Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-13 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачу належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] на підставі договорів дарування частини квартири від 27.12.2002 року та від 03.02.2010 року. При цьому, на даний час у зазначеній квартирі зареєстрована відповідач - [PERSON] . Відповідач з квітня 2010 року в спірній квартирі не проживає, вона добровільно виїхала з квартири та забрала свої речі, на даний час проживає в квартирі [ADDRESS] . Жодних витрат на утримання будинку відповідач не несе, а факт її реєстрації завдає позивачу додаткових витрат на оплату комунальних послуг. Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.02.2019 року, відкрито провадження у даній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.12.2019 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку, зазначив в позовній заяві, що просить розгляд справи проводити за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, з викладених в ньому обставин. Відповідач в судове засідання не з`явилася, свого представника до суду не направила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку (також оголошення публікувалось на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет, відповідно до ч.ч. 11-12 ст. 128 ЦПК України), причин неявки не повідомила та відзиву не подала. Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на підставі Договору дарування від 27.12.2002 року «даруватель» [PERSON] подарувала, а «обдарований» [PERSON] прийняв в дар 1/2 частину квартири під [ADDRESS] . Вся квартира складається з двох жилих кімнат, загальна площа квартири - 40,50 кв.м. з урахуванням 30 % площі балкона, а житлова площа квартири - 25,80 кв.м. Документом, що підтверджує право власності «дарувателя» на 1/2 частину відчужуваної квартири, є договір міни квартир, посвідчений 20 грудня 1996 року державним нотаріусом Двадцятої київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 3у-1322 та зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 17.01.1997 року в реєстрову книгу № 923. На підставі Договору дарування від 03.02.2010 року «дарувальник» [PERSON] безоплатно передає у власність «обдаровуваного» належну їй на праві власності 1/2 частину квартири за [ADDRESS] . Документом, що підтверджує право власності «дарувальника» на 1/2 частину відчужуваної квартири є Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 28.02.2005 року [PERSON] , державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 6-208, спадкова справа № 164/2004 рік. Також згідно інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 15.02.2017 року КВ-2017 № 1477 зазначено, що згідно з даними реєстрових книг [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] : 1/2 частини на підставі договору дарування, посвідченого Рудік І.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27.12.2002 року № 1625 та 1/2 частина на підставі договору дарування, посвідченого Остапчук Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.02.2010 року № 112. Згідно довідки, виданій ОСББ «Зірка» від 03.04.2017 року зазначено, що за наявною інформацією в [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (мати), [INFO] . Власником особового рахунку на житлову площу є [PERSON] . Як встановлено судом, відповідач [PERSON] з квітня 2010 року не проживає в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується відповідним актом обстеження квартири від 10.04.2017 року. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 150 ЖК Української РСР зазначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 47 Конституції України, встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підстав рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові 6-467цс15 від 01.07.2015 року. Виходячи з встановлених обставин, суд вважає що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, оскільки судом встановлено, що відповідач з квітня 2010 року без поважних причин не проживає за адресою: [ADDRESS] , в якій він зареєстрований, при цьому витрат на утримання вказаної квартири не несе, суд приходить до висновку, що остання втратила право користування вказаним житловим приміщенням, а тому вважає за необхідне визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved