Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач 1), [PERSON] (далі по тексту - позивач 2) звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі по тексту - відповідач 1), Компанії Квікком Лімітед (далі по тексту - відповідач 2), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 3), відповідно до якого просили стягнути солідарно з відповідача 2, відповідача 3на користь позивача 1 відшкодування частини майнової шкоди в розмірі 1000 доларів США; стягнути солідарно з відповідача 2, відповідача 3 на користь позивача 2 відшкодування частини майнової шкоди в розмірі 1000 доларів США, судові витрати покласти на відповідачів. В подальшому позивачами подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просили стягнути солідарно з відповідача 2, відповідача 3 на користь позивача 1 відшкодування майнової шкоди в розмірі 24 909, 19 доларів США; стягнути солідарно з відповідача 2, відповідача 3 на користь позивача 2 відшкодування майнової шкоди в розмірі 4 704, 10 доларів США та 617 грн. Судові витрати позивачі просили покласти на відповідачів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем 1 та відповідачем 1 було укладено Договір банківського вкладу № 758840/2014 від 12.03.2014, за яким на рахунку позивача 1 містяться кошти в розмірі 170 000 грн.; Договір банківського вкладу № 863359/2014 від 20.11.2014, за яким на рахунку позивача 1 містяться кошти в розмірі 16 847 доларів США; Договір банківського вкладу № 856862/2014 від 23.10.2014, за яким на рахунку позивача містяться кошти в сумі 9000 доларів США; Договір про відкриття поточного рахунку від 21.02.2011, за яким на рахунку позивача 1 містяться кошти в розмірі 3158 грн., а також нараховані проценти в розмірі 7754 грн., 322 долари США. Загальна сума коштів, наявна на рахунках позивача 1 до початку запровадження процедури ліквідації відповідача 1 склала 180 912, 89 грн. та 26 169, 89 доларів США. Крім того, між позивачем 2 та відповідачем 1 також було укладено відповідні договори банківського вкладу. Відповідно до яких на депозитному рахунку позивача 2 № [NUMBER] наявні грошові кошти в розмірі 4540, 84 долари США; на депозитному рахунку позивача 2 № [NUMBER] наявні грошові кошти в розмірі 163, 26 долари США; на депозитному рахунку позивача 2 № [NUMBER] наявні грошові кошти в розмірі 617 грн., загальна сума коштів на рахунках позивача 2 становить 4704, 10 долари США та 617 грн. Позивачу 1 була виплачена гарантована сума відшкодування в розмірі 200 000 грн. При цьому вказана виплата була здійснена з валютного рахунку позивача 1, з гривневого рахунку нічого не виплачувалось. Позивач вважає, що виплата таким чином призвела до штучного безпідставного зменшення залишку коштів на валютних рахунках позивача 1. Вважає, що 200000 грн. необхідно було виплатити спочатку з гривневого рахунку, а залишок - з валютного, розрахунок сум збитків робить, виходячи з такого порядку розрахунку виплати гарантованої суми відшкодування. Зазначає, що оскільки відповідач 2 є учасником і власником 82, 940 % статутного капіталу Банку, а відповідач 3 опосередковано володіє істотною участю в банку, оскільки є єдиним власником 100 % акцій відповідача 2, то останні повинні були вживати заходів щодо запобігання настання неплатоспроможності Банку. Вважає, що останні повинні відповідати за зобов'язаннями Банку. Крім того, зазначає, що сума невиплачених коштів є збитками, які повинні бути відшкодовані відповідачем 2 та відповідачем 3 позивачам. У зв'язку з вище викладеним позивачі звернулися до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні позивач 1 та представник позивачів заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача 1 - ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмові заперечення, відповідно до яких просив відмовити в задоволенні позову з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Зазначив, що позивачам було виплачено гарантовані суми відшкодування. Інші вимоги позивачів були в включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів та будуть виконані в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вимоги позивачів про відшкодування шкоди задоволенню не підлягають, оскільки є незаконними. Представник відповідача 2 [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що позивачами не враховано, що з 20.11.2014 спеціальним законом, який регулює виведення неплатоспроможних банків з ринку та їх ліквідацію є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З моменту введення тимчасової адміністрації в Банку діяли певні обмеження щодо виконання ним своїх зобов'язань. Позивачі отримали гарантовану суму та у відповідності до вимог чинного законодавства були включений до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Крім того, законом встановлена черговість погашення вимог кредиторів. На даний час процедура ліквідації в Банку не завершена, право позивачів на отримання грошових коштів, що перебували на рахунках позивачів. Крім того, зазначив, що з позовом про відшкодування шкоди до осіб - власників істотної участі, може звернутись Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та лише в разі, якщо майна Банку не вистачить для погашення вимог кредиторів та після закінчення ліквідаційної процедури. Такі позови на даний час відсутні. Матеріалами справи не містять доказів завдання відповідачем 2 майнової шкоди позивачам. З врахуванням вище наведеного, просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач 3 в судове засіданні не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. В судовому засіданні встановлено, що 12.03.2014 між позивачем 1 та відповідачем 1 (Банк) укладено Договір банківського вкладу «З любов'ю VAB! «Квартальний» №758840/2014 (в національній валюті України), відповідно до умов якого позивач 1 вніс на відкритий Банком вкладний рахунок грошові кошти в розмірі 100 000 грн., відсоткова ставка 25 % річних (з першого по третій місяць), строком до 12.04.2015 (а.с. 8). 23.10.2014 між Банком та позивачем 1 укладено Договір банківського вкладу «НВУ» № 856862/2014 (в доларах США), відповідно до умов якого позивач 1 вніс на відкритий Банком вкладний рахунок грошові кошти в розмірі 9000 доларів США, відсоткова ставка 5 % річних, строком до 23.01.2015 (а.с. 9). 20.11.2014 між позивачем 1 та відповідачем 1 укладено Договір банківського вкладу «НВУ» № 863359/2014, (в доларах США), відповідно до умов якого позивач 1 вніс на відкритий Банком вкладний рахунок грошові кошти в розмірі 16 847, 68 доларів США, відсоткова ставка 5 % річних, строком до 20.02.2015 (а.с. 10). Судом також встановлено, що 03.12.2013 між позивачем 2 та Банком укладено Договір банківського вкладу «Новорічний подарунок» № 686866/2013 (в національній валюті), відповідно до умов якого позивач 2 вніс на відкритий Банком вкладний рахунок грошові кошти в розмірі 65 000 грн., відсоткова ставка 20, 5 % річних (діє до 30.12.2013), строком до 03.06.2014 (а.с. 11). Крім того, 05.12.2013 між позивачем 2 та відповідачем 1 укладено Договір банківського вкладу «Новорічний подарунок VIP Щомісячний» № 687898/2013 (в доларах США), відповідно до умов якого позивач 2 вніс на відкритий Банком вкладний рахунок грошові кошти в розмірі 11 000 доларів США, відсоткова ставка 10 % річних (діє до 30.12.2013), строком до 05.01.2015 (а.с. 12). В судовому засіданні встановлено, що 20.11.2014 Постановою Правління НБУ №733/БТ ПАТ «ВіЕйБі Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №123 від 20.11.2014 в Банку з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію. Спеціальним законом, який регулює діяльність банку в період здійснення тимчасової адміністрації та процедури ліквідації, а також врегульовує інші питання, пов'язані із здійсненням вказаних процедур, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Судом встановлено, що в період дії договорів банківського вкладу та договору банківського рахунку, укладених між позивачами та відповідачем 1, в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було запроваджено тимчасову адміністрацію. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Положеннями ч. 5 ст. 35 Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, передбачений ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Як вбачається з матеріалів справи, Фонд, діючи від імені Банку та в межах повноважень, наданих Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», здійснив виплату гарантованої суми відшкодування позивачу 1 в розмірі 200 000 грн., здійснив виплату позивачу 2 в розмірі 200 000 грн. відповідно, що не заперечується сторонами. 20.03.2015 року виконавчою дирекцією особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку. 22.02.2016 року Виконавчою дирекцією особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 213 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та делегування повноважень ліквідатора, відповідно до якого, продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» на два роки по 19.03.2018 включно. Ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п.6 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Порядок здійснення ліквідаційної процедури врегульований положеннями глави 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та розділу 8 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до положень ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку. Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку, банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси, строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав (ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Положеннями ч. 5 ст. 45 Закону визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Згідно статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. З дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку (ч. 1 ст. 50 Закону). Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів визначені статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з положень якої вбачається, що вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються в четверту чергу. Відповідно до листа від 02.12.2016 № 13/1-56040 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А., вбачається, що виплачена гарантована сума позивача становить: по депозитній угоді № 856862/2014 9000 доларів США, розрахункова сума, еквівалент у гривні 136 314, 60 грн., нараховані відсотки по вказаній угоді - 29, 34 долари США, еквівалент у гривні - 444, 39 грн.; по депозитній угоді № 863359/2014 3 966, 1 доларів США, розрахункова сума, еквівалент у гривні - 60 070, 75 грн.; з поточного рахунку № [NUMBER] - 3 158, 09 грн., нараховані відсотки - 0, 06 грн.; по картковому рахунку № [NUMBER] - 12, 11 грн. Залишок коштів станом на 20.03.2015, який складає кредиторські вимоги позивача 1, що включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк», становить: по депозитній угоді № 758840/2014 170 000 грн., нараховані відсотки по вказаній угоді - 6 672, 15 грн.; нараховані відсотки по депозитній угоді № 856862/2014 64, 27 долари США, еквівалент у гривні 1 503, 53 грн.; по депозитній угоді № 863359/2014 12 881, 58 доларів США, еквівалент у гривні - 301 352, 18 грн., нараховані відсотки по вказаній депозитній угоді - 171, 04 долари США, еквівалент у гривні - 4 000, 61 грн.; нараховані відсотки по поточному рахунку № [NUMBER] - 0, 07 долари США, еквівалент у гривні - 1, 64 грн.; нараховані відсотки по поточному рахунку № [NUMBER] - 0, 84 грн.; по поточному рахунку № [NUMBER] - 0, 13 грн. (а.с. 110-111). Станом на 14.11.2016 рахунки позивача 1 закрито, залишок коштів становить 0, 00 грн. Кредиторські вимоги позивача 1, відповідно до листа, будуть задоволені в четверту чергу. Відповідно до листа від 29.12.2016 № 13/2-59438 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А., вбачається, що позивачу 2 була виплачена гарантована сума за такими рахунками: рахунок № [NUMBER] виплачено 84, 13 еквівалент у гривні - 1 274, 24 грн.; рахунок № [NUMBER] - виплачено 9 878, 32 грн.; по рахунку № [NUMBER] - 1 642, 68 грн.; по рахунку № [NUMBER] - 0, 07 грн.; по рахунку № [NUMBER] - 0, 46 грн.; по рахунку № [NUMBER] - 0, 00 доларів США.; по рахунку № [NUMBER] - 88 446, 51 грн.; по рахунку № [NUMBER] - 6 459, 16 доларів США (еквівалент - 97 830, 85 грн.) з 11 000 доларів США, що були на рахунку; по рахунку № [NUMBER] 43 долари США кошти виплачені не були; по рахунку № [NUMBER] виплачено 926, 87 грн. Загальна сума коштів, не покритих гарантованою виплатою відшкодування, становить 110 668, 25 грн. Невиплачені кошти, які складають кредиторські вимоги позивача 2 та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк», становлять 73 251, 48 грн. та мають бути виплачені позивачу 2 в межах процедури ліквідації відповідача 1. Отже, з врахуванням наведеного, а також тієї обставини, що в ПАТ «ВіЕйБі Банк» запроваджено процедуру ліквідації, беручи до уваги рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 № 213 щодо продовження строків здійснення процедури ліквідації відповідача 1 до 19.03.2018 включно, задоволення вимог кредиторів банку, не покритих гарантованою сумою відшкодування, здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Разом з тим, позивачі, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначають, що оскільки кошти останнім за договорами банківських вкладів та договором банківського рахунку повернуті були не в повному обсязі, вони вважають, що Банк не виконав взяті на себе зобов'язання за договорами банківських вкладів, що відповідно до ст. 610 ЦК України, є порушенням зобов'язання. Кошти, що залишись на рахунках позивачів та не були виплачені останнім, позивачі вважають збитками. Позивачі також вказують, що збитки в розмірі 24 909, 19 доларів США, 4 704, 10 доларів США та 617 грн. мають бути відшкодовані останнім власниками істотної участі в Банку - солідарно відповідачем 2 та відповідачем 3, оскільки останніми, всупереч вимогам ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність», не вжито своєчасних заходів для запобігання неплатоспроможності Банку. Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про банки та банківську діяльність», істотною участю є пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи. Пов'язаними з банком особами є, зокрема, особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу 2 - Компанії Квікком Лімітед (Quickcom Limited) належить 86, 7780 % статутного капіталу ПАТ «ВіЕйБі Банк». Відповідач 3 - [PERSON], є єдиним одноособовим власником учасником Компанії Квікком Лімітед (Quickcom Limited), та останній є особою, яка опосередковано володіє істотною участю в Банку (а.с. 13). Отже, з наведеного вбачається, що відповідач 2 та відповідач 3 є власниками істотної участі в Банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку (ч. 3 ст. 58 вказаного Закону). Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов'язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов'язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду (ч. 6 ст. 58 Закону). Відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав (п.8 ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Крім того, розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з'ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв'язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. До істотних обставин, що підлягають з'ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов'язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Крім цього, відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов'язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд звертає увагу на те, що законодавством не передбачена автоматична відповідальність пов'язаних з банком осіб за зобов'язаннями банку у випадку визнання його неплатоспроможним. Доказів на підтвердження тієї обставини, що саме з вини відповідачів Банк було визнано неплатоспроможним позивачами не надано. Умовами укладених між позивачами та відповідачем 1 договорів не передбачено, що пов'язані з Банком особи мають нести відповідальність в разі невиконання Банком своїх зобов'язань чи визнання останнього неплатоспроможним. Позивачами також не доведено і тієї обставини, що останнім діями відповідачів було завдано збитків, а саме позивачу 1 - на суму 24 909, 19 доларів США, позивачу 2 - на суму 4 704, 10 доларів США та 617 грн., оскільки законодавство встановлює, що збитками є певний (конкретний) розмір втрат, який особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою іншої особи. Позивачі набули статусу кредиторів банку, їм вимоги щодо виплати коштів, які не були покриті гарантованою виплатою відшкодування, включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Чинним законодавством України передбачено процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку, яка на момент розгляду справи не завершена. Крім того, позивачами не доведено і причинно-наслідкового зв'язку між неправомірною поведінкою відповідачів та заподіяними збитками. Додатково суд роз'яснює, що згідно ч. 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд або уповноважена особа Фонду у разі, якщо оціночна вартість ліквідаційної маси банку, затвердженої Фондом, є меншою за вимоги кредиторів, які включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, звертається до пов'язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку з її вини шкоди, та пов'язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, завданої банку. У разі отримання Фондом відмови у задоволенні таких вимог або невиконання вимоги у строк, установлений Фондом, Фонд звертається з такими вимогами до суду. Враховуючи вище викладене, вищевказана норма закону надає право на звернення до суду лише Фонду або уповноваженій особі Фонду в разі отримання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відмови пов'язаної з банком особи ( в т.ч. власника істотної участі) у добровільному задоволенні відповідної вимоги або невиконання такої вимоги у встановлений строк. В даному випадку з позовними вимогами звернулись клієнти Банку, право яких на звернення до суду з такими вимогами не передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed