Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у підготовчому судовому засіданні без її участі. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Треті особи - Ренійська районна державна адміністрація Одеської області (структурний підрозділ - представники Служба у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації Одеської області), Ренійський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) МЮУ будь-яких заперечень, додаткових заяв не надали, просили розглянути справу без їхньої участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження дитини - сина [PERSON] , [INFO] ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між сторонами; копія заяви [PERSON] від 04.11.2005р. про надання згоди на усиновлення сина [PERSON] громадянином [PERSON] ; протокол опитування особи - [PERSON] . Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач, діючий через свого представника - [PERSON] , звернувся до суду із позовом, яким оспорює своє батьківство щодо неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , та просить виключити з актового запису про народження дитини запис про нього, як батька, зазначивши, що він перебував із відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Оскільки сімейне життя не склалося, 12.04.2006р. шлюб між ними було розірвано. У зареєстрованому шлюбі сторін [INFO] народився син - [PERSON] . При народженні цієї дитини, так як вона народилася у шлюбі, в актовому запису у відомостях про батька було зазначено, що позивач є її батьком. З квітня 2006 року сторони у справі спільно не мешкають, сумісне господарство не ведуть, відповідачка, як мати, самостійно займалася вихованням та утриманням сина. У 2019р. під час телефонної розмови відповідачка повідомила [PERSON] про те, що він не є біологічним батьком дитини - хлопчика [PERSON] . Таким чином, про те, що хлопчик не є його сином позивач дізнався лише у 2019 році, між позивачем та дитиною відсутнє кровне споріднення. Відповідачка не оспорює того факту, що позивач не є рідним батьком дитини, однак у досудовому порядку це питання вирішити неможливо. У зв`язку із ситуацією, що склалася, на підставі вимог ч. 1 ст. 136 СК України позивач звернувся до суду із відповідним позовом, який просить задовольнити. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, знайшли своє належне підтвердження, у зв`язку із чим підлягають задоволенню. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли сімейні правовідносини з приводу батьківства, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства, оскільки дитина - син [PERSON] , [INFO] народився у шлюбі сторін, інший чоловік (біологічний батько дитини) не звертався за визнанням за ним батьківства відносно цієї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Згідно ч. 1 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини, відповідно до ст. ст. 122,124,126 та 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Згідно із ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового про народження дитини. Відповідно до цієї ж постанови, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд ухвалює рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Згідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. У відповідності до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Із зазначених положень цивільного законодавства встановлено, що позивач записаний батьком [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що він не є батьком даної дитини, про що не заперечує і відповідачка, а отже має право ставити на вирішення суду питання про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису. Згідно протоколу опитування [PERSON] , вона є сестрою позивача, підтвердила, що в родині її брата та відповідачки народилася дитина - син [PERSON] , який мешкав разом із ними і якого всі сприймали, як рідного. Однак, у 2019р., вже після розпаду сім`ї , сама [PERSON] повідомила, що дитина не є рідною братові, у неї інший батько. На підтвердження того, що інший чоловік є батьком [PERSON] , відповідачкою було запропоновано підписати позивачу згоду на усиновлення, брат погодився і у нотаріуса таку заяву було оформлено. В даний час сторони між собою не спілкуються, дитина - також. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Строк звернення позивача із вищевказаними вимогами до суду ним не порушений, оскільки він дізнався про те,що син [PERSON] не є його рідною дитиною тільки у 2019 році, після чого і звернувся до суду із відповідним позовом. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів сторін та останнє відповідатиме загальноприйнятим нормам та духу сімейно-правових відносин. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved