Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: довідки Плавнівської сільської ради Ренійського району від 17.11.2006р.; копія довідки Плавнівської сільської ради Ренійського району від 11.04.2014р.; копія заповіту [PERSON] від 18.05.2005р., складенного на імя [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 20.07.2005р.; копія сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0107359 від 16.12.1996р.; копія сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0107227 від 05.12.1996р.; копія ощадної книжки серії Ю № 9179634 [PERSON]; копія ощадної книжки серії Ш № 5230308 [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 20.01.2005р.; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON]; довідка відділу Держземагенства у Ренійському районі від 13.01.2006р.; копії витягів зі Спадкового реєстру від 13.01.2006р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 13.01.2006р.; копія договору оренди земельної частки (паю) з додатком від 01.03.2003р.; копія договору оренди земельної частки ( паю) з додатком від 10.03.2000р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 65, розташований по вул. Котовського в с. Плавні Ренійського району; Рішення Плавнівської сільради народних депутатів Ренійського району від 17.02.1994р.; довідка відділення АТ «Ощадбанк» м. Рені від 13.01.2006р. № 763; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.11.2014р.; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є онуком нині померлого [PERSON] За життя [PERSON] належали: житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями по вул. Котовського № 65, в с. Плавні Ренійського району, який складається в цілому з: будинку житлового літ. А, літній кухні літ. Б, погребу літ. б, сараю літ. В, вбиральні літ. Г, 1-3 огорожі, 4,6 споруди, розташований на земельній ділянці площею 2600 кв. м.; На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 04.05.1995 р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], його дружина [PERSON] та його син, відповідач у справі [PERSON] (як спадкоємці першої черги за законом), із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернулися, проте прийняли спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р., який діяв на той час. Інших спадкоємців за законом не встановлено. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у 1995р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а дружина та син: [PERSON] та [PERSON], фактично прийняли спадщину після його смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, дружина та син нині померлого [PERSON]- [PERSON] та [PERSON] були спадкоємцями першої черги за законом. На момент смерті [PERSON], вони мешкали разом із ним, отже вважалися такими, що прийняли спадщину. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку [PERSON], [PERSON] прийняли спадщину фактично, оскільки їх воля, як спадкоємців за законом, була виражена у їх діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] прийняли фактично по ? частини спадщини в порядку п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. 20.07.2005р. померла [PERSON], дружина нині померлого [PERSON] Спадкові відносини після її смерті регулюються положеннями ЦК України 2003р. За життя [PERSON] належали: земельна ділянка площею 3,61 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі сертифікату на право на земельну частку серії ОД № 0107359; грошові кошти та компенсаційні виплати на рахунку № 1184 та компенсаційному рахунку № 91551090 на підставі ощадних книжок серії Ю № 9179634, які зберігаються у відділенні АТ «Ощадбанк», м. Рені; На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 18.05.2005р. залишила заповіт на імя свого сина, відповідача у справі [PERSON], яким заповідала йому все майно, яке належатиме їй за життя. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] (як спадкоємець за заповітом) не звернувся до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини, заявивши про відмову від спадщини на користь свого сина, позивача [PERSON] Таким чином позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець на неї не претендує. 20.01.2005р. померла [PERSON], дружина відповідача [PERSON] Спадкові відносини після її смерті регулюються положеннями ЦК України 2003р. За життя [PERSON] належали: земельна ділянка площею 3,61 в умовних кадастрових га, на підставі сертифікату на право на земельну частку серії ОД № 0107227; грошові кошти та компенсаційні виплати на рахунку № 7094 та компенсаційному рахунку № 915510737 на підставі ощадних книжок серії Ш № 5230308, які зберігаються у відділені АТ «Ощадбанк», м. Рені; На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 20.01.2005р.- померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та відповідач по справі [PERSON], який відмовився від спадщини на користь [PERSON] Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті родичів [PERSON], [PERSON], [PERSON] позивач (як спадкоємець за законом) звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів (відсутності витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок та оригіналів правовстановлюючих документів) на вищевказане спадкове майно, про що 18.11.2014р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті родичів [PERSON], [PERSON], [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, земельні ділянки, банківські рахунки як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлих родичів [PERSON], [PERSON], [PERSON], і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємець немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р. спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Він у передбачений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається таким, що її прийняв. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON], [PERSON], [PERSON] не встигли зареєструвати своє право власності на житловий будинок та отримати витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, у звязку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на житловий будинок, земельні ділянки, банківські рахунки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved