), не вбачається, що нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з чим виник би цивільно-правовий спір, що підлягав би розглядові у позовному провадженні. Тобто, станом на теперішній час відсутній спір стосовно заявлених позивачем обставин, у звязку з чим такі позовні вимоги заявлені позивачем передчасно. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на домоволодіння № 19 по вул. Манісманівській у м. Дніпро. На підставі викладеного та

Outcome: partial