Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Виконавчий комітет Житомирської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Житомирської міської ради про відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батьків у свідоцтвах про народження дітей записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Малолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перебувають на обліку служби у справах дітей Житомирської міської ради з 06 квітня 2018 року та в Житомирського міського центру соціальних служб для дітей, сім`ї та молоді, як діти, які проживають у сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. За час перебування дітей на обліку суб`єктами соціальної роботи постійно вживались профілактичні заходи впливу, спрямовані на усунення причин порушення [PERSON] прав дітей на безпечні умови життя, охорону здоров`я, фізичний, духовний та соціальний розвиток. Систематична профілактична робота, яка проводилась з матір`ю дітей, позитивного результату не дала. [PERSON] ухиляється від виконання обов`язків з виховання та утримання дітей: у помешканні не створено належних умов для проживання дітей, у квартирі безлад, кімнати захаращені речами, сміттям. За борги зі сплати комунальних послуг квартиру від`єднано від мереж газо- та водопостачання. У зв`язку з чим позивач просить відібрати у відповідача дітей без позбавлення батьківських прав та стягнути аліменти у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за ними. В судовому засіданні предстанвик позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх з підстав, зазначених у позові. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Суд, заслухавши думки учасників процесу та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З характеристик, наданих сусідами [PERSON] та [PERSON] . випливає, що [PERSON] проживає разом зі своїми дітьми, матір`ю, батьком та сестрою за адресою: [ADDRESS] . За період проживання не була відмічена у зловживанні спиртних напоїв, до дітей відноситься з турботою, на балконі завжди висять випрані дитячі речі. На даний час у квартирі іде ремонт. Виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування, вважає за доцільне відібрати у [PERSON] малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 72-73). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Відповідно до ст. 170 Сімейного Кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відповідно до п.2-5 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відібрання дітей у батьків без позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Із роз`яснень, викладених у п. п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 19 грудня 2008 року вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, при вирішенні питання про відібрання дітей у батьків, суди повинні виходити з доведеності їх винної поведінки і з урахуванням характеру, особи цього з батьків, а також інших конкретних обставин справи, брати до уваги, чи свідомо та умисно батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків, чи є доведеними факти такого ухилення, в чому саме полягає небезпека залишення дитини у батьків для її життя та морального виховання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні відповідач засвідчує, що вона не втратила інтересу до дітей, має бажання та можливості утримувати та виховувати їх. Вона, забезпечує їх усім необхідним за для проживання та розвитку. Події, які відбулись у її родині, спонукали її переглянути ставлення до дітей та їх подальшого розвитку. Вважає, що вона спроможна і в подальшому забезпечувати своїм дітем належний розвиток і забезпечення, а також батьківську турботу. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідача, які б свідчили про ухилення нею від виховання своєї дитини, і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав ,позивачем до суду не надано. Оскільки дії відповідача засвідчують, що вона не втратила інтересу до дітей, має бажання та можливості утримувати та виховувати їх, враховуючи доведеність певних намагань відповідача проявити турботу про дітей, суд вважає доцільним і таким що відповідає інтересам дітей не відбирати дітей від матері без позбавлення її батьківських прав, при цьому поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги виконавчого комітету Житомирської міської ради до [PERSON] про відібрання малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] від неї без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів, задоволенню не підлягають. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір залишаеться за рахунок держави.

Outcome: dismissed