Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову позивач вказав, що 17.09.2019 року він надав [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 23300 строком до 30 вересня 2019 року, що підтверджується розпискою від 17.09.2019 року. У встановлений строк [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконала та суму позики до цього часу не повернула. На його неодноразові звернення до відповідача з проханням про повернення позики, остання одержані кошти повертати відмовляється. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму позики 23300 грн., 1000 грн. витрат на правничу допомогу та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, суду пояснив, що він надавав на реалізацію відповідачці ювелірні вироби, вона не повертала йому ні вироби, ні кошти. Тоді він приїхав забрав вироби, але була різниця у вазі виробів і на цю різницю відповідач написала розписку у коштах. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, суду пояснив, що факт отримання відповідачкою виробів на реалізацію не заперечується, але заперечується факт отримання коштів. Між сторонами виникли правовідносини купівлі-продажу з відстрочкою платежів. У момент складання розписки 17.09.2019 року передачі коштів не було. Відповідач написала розписку про нібито отримання коштів з яких 21537грн. вартість виробів, а 1763грн. грошова компенсація за відстрочку сплати коштів. Крім того, позивач продав вироби не опломбовані та не про клеймовані і за виконання цих робіт відповідач понесла витрати на суму 8600грн., у зв`язку з чим, вона визнає наявність зобов`язання з повернення 12937 грн. Домовленості про укладення договору позики у них не було і між сторонами виникли правовідносини з приводу купівлі-продажу золотих виробів. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані фізичними особами-підприємцями та мають спільний вид діяльності КВЕД 47.71, що підтверджується витягами з Реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. В судовому засіданні позивач та представник відповідача визнали та не заперечували, що між сторонами існували договірні відносини з приводу реалізації ювелірних виробів. При цьому відповідач визнає наявність зобов`язання з повернення грошових коштів за золоті вироби в сумі 12937 грн. (23300грн. - 1763грн. грошової компенсації за відстрочку сплати коштів - 8600грн. на опломбування та клеймування виробів), про що зазначено у письмових поясненнях представника відповідача. 17.09.2019 року [PERSON] написала розписку про те, що отримала від [PERSON] 23300грн., які зобов`язалась повернути до 30.09.2019 року. Факт написання такої розписки відповідачем не заперечується, про що також зазначено у письмових поясненнях представника відповідача. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На теперішній час, незважаючи на закінчення строку повернення боргу за договором позики від 17.09.2019 року та після звернення до суду з позовом про стягнення коштів, [PERSON] позивачу кошти не повернула. Стаття 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання. Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З вищенаведеного, досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що борг в сумі 23300грн., що виник із договорів купівлі-продажу за домовленістю сторін був замінений позиковим зобов`язанням. Відповідачем та її представником не надано суду належних та допустимих доказів на спростування того, що в розписці від 17.09.2019 року стоїть підпис відповідача. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Адвокат Черевик С.С. надавав [PERSON] правничу допомогу відповідно до договору про надання правничої допомоги від 02.12.2019 року та згідно дублікату чеку від 02.12.2019 року Свідерський В.В. сплатив за надану правничу допомогу 1000 грн.. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню і слід стягнути з відповідача на користь позивача 23300 грн. - заборгованості за договором позики від 17.09.2019 року та 1000 грн. витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 768,40грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved