Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

В грудні 2013р. позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди в розмірі 80 000гривень в наслідок порушення честі та гідності. В обґрунтування свого позову з'ясував наступне. Починаючи з 2004 року позивач намагається стягнути відповідачки грошові кошти за договором позики від 02.03.1999року у розмірі 20 000 доларів США. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25.12.2008р. по справі №22-1252/08, яке було залишено без змін ухвалою Верховного суду України, було задоволено вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу та пені за вказаним договором у розмірі 170 800гривень. На протязі тривалого часу безперервно тривають судові процеси, оскільки відповідачка відмовляється добровільно повернути запозичені гроші . В судові засідання відповідачка надає сфальшовані документи , звертається з надуманими та необгрунтованими позовами та скаргами , які не були задоволені судовими інстанціями. Вважає, що всі ці дії [PERSON] несуть характер несправедливості, недостовірності інформації про нього, які порочать його честь та гідність, ділову репутацію як людини та громадського діяча України. В своїй заяві позивач посилається на те в , що під час судових засідань в Жовтневому районному суді м. Маріуполя, в касаційній скарзі від 15.03.2013р. на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя [PERSON] та її представник стверджують, що він намагається відібрати квартиру, щоб долучити до свого статку, складають відносно нього враження , як о людині начебто порушує закон та чинить противоправні дії грабує беззахисну, бідну пенсіонерку. Також позивач посилається на те , що [PERSON] стверджує, що не має можливості привести в судове засідання свідка, яка б підтвердила відсутність такого боргу, в зв'язку з тим, що він залякав даного свідка. Всі ці прояви з боку відповідачки позивач вважає такими діями, що принижують його честь, гідність та репутацію. В зв'язку з такими діями відповідачки позивач одержав моральні страждання, які він оцінює в 80 000гривень, які просить стягнути з відповідачки. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Позивач [PERSON] належним чином повідомлений про час і дату судового засідання до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримав , просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] о суду не з'явились, про час і дату судового засідання були повідомлені, до суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов не визнали, надали до суду письмові заперечення на позов. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідачки з'ясувала, що вважає позов не обґрунтованим і не доведеним, у суду не має підстав для задоволення вимог по відшкодуванню моральної шкоди. До того ж єдиним житлом відповідачки, на яке вже накладено арешт в межах виконавчого провадження по виконанню судового рішення від 25.12.2008р., є квартира [ADDRESS]. Іншої нерухомості у відповідачки не має, а також іншого доходу крім пенсії теж не має. В 2009р. [PERSON] зверталась до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення у вигляді щомісячних платежів в сумі 1500гривень та здійснила протягом трьох місяців внесок з пенсії на депозитний рахунок виконавчої служби у розмірі 4 500гривень. Позивач [PERSON] заперечував проти задоволення даної заяви, вимагав негайного виконання рішення та повернення всієї суми боргу. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14.12.2009р. по справі №6-107/09 [PERSON] було відмовлено в задоволенні даної заяви. Ствердження відносно того, що [PERSON] є переможцем конкурсу благодійників України в номінації «Благодійник-фізична особа», і перерахування ним на благодійницькі цілі понад 3 000 000 гривень особистих коштів - підтверджується відомостями з інтернет - видань, які розповсюджені в мережі інтернет журналістами. В зв'язку з вищенаведеним просила відмовити в задоволенні позову. Суд перевіривши матеріали справи доказами, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено,та підтверджено матеріалами справи рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25 грудня 2008р. справа №22-1252/08, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу, пені, індексації та відшкодування моральної шкоди було задоволено частково. З [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто суму боргу у розмірі 155 800гривень, пеню у розмірі 15 000гривень на загальну суму 170 800грирвень, в решті частини позовних вимог було відмовлено.(а.с.6-7) В касаційній скарзі на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.12.2012р. по справі №2-5637/11 та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 25.02.2013р. [PERSON] посилається на те,що в свої 80 років вона залишається без єдиного житла - двокімнатної квартири «хрущьовки», просила ВССУ стати на її захист. Вважає, що [PERSON] , як переможець конкурсу благодійників Донбасу в номінації фізична - особа благодійник, яка в 2011році надала благодійну допомогу з особистих коштів у розмірі 2 800 000, не настільки пригнічена та бідна людина якої необхідна квартира відповідачки, та гроші у розмірі 170 800гривень. І вважає, що дана квартира увійду до частини статку [PERSON] (а.с.4-5) До заперечень відповідачка та її представник надали роздрукування з інтернет видань, що висвітлюють результати конкурсу «Благодійник року - 2011» - переможцем якого став [PERSON] голова Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Чорнобиль-допомога», і про те що на благодійність було виділено понад три мільйони гривень. Також долучено роздрукування з інших статей, які висвітлюють активну громадську діяльність [PERSON] (а.с.28-31) Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14.12.2009р. було відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про розстрочку виконання рішення суду від 25.12.2008р. про стягнення суми боргу на користь [PERSON] (а.с.32) Відповідно до ст..297 ЦК України кожна людина має право на повагу його честі та гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканими. Право кожної фізичної особи на недоторканість його ділової репутації та право на звернення до суду з позовом про її захист передбачено ст..299 ЦК України. Відповідно до ст.. 32 Конституції України передбачений судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно положень ст..57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз'яснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань , або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Таким чином судом встановлено , що на протязі з 2004 року по 2013 рік між сторонами йде тривалий процес судового розгляду в різних судових інстанціях, який пов'язаний укладенням договору позики між сторонами ще в 1999році та виниклої з цього приводу заборгованості. Відповідачка та її представник в межах прав передбачених цивільно-процесуальним кодексом України, Конституцією України скористувались своїм конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, не порушив право на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя. Відповідачка [PERSON] ,та її представник в своїх висловлюваннях ,під час судових розглядів, скористовувались той інформацією, яка має поширений вигляд в інтернет- виданнях і відносно якої немає рішення про її недостовірність, чи вона спростовувалась самим виданням. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача, що діями та висловлюваннями відповідачки були порушені його честь та гідність, та спричинено моральну шкоду.

Outcome: dismissed