Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

В грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказувала, що 30.11.2012 року помер її батько [PERSON], який на день смерті був зареєстрований та проживав в [INFO]. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки розміром 1,4841 га, яка розташована на території Піщанської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Зазначала, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. Посилаючись на наявність відмови нотаріуса в оформленні права власності на спадкове майно, оскільки не здійснена державна реєстрація права власності на цю земельну ділянку на ім`я спадкодавця за його життя, позивач просила визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,4841 га, розташованої за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, Піщанська сільська рада, кадастровий номер 3220484900:00:006:0014 в порядку спадкування після [PERSON], який помер 21.10.2005 року. В судове засідання позивач, представник відповідача не з'явились, в поданих заявах просили розглянути справу у їхню відсутність. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 07.10.2005 року помер [PERSON], що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть, виданого 11.10.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області. Згідно наявної в матеріалах справи копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 696151, [PERSON] видана земельна ділянка площею 1,4841 га у межах згідно з планом, що розташована: Білоцерківський район, Піщанська сільська рада, цільове призначення земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером: 3220484900:00:006:0014. З матеріалів спадкової справи № 178/2005, в тому числі з копії свідоцтва про народження позивача вбачається, що позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON], яка звернулась до нотаріуса з відповідною заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину. 05.12.2016 року постановою державного нотаріуса Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,4841 га, розташованої за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Піщанська сільська рада, кадастровий номер: 3220484900:00:006:0014, після померлого 07.10.2005 року [PERSON] у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності на ім`я спадкодавця за його життя. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Указана норма встановлює об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини другої цієї статті одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що рівною мірою означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків. Вказане повністю узгоджується з висновками щодо застосування норм права викладених в постанові Верховного Суду України від 07.12.2016 року у справі № 6-1111цс16. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Положеннями ст. 392 ЦК України закріплено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З копії спадкової справи № 178 вбачається, що будь-які інші спадкоємці, крім позивача, на спадкове майно не претендують. Таким чином, позивач, як спадкоємець за законом земельної ділянки, не може оформити на спадкове майно відповідне свідоцтво про право на спадщину, хоча фактично вказана земельна ділянка є об'єктом спадкового майна за законом, тому суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved