Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

В грудні 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої їм залиттям з вини відповідачів належної їм на праві власності квартири. Посилаються в позові на те, що вони в рівних частках, а саме по ? частині, є власниками квартири [ADDRESS]. В ніч з 05 на 06 вересня 2015 року з вини мешканців квартири [ADDRESS], яка належить на праві спільної часткової власності відповідачам [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON], батьками якої є відповідачі [PERSON] та [PERSON], сталося залиття їх квартири. 08 вересня 2015 року комісією ЖЕД № 906 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» був складений Акт 620а про залиття, яким зафіксовано, що причиною залиття є пошкодження підвідного гнучкого шланга до пральної машини невідомого виробництва, який мешканці квартири [ADDRESS] встановили самостійно. Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №8561 від 15 лютого 2016 року встановлено, що причиною залиття їх квартири є пошкодження підвідного гнучкого шлангу до пральної машини у вище розташованій квартирі [ADDRESS], а розмір майнової шкоди завданий внаслідок залиття складає 9 143 грн. Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року з відповідачів на її користь, позивачки [PERSON], стягнуто в відшкодування шкоди 2 285, 75 гр. відповідно до її частки в праві власності на квартиру. Решту суми майнової шкоди в розмірі 6 857, 25гр.на їх користь, інших співвласників, відповідачі відмовилися відшкодувати. Виходячи з того, що відповідачі в добровільному порядку не відшкодовують завдану шкоду, просять стягнути солідарно з відповідачів на користь їх, позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 2 285 грн. 75 коп. майнової шкоди, по 10 000 грн. моральної шкоди, та понесені судові витрати на її користь, позивачки [PERSON], в розмірі 2550 грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи та 4 467,20 витрат на правову допомогу. В судовому засідання позивачі та їх представник позов підтримали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували. Посилаються на те, що причина залиття квартири позивачів встановлена не була, а Висновком експерта зафіксовано лише саме залиття та визначено розмір шкоди. Акт ЖЕД № 906 від 08 вересня 2015 року складено в їх відсутність і члени комісії в їх квартирі після залиття не були, а тому даний акт не може бути доказом їх вини в залитті квартири позивачів. Виходячи з цього, просять у позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'являвся, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Судові повістки, що направлялися на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв»язку з закінченням терміну зберігання. Відповідно до п.п.4,5 ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою направляється поштою рекомендованим листом за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним та за можливе розглядати справу в його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачів, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних частках - по ? частині кожний. 06 вересня 2015 року сталося залиття квартири, що підтверджується Актом 620а від 08 вересня 2015 року, складеного комісією ЖЕД № 906 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва». Згідно з даним Актом залиття квартири сталось з вини власників квартири [ADDRESS] у зв'язку з пошкодженням підвідного гнучкого шланга до пральної машини, яку мешканці квартири встановили самовільно. / а.с. 8 - 9 / З Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №8561 від 15 лютого 2016 року вбачається, що розмір майнової шкоди, завданий внаслідок залиття квартири [ADDRESS], складає 9143,00 гр. / а.с. 60 - 83 / Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року з відповідачів на користь позивачки [PERSON] стягнуто 2 285,76 грн. майнової шкоди та моральну шкоду. Вказаним рішенням суду було встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] в рівних частках є відповідачі [PERSON], та [PERSON] . а також неповнолітня [PERSON] Батьками неповнолітньої [PERSON] є відповідачі [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). Встановлено також, що залиття квартири [ADDRESS], яка належить позивачам, відбулося з вини відповідачів, які, в силу закону, мають нести майнову відповідальність за заподіяну шкоду. / а. с. 10 - 11 / Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники /частина третя статті 61 ЦПК /. Під судовим рішенням, зазначеним у частині третій статті 61 ЦПК, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідачі в судовому засіданні підтвердили, що рішення суду від 14 вересня 2016 року ними не оскаржувалося, тобто вступило в законну силу. Таким чином, обставини, встановлені даним судовим рішення у частині вини відповідачів у завданні позивачам шкоди внаслідок квартири, та розміру цієї шкоди, повторному доказуванню не підлягають. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи викладене вище, встановлення вини відповідачів у завданні шкоди позивачам залиттям квартири та розміру цієї шкоди, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивачів у цій частині. Як зазнаечно в Висновку експерта від 15 лютого 2016 року, вартість ремонтно-будівельних робіт, необхідних для усунення наслідків залиття квартири позивачів, становить 9143,00 гр. За вирахуванням стягнутих за рішенням суду від 14 вересня 2016 року 2 285, 75 гр. на користь позивачки [PERSON], до стягнення на користь решти відповідачів, як співвласників, належить 6 857, 25 гр./ 9 143, 00 - 2 285, 75 /. Виходячи з рівності часток позивачів у праві власності на квартиру та стягнутої за рішенням суду на користь позивача [PERSON], як співвласника, 2 285, 75гр. в відшкодування майнової шкоди, на користь решти позивачів з відповідачів належить по 2 285, 75 гр. в відшкодування майнової шкоди ( 9143-2285,75) / 3= 2 285 грн.85 коп.) Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Оскільки, власниками квартири [ADDRESS] є відповідачі у рівних частках, а саме: відповідач [PERSON], відповідач [PERSON] та малолітня [PERSON], тому з кожного з них на користь позивачів підлягає стягненню по 2 285,85 гр. Згідно з ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Батьками малолітньої [PERSON] , власника 1/3 частки квартири, що діють в її інтересах, є відповідач [PERSON] (батько) та відповідач [PERSON] (мати), тому саме вони в рівних частках мають нести відповідальність за неї. Виходячи з цього, з відповідачів підлягає стягненню: -з [PERSON] - 2 285,75 гр. + 1 142,86 гр. = 3 428, 61 гр.; -з [PERSON] - 2 285, 75 гр.; -з [PERSON] - 1 142, 86 гр. по 1/3 частині з кожного на користь кожного з трьох позивачів. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України. Згідно ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п.5 даної постанови Пленуму обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Виходячи з викладеного вище, обставин порушення прав позивачів пошкодженням майна, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з кожного з відповідачів на користь кожного позивача по 500,00 гр. в відшкодування моральної шкоди в порядку, визначеному судом в відшкодування майнової шкоди. Суд не приймає до уваги заперечення відповідачів в судовому засіданні, виходячи з наступного. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заперечуючи проти позову, свою вину в залитті квартири позивачів та розміру самої шкоди, будь-яких доказів в обгрунтування своїх заперечень відповідачі суду не надали. За таких обставин дані заперечення не можуть бути прийняті до уваги. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. ч.1, п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так, правова дорогам позивачам надавалася відповідно до Договору №84-Ц від 31 жовтня 2016 року про надання правової допомоги, Акиів наданих послуг від 02 листопада 2016 року. 31 січня 2017 року, 22 лютого 2017 року, 30 берерзня 2017 року та 12 квітня 2017 року, а також квитанціями про сплату цих витрат від 22 лютого 2017 року, 30 берерзня 2017 ркоу та 12 квітня 2017 року. За наданими до суду матеріалами, журналами судових засідань, позивачам надавалися послуги в вигляді складання позовної заяви, підготовка документів до суду,надання консультацій, а також участь їх представника в судових засіданнях при розгляді справи та ознайомлення з матеріалами справи в суді, що в часовому вимірі складає приблизно 1 год 30 хв. Сума витрат на правову допомогу була визначена угодою, з урахуванням дій, пов'язаних із складенням процесуальних документів, участі у судових засіданнях. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів 3 080, 00 гр. витрат на правову допомогу, виходячи з необхідних та достатніх, з точки зору суду, затрат робочого часу для підготовки позову та надання консультацій перед зверненням до суду 02 листопада 2016 року в сумі 1160, 00гр., та участі в судових засіданнях та ознайомлення з матеріалами справи в суді в розмірі 1920, 00 гр., так як вважає, що, виходячи з предмету позову, достатньо для вчинення дій, перерахованих клопотанні про стягнення витрат на правову допомогу, та необхідних для підготовки позову та документів для звернення до суду. Суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Цивільне судочинство, до якого відноситься позовне провадження, в рамках якого позивачка [PERSON] звернулася до суду, це врегульований нормами цивільного процесуального права порядок розгляду і вирішення цивільних справ, який характеризується наявністю матеріально-правового спору між двома сторонами з протилежними інтересами. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст.4, п.5.ч.2 ст. 119 ЦПК). Таким чином, при розгляді справи суд застосовує той закон, який регулює спірні правовідносини. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст. 16 ЦК України Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» згідно із главою 8 розділу I ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. В п.35 постанови зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, вимоги позивачки [PERSON] про стягнення судових витрат не можуть бути предметом розгляду суду в порядку позовного провадження, оскільки порядок їх стягнення визначено законом.

Outcome: partial