Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

В вересні 2019 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів, просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 1 210 874 (один мільйон двісті десять тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн..68 коп. заборгованості по кредитним договорам № ДЗ-2189.3 та ДЗ-2188.3 від 02.06.2015 року з урахуванням інфляційних збитків за весь час прострочення заборгованості та 3% річних від простроченої суми. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 02.06.2015 року між Відповідачем (Позивальник) та Кредитною спілкою КС «Володар» були укладені кредитні договори. Відповідно до умов кредитного договору № ДЗ-2188.3 кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 39 375 грн.00 коп., зі сплатою відсотків 25% річних. Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору кредит надавався на строк, який не перевищує 12 календарних місяців та повинен бути повернутий кредитодавцю в порядку, передбаченому графіком повернення разом із відсотками за його використання, але не пізніше 02.06.2016 року. Відповідно до умов кредитного договору № ДЗ-2189.3 кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 748 124 грн. 99 коп., зі сплатою відсотків 18 % річних. Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору кредит надавався на строк, який не перевищує 12 календарних місяців та повинен бути повернутий кредитодавцю в порядку, передбаченому графіком повернення разом із відсотками за його використання, але не пізніше 02.06.2016 року. 26.08.2015 року між кредитною спілкою «КС Володар» та [PERSON] укладено договори поруки № 2189.3 та 2188.3. Відповідно до умов договору поруки [PERSON] взяв зобов`язання перед кредитною спілкою «КС Володар» у випадку невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором від 02.06.2015 року, в частині повернення суми кредиту та відсотків а користування ним та штрафних санкцій, виконати зобов`язання позичальника. Відповідно до умов договору поруки № 2189.3 [PERSON] зобов`язався перед КС «КС Володар» у випадку невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № ДЗ-2189.3 від 02.06.2015 року, в частині повернення суми кредиту та відсотків за користування ним та штрафних санкцій, виконати зобов`язання позичальника. Відповідач зобов`язань за кредитними договорами № ДЗ-2189.3 та ДЗ-2188.3 від 02.06.2015 року не виконала. Згідно вищезазначених договорів поруки [PERSON] здійснив погашення заборгованості за кредитними договорами № ДЗ-2189.3 та ДЗ-2188.3 від 02.06.2015. 17.05.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» укладено Договір відступлення права вимоги № 17-1/05, за яким до ТОВ «ФК Смарт Груп» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитними договорами № ДЗ-2189.3 та ДЗ-2188.3 від 02.06.2015 року. 27.03.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Груп» та ТОВ «ФК «Арагон» укладено договір відступлення права вимоги № 27-1/03/19. Враховуючи наведене, просив позов задовольнити. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.11.2019 року відкрито провадження у справі. Призначене підготовче засідання. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 15.04.2020 року прийнято до розгляду цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Призначене підготовче засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.07.2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 21.10.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав з посиланням на обставини, які викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання 21.10.2021 з`явився, позов не визнав. Пояснив, що 02.06.2015 року між відповідачкою та Кредитною спілкою КС «Володар» були укладені кредитні договори. 26.08.2015 року між [PERSON] та кредитною спілкою «КС Володар» укладені договори поруки, за умовами яких [PERSON] повинен був здійснити погашення заборгованості за кредитними договорами № ДЗ-2189.3 та ДЗ-2188.3. 17.05.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» укладено Договір відступлення права вимоги № 17-1/05. 27.03.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Груп» та ТОВ «ФК «Арагон» укладено договір відступлення права вимоги № 27-1/03/19. Проте, зазначене не підтверджується матеріалами справи, зокрема відсутні докази оплати [PERSON] грошових зобов`язань за договором поруки, розрахунок заборгованості відповідачки перед КС «КС Володар», платіжні документи, що підтверджують перерахування на рахунок КС «КС Володар» суми коштів у рахунок погашення заборгованості. Таким чином, [PERSON] не виконав зобов`язання відповідачки за основним договором та не набув права кредитора у основному зобов`язанні, яке виникло з кредитних договорів, що в свою чергу [PERSON] не міг його відступити за договором відступлення права вимоги. Вислухавши пояснення учасників справи, та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно з приписами статтей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Договір поруки є двостороннім, він укладається між кредитором і поручителем. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов`язанні, забезпеченому порукою. Обов`язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством України не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки, хоча укладення тристороннього договору між кредитором, боржником і поручителем ЦК України не забороняє і це є звичною діловою практикою. В матеріалах справи наявні прибуткові касові ордера типової форми № КО-1, надані представником позивача. Проте, відповідно до п.3.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року № 637 ( у редакції від 01.09.203 року, яка діяла на час складання ордерів) - (далі Положення) приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. Згідно пп.1 п. 3.10 Положення у касових ордерах зазначається підстава для їх складання і перелічуються додані до них документи. Видача касових ордерів і видаткових відомостей на руки особам, що вносяться або одержують готівку, забороняється. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України). Суд встановивши відсутність належних та допустимих доказів того, що [PERSON] виконав зобов`язання відповідачки за кредитними договорами № ДЗ-2189.3 та ДЗ-2188.3 від 02.06.2015 року, та набуття права нового кредитора. Верховний Суд вказав, що спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, наголошує Верховний Суд, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Суд встановив, зокрема, що позивач не довів суду наявності свого, порушеного права щодо стягнення грошових коштів, оскільки договір відступлення права вимоги є похідним від договору поруки, за яким до [PERSON] мало перейти право кредитодавця. На підставі ст.12, 13, 76, 77, 81, 259, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України,-суд,-

Outcome: dismissed