Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Акціонерне товариство «ОКСІ БАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №41637 від 05.02.2019 року на суму 61 132 коп., з яких 14 489 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 43 044 грн 50 коп - сума заборгованості відсотками; 3 598 грн 79 коп - сума заборгованості за пенею. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА 05 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІКРОКРЕДИТНИЙ ЦЕНТР БМ» та відповідачем було укладено кредитний договір №41637. Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 15 000 гривень, зі сплатою 182,5% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені кредитним договором та графіком погашення заборгованості по кредиту та відсоткам до кредитного договору. Кредитні кошти надавались на строк по 05 лютого 2020 року. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується заявою на актом про надання фінансових послуг від 05.02.2019 року з підписом отримувача. Кредитний договір було укладено на суму в 15 000 грн. Станом на дату подання позовної заяви до суду відповідач порушив умови договору, не повертає згідно графіку отриманий кредит у встановлений договором терміни та не сплачує нараховані відсотки та інші платежі відповідно до умов кредитного договору. 03 грудня 2018 року між ПАТ «ОКСІ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мікрокредитний центр БМ» укладено договір факторингу. 06 лютого 2019 року між Клієнтом та Фактором було складено Реєстр Кредитних договорів, зокрема і по Кредитному договору № 41634 від 05.02.2019 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мікрокредитний центр БМ» та [PERSON] , що свідчить про перехід клієнта до Фактора «АТ «ОКСІ БАНК» прав вимоги заборгованості по цьому Кредитному договору. У зв`язку із чим представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом та просить його задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.02.2021 року відкрито провадження у справі. 16.03.2020 року Олександрійським міськрайонним судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 05 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІКРОКРЕДИТНИЙ ЦЕНТР БМ» та відповідачем було укладено кредитний договір №41637. Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 15 000 гривень, зі сплатою 182,5% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені кредитним договором та графіком погашення заборгованості по кредиту та відсоткам до кредитного договору. Кредитні кошти надавались на строк по 05 лютого 2020 року. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується заявою на актом про надання фінансових послуг від 05.02.2019 року з підписом отримувача. Кредитний договір було укладено на суму в 15 000 грн. Станом на дату подання позовної заяви до суду відповідач порушив умови договору, не повертає згідно графіку отриманий кредит у встановлений договором терміни та не сплачує нараховані відсотки та інші платежі відповідно до умов кредитного договору. 03 грудня 2018 року між ПАТ «ОКСІ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мікрокредитний центр БМ» укладено договір факторингу. Згідно умов договору факторингу Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити Факторові право грошової вимоги до третіх осіб - Позичальників за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань настав або виникне в майбутньому, включаючи зобов`язання за основною сумою кредиту, зобов`язання зі сплатою процентів, неустойки, та інших процентів, неустойки та інших платежів, право на одержання яких належить Клієнту, в тому числі, але не включаючи майбутніх платежів. 06 лютого 2019 року між Клієнтом та Фактором було складено Реєстр Кредитних договорів, зокрема і по Кредитному договору № 41634 від 05.02.2019 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мікрокредитний центр БМ» та [PERSON] , що свідчить про перехід клієнта до Фактора «АТ «ОКСІ БАНК» прав вимоги заборгованості по цьому Кредитному договору. Проте, відповідач належним чином зобов`язання за договором щодо повернення кредиту не виконує, в результаті чого станом на 23.10.2020 року виникла заборгованість в розмірі 61 132 грн 68 коп і складається з : на суму 61 132 коп., з яких 14 489 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 43 044 грн 50 коп - сума заборгованості відсотками; 3 598 грн 79 коп - сума заборгованості за пенею. ОЦІНКА СУДУ Аналізуючи наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконував не в повному обсязі, у зв`язку з чим має перед позивачем заборгованість за основною сумою боргу, заборгованості за відсотками та заборгованості за пенею. Крім того щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та пенею, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 46 643 грн 29 коп, суд зазначає наступне. Так, судом встановлено, що спірний кредитний договір укладено між сторонами 05 лютого 2019 року. Крім того, при кредитного договору, сторони погодили, що строк договору складає 12 місяців. Тобто станом на день звернення до суду строк виконання зобов`язань по даному кредитному договору закінчилися. Крім того, при підписанні договору, сторонами було погоджено базову відсоткову ставка на рік у розмірі 182,5 %. Заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України, які позивач також просить стягнути з відповідача, є відповідальністю за порушення грошового зобов`язання, що передбачена ст. 625 ЦК України. Суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості за нарахованою пенею у розмірі 3 598 грн 79 коп, так як вказана пеня погодженима сторонами при укладенні кредитного договору. НОРМИ ПРАВА Відповідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно зст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 1050ЦК Українивстановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання він зобов`язаний сплатити неустойку. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошовогозобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти,але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Ваказані висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі 912/1120/16. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Тобто, позивач одночасно з поданням позову повинен був подати суду докази на підтвердження своїх вимог щодо надання кредиту відповідачу, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, тощо. Враховуючи те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, тобто відповідач не виконує передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, відповідач в силу положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 13447,74 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 0,11 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2 102 грнивні 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved