Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Ремтайм», відповідно до якого просив визнати недійсним усний договір купівлі-продажу вікон з двокамерними енергоефективними склопакетами (з енергозберігаючим склом) від 18.06.2018 , оформлений видатковою накладною № РН-0000147 від 18.06.2018 року, укладений між ним та відповідачем [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Ремтайм»; застосувати реституцію шляхом стягнення з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Ремтайм» на його користь грошових коштів у сумі 33500 грн., які були отримані від [PERSON] на виконання усного договору купівлі-продажу вікон з двокамерними енергоефективними склопакетами (з енергозберігаючим склом) від 18.06.2018, оформлений видатковою накладною № РН-0000147 від 18.06.2018 року; стягнути судові витрати з відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що влітку 2018 року у нього виникла необхідність здійснити заміну вікон у його житлі. Під час пошуку комерційних пропозицій він натрапив на оголошення Відповідача, у якому зазначалося про можливість не лише придбати нові вікна, але і одержати компенсацію за придбання металопластикових вікон по програмі IQ energy у рамках Української програми фінансування енергоефективності в житловому секторі (UREEFF) у розмірі 35 % від вартості товару (далі - Програма). Під час оформлення замовлення, представники Відповідача запевнили його, що за своїми характеристиками металопластикові вікна, які реалізуються Відповідачем, повністю відповідають вимогам та критеріям з енергоефективності програми, оскільки Відповідача включено до офіційного Каталогу Постачальників Програми. Після обрання товару, Відповідач зобов'язався продати йому металопластикові вікна марки REHAU Euro Design-70/4-8Ar-4-12Ar-4i кількістю 14,172 кв.м. загальною вартістю 33500 грн. 00 коп., та надав рахунок-фактуру № СФ-0000178 від 04.06.2018. Після надання вищезазначеного рахунку-фактури представники Відповідача повідомили його про необхідність укладання кредитного договору із ПАТ «УкрСиббанк» для подальшого одержання компенсації за Програмою. 12.06.2018 мною із ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір № 94516727000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. Відповідно до п. 3.3. Кредитного договору, кредит надається позичальнику для особистих потреб: - в сумі 33500 грн. гривень - на оплату товарів (обладнання/матеріалів) для здійснення заходів щодо реалізації Проекту в рамках Програми «UREEFF» шляхом оплати Банком з позичкового рахунку позичальника платіжних документів ТОВ «РЕМТАИМ». Факт того, що Відповідач мав одержати грошові кошти з його позичкового рахунку саме у рахунок оплати рахунок-фактуру № СФ-0000178 від 04.06.2018 зазначено у п. 3.15 Кредитного договору. Згодом, після перерахування банком коштів Відповідачеві, 18.06.2018 між позивачем та відповідачем було укладено усний договір купівлі-продажу вікон з двокамерними енергоефективними склопакетами (з енергозберігаючим склом) на суму 33500 грн. 00 коп., оформлений видатковою накладною від 18.06.2018 № РН-0000147. Повністю довірившись Відповідачу, він подав заявку до організаторів Програми з метою одержання компенсації. Проте, не зважаючи на те, що представниками Відповідача його було запевнено в тому, що характеристики придбані ним вікна повністю відповідають умовам Програми, 28.07.2018 він одержав відмову у призначенні гранту, передбаченого Програмою з підстав невідповідності віконних конструкцій, придбаних ним 18.06.2018 у Відповідача, чинним вимогам та критеріям з енергоефективності Програми, а саме через неправильно розміщених аргонових камер відносно енергоефективного скла Намагаючись розібратись у ситуації, він розпочав пошуки інформації на офіційному Інтернет-сайті Програми, на якому ним було виявлено, що Відповідач не лише не включений до офіційного Каталогу Постачальників але і перебуває у списку не рекомендованих постачальників. Листом керівника Програми від 20.09.2018 № 112 Відповідачем йому було фактично продано металопластикові вікна іншої марки, яка у повному обсязі не відповідає вимогам Програми, а саме REHAU Euro Design-70/4-12Ar-4-8Ar-4i, замість належних REHAU Euro Design-70/4-8Ar-4-12Ar-4i. Таким чином, Відповідачем його було введено в оману щодо: основних характеристик товару, а саме його переваги та очікувані результати споживання; цінової переваги товару; характеру, атрибутів та прав продавця - а саме про наявність статусу офіційного постачальника Програми. Ухвалою суду від 19 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 28.11.2018 року розгляд справи відкладено для повторного виклику представника відповідача. 29.01.2019 року розгляд справи відкладено відсутні повідомлення про отримання судової повістки відповідачем. Позивач у судове засідання не з'явився, його представник [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти постановлення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від останнього не надходило. У зв'язку з цим, за згодою позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень\~ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: Рахунок фактури № СФ-0000178 від 04 червня 2018 року де зазначений одержувач замовлення [PERSON] вікна з двокамерними енергоефективними склопакетами в кількості 14,172 кв.м. на суму 33500,00 гривень. За договором\~№ 94516727000\~про надання\~споживчого кредиту\~з можливістю\~відкриття карткового\~рахунку від\~12.08.2018\~року, який укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», отримання кредитних коштів в сумі 33500 грн. гривень - на оплату товарів (обладнання/матеріалів) для здійснення заходів щодо реалізації Проекту в рамках Програми «UREEFF» шляхом оплати Банком з позичкового рахунку позичальника платіжних документів ТОВ «РЕМТАЙМ». Після перерахування банком коштів Відповідачеві, 18.06.2018 між позивачем та відповідачем було укладено усний договір купівлі-продажу вікон з двокамерними енергоефективними склопакетами (з енергозберігаючим склом) на суму 33500 грн. 00 коп., оформлений видатковою накладною від 18.06.2018 № РН-0000147. Згідно листа керівника Програми від 20.09.2018 № 112 позивачу було фактично продано металопластикові вікна іншої марки, яка у повному обсязі не відповідає вимогам Програми, а саме REHAU Euro Design-70/4-12Ar-4-8Ar-4i, замість належних REHAU Euro Design-70/4-8Ar-4-12Ar-4i. Відповідно до\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно ст.\~204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 638 Цивільного кодексу України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію чи послуги для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. [PERSON] України «Про захист прав споживачів», суд приходить до висновку, що купівля-продаж товарів через Інтернет\~\~відносить до договорів, укладених на відстані. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем будь яких доказів, які б свідчили про те, що позивачу було повернено сплачені кошти за віконні конструкції які не відповідають вимогам Програми IQ energy,згідно листа керівника Програми від 20.09.2018 № 112. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтями 216, 217 ЦК, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (двостороння реституція). Якщо у звязку з вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою. Наслідки недійсності нікчемного правочину, передбачені законом, не можуть змінюватись за домовленістю сторін. Недійсність окремих частин правочину не призводить до недійсності решти його частини і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений без включення до нього недійсної частини. Відповідно до розяснень, які містяться в п. 10 ППВСУ № 9, реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. «Реституція у вузькопрактичному розумінні є передусім загальним наслідком недійсності правочинів усіх видів незалежно від підстав недійсності й полягає в приведенні сторін у первісний стан. З урахуванням положень п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК результатом реституції можна визнати такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення. Порушенням права в такому випадку визнається вчинення правочину за наявності станом на момент його вчинення дефекту, який за законом може бути підставою недійсності правочину, а реституція виступає наслідком факту визнання правочину недійсним або констатації недійсності правочину (в разі нікчемності правочину) і заходом, спрямованим на приведення майнового стану сторін недійсного правочину до початкового стану, тобто такого, який вони мали до вчинення правочину. Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір у справі в сумі 1536 грн. 80 коп., з яких: судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру в сумі 768 грн. 40 коп. (в частині визнання правочину недійсним) та судовий збір за позовні вимоги майнового характеру в сумі 768 грн. 40 коп. (в частині стягнення коштів), оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved