Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту також разом - позивачі, окремо - позивач-1 та позивач-2) звернулись до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON], третя особа: Комунальне підприємство ЖЕК «Золотоустівська» (далі по тексту - третя особа) про стягнення матеріальної та заподіяної моральної шкоди, завданої залиттям квартири. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач-1 є власником квартири [ADDRESS]. Разом з ним у квартирі проживають його дружина - позивач-2, а також їх малолітній син [PERSON], 2009 року народження. Відповідач [PERSON] є сусідкою позивачів, яка проживає поверхом вище над квартирою позивачів. Позивачі зазначали, що відповідач неодноразово, внаслідок власної недбалості, спричиняла шкоду позивачам, шляхом залиття їхньої квартири. Проте, жодного разу не визнавала своєї вини в спричинених залиттях та не відшкодовувала завданої шкоди. 05.09.2014 року сталося останнє залиття квартири позивачів гарячою водою з квартири відповідача, внаслідок якого було пошкоджено дерев'яний паркет, водоемульсійне покриття стелі, декоративна штукатурка, підвісну шафу, плінтус, деформовано дверну коробку у ванній кімнаті та шпалери у ванній кімнаті. Посилаючись на викладене, позивачі вважали, що відповідач зобов'язана відшкодувати завдану їм матеріальну шкоду внаслідок залиття їхньої квартири в сумі 450000,00 грн. Окрім того, позивачі також зазначали, що неправомірними діями відповідача їм також було завдано моральної шкоди, в зв'язку із чим у позивача-1 стався нервовий зрив, а у позивача-2 пропало молоко для годування внаслідок стресу. А тому також позивачі просили суд відшкодувати завдану їм моральну шкоду, яку вони оцінили в сумі по 7000,00 грн. кожному. У зв'язку із закінченням терміну повноважень судді [PERSON], 20.10.2015 року згідно із протоколом автоматичного розподілу справ між суддями, справу передано на розгляд судді Рибаку М.А. В судовому засіданні позивач-2, яка є також представником позивача-1, позов підтримала та просила його задовольнити в межах, встановлених висновком судової експертизи по даній справі. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених в запереченнях на позовну заяву (а.с. 38-42). При цьому пояснили, що своєї вини у спричиненому залитті відповідач не визнає, оскільки акт, що підтверджує факт залиття квартири позивачів, містить неточності щодо площі квартири, а також її кімнат. Окрім того, акт складено за участі майстра [PERSON] та слюсаря-сантехніка [PERSON], які є можливо родичами позивачів. Окрім того, акт був складений через тиждень після залиття, а тому неможливо встановити наявність причинного звязку між пошкодженнями, що зазначені в акті та тими пошкодженнями, що спричинені залиттям 05.09.2014 року. Також представник відповідача зазначав, що на час залиття в квартирі відповідача ніхто не проживав. Разом з тим, звертали увагу суду на те, що під час проведення ремонтних робіт в 2009 році позивачами було переобладнано та перенесено інженерні комунікації у квартирі, внаслідок чого виникають всі проблеми із сантехнічним обладнанням. Окрім того, представник відповідача просив суд застосувати позовну давність до вимог про залиття квартири, які сталися в 2010 році. Третя особа, про час і місце судового розгляду оповіщалась у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явилась, свого представника не направила, про поважність причин його неявки суду не повідомила та не просила розглядати справу у її відсутність, заперечення проти позову не подала. В ході судового засідання представники сторін на допиті раніше заявлених свідків не наполягали, клопотань про виклик і допит свідків суду не заявляли. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 05.09.2014 року відбулося залиття квартири [ADDRESS], яка належить позивачу-1 на праві приватної власності. Відповідно до Акту від 12.09.2014 року, складеного працівниками ДСТО «Золотоустівська» встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] сталося внаслідок необережного поводження з сантехнічним обладнанням мешканців квартири [ADDRESS]. Внаслідок залиття пошкоджено: кімнату (заг. площею 48,0 кв.м.), залиття стелі (водоемульсійне фарбування) площею 48,0 кв.м.; залиття стіни (декоративна штукатурка зарубіжного виробника) площею 15 кв.м.; пошкодження підлоги (дерев'яний паркет-мастиф зарубіжного виробника) площею 48,0 кв.м.; деформація підвісної шафи; пошкодження плінтуса (зарубіжного виробника); деформація коробки дверей в ванну кімнату. Санвузол (загальною площею 5,0 кв.м.): залиття стелі (шпалери зарубіжного виробника) площею 5,0 кв.м. (а.с. 15). Вказаний акт було складено в результаті звернення позивачів до оперативно-диспетчерської служби 05.09.2014 року (а.с. 17, 18, 19, 20). Із матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами, що на час залиття квартири позивачки № 13, вищерозташована квартира [ADDRESS] належить відповідачу. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода задана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 8445/15-43/16952/15-43 по цивільній справі № 761/31937/14-ц, розмір відновлювального ремонту квартири [ADDRESS] внаслідок залиття 05.09.2014 року складає 74790,00 грн. (а.с. 104-114). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що залиття квартири позивачів [ADDRESS], яке мало місце 05.09.2014 року, відбулося саме з вини відповідача, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача-1 у відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 74790,00 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Заперечення, висловлені відповідачем та її представником на позовну заяву судом відхиляються як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними в ній матеріалами. Окрім того, твердження відповідача та її представника про те, що акт, що підтверджує факт залиття квартири позивачів, містить неточності щодо площі квартири, а також її кімнат, на фактичні обставини справи не впливає, а також посилання на те, що акт складено за участі майстра [PERSON] та слюсаря-сантехніка [PERSON], які є можливо родичами позивачів, що на час залиття в квартирі відповідача ніхто не проживав, а також те, що під час проведення ремонтних робіт в 2009 році позивачами було переобладнано та перенесено інженерні комунікації у квартирі, внаслідок чого виникають всі проблеми із сантехнічним обладнанням, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності по позовних про залиття квартири, які сталися в 2010 році, суд дану заяву не приймає до уваги, оскільки предметом розгляду даної справи є питання про залиття квартири 05.09.2014 року, тоді як на попередні факти залиття квартири, позивачі посилаються як на систематичність неправомірних дій відповідача та не заявляють окремих вимог щодо відшкодування шкоди внаслідок залиття квартири в 2010 році. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди на користь кожного з позивачів в сумі по 7000,00 грн. на кожного, слід зазначити наступне. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності з п. 3 ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р., згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що 05.09.2014 року мало місце залиття квартири позивачів, з вини відповідача, внаслідок якого було пошкоджено їхнє майно, також вказане залиття спричинило у позивачів тривалий стресовий стан та душевні переживання, а також проживання в квартирі малолітньої дитини, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивачів у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню у розмірі по 1000,00 грн. на кожного.

Outcome: partial