Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до Булдичівської сільської ради Романівського району Житомирської області та [PERSON] , в якому просить суд здійснити тлумачення заповіту, посвідченого 24 липня 2008 року секретарем Булдичівської сільської ради Романівського району Житомирської області, згідно якого мати позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] , заповіла останньому земельний пай в цілому, який складається із двох земельних ділянок 0,9109 га та 1,7669 га, що розташовані на території Булдичівської сільської ради Романівського району Житомирської області. В обгрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з неможливістю визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, та наявністю спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. Відповідач подав до суду відзив, в якому останній заперечив відносно наведених позивачем обставин, зокрема щодо наявності у спадкодавця спірного майна на момент складення заповіту. В судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, заявивши клопотання про розгляд справи за їх відсутності. При цьому представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити, представник відповідача позов не визнав, а Булдичівська сільська рада Романівського району Житомирської області позов визнала. Третя особа, яка була належним чином повідомлена про час і місце його проведення, також в судове засідання не з`явилася. Судом встановлено, що земельні ділянки площею 0,9109 га та 1,7669 га з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] , що розташовані на території Булдичівської сільської ради Романівського району Житомирської області, належали [PERSON] Вказані обставини підтверджуються відповідними державними актами. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] року [PERSON] померла. 24 липня 2008 року секретарем Булдичівської сільської ради Романівського району Житомирської області було посвідчено заповіт, згідно якого [PERSON] заповіла позивачу земельний пай, а [PERSON] (відповідачу у справі) - кімнату в квартирі, що розташована по [ADDRESS] . Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина 1 статті 1223 ЦК України). За змістом статті 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до статті 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно частин 1, 2 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. Зі змісту заповіту [PERSON] вбачається, що поняття «земельний пай» у заповіті вживається лише один раз, що позбавляє можливості розтлумачити це поняття шляхом порівняння окремих частин заповіту зі змістом інших його частин. При цьому, посилання у заповіті на земельний пай не містить жодних індивідуальних ознак, що давало б можливість ідентифікувати його з тими земельними ділянками, на які вказує представник позивача, як на волю заповідача. Представник позивача, ставлячи питання про тлумачення заповіту шляхом вказівки про те, що справжньою волею заповідача була передача позивачу земельного паю у вигляді вказаних земельних ділянок, фактично просить змінити зміст заповіту, що є неприпустимим, так як може спотворити волю заповідача. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. За вказаних обставин, враховуючи, що текст заповіту не містить ані суперечностей, ані неточностей, складений зі слів заповідача, а також той факт, що при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у його зміст, суд відмовляє у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed