Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивачки - [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копії довідок про склад родини [PERSON] ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] та [PERSON] ; копія домової книги із відомостями про прописку; копія Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання; копія державного акту серії ЯК №492049 від 10.01.2012р. на право власності на земельну ділянку площею 0,0998 га, розташовану по [ADDRESS] , виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оформленого на ім`я [PERSON] та [PERSON] ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 13.12.2018р.; копія рішення Ренійської міської ради від 05.05.1961р. про відведення земельної ділянки під житлову забудову; копія довідки Ренійського БТІ про право власності на нерухомість; копія договору забудови від 19.05.1961р.; копія рішення виконкому Ренійської міськради від 22.09.1982р. №233 про затвердження акту комісії про введення житлового будинку до експлуатації; копія акту про закінчення будівництва та введення до експлуатації житлового будинку від 20.09.1982р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.11.2018р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є вдовою [PERSON] , відповідач - його сином. За життя [PERSON] належало наступне майно: на підставі договору житлової забудови від 19.05.1961р. - Ѕ частина житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] ; на підставі державного акту серії ЯК №492049 від 10.01.2012р. на право власності на земельну ділянку - Ѕ частина земельної ділянки площею 0,0998 га, розташованої по [ADDRESS] , виділеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Інша половина спірного майна належить позивачці. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] помер. Таким чином, після смерті чоловіка та батька сторін відкрилась спадщина на належне йому майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Цього не зробив і відповідач. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення, оформити спадщину було б неможливо у зв`язку із тим, що у позивачки були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів. Останні роки перед смертю чоловіка позивачка мешкала разом із ним, доглядала за чоловіком, як дружина. Відповідач у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивачка. У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказані житловий будинок та земельну ділянку, про що 27.11.2018р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Що стосується житлового будинку, то і його неможливо оформити, як спадщину, оскільки свого часу ця нерухомість не була внесена чоловіком позивачки до державного реєстру нерухомості. Необхідні нотаріусу документи (стосовно земельної ділянки) позивачка надати не може у зв`язку із втратою їх спадкодавцем. Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту неможливо оформити спадщину. Згідно п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат. Так як набуте за спадкуванням право власності позивачкою не було оформлено, вона не в змозі отримати дублікат державного акту про право власності на землю. Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) державного акта на право власності на земельну ділянку - при посвідченні договору купівлі-продажу, міни, дарування, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, спадкового договору, а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. На оригіналі державного акту нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця. Отже, після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на Ѕ частину земельної ділянки та Ѕ частину житлового будинку, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] , і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом. Після смерті [PERSON] (чоловіка) позивачка не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Однак, вона спільно мешкала разом із спадкодавцем до його смерті. Як зазначила позивачка, після смерті чоловіка у неї були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкові земельну ділянку та житловий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка також не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично (після чоловіка), оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копії правовстановлюючих та технічних документів на земельну ділянку та нерухомість, мешкання у житловому будинку, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на відповідні частини земельної ділянки та житлового будинку з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved