Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку за даною адресою. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. В будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , відповідачі по справі, що підтверджується довідкою про місце реєстрації від 04 лютого 2021 року. [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в будинку з 1999 року. З березня 2000 року відповідачі за адресою реєстрації не мешкають. Факт не проживання відповідачів підтверджується актом обстеження на предмет відсутності членів сім`ї протягом одного та більше років за місцем проживання від 01 лютого 2021 року. Комунальні платежі відповідачі не сплачують, не несуть ніяких витрат по утриманню житла та не приймають участі у побуті. Окрім того, факт їх реєстрації у домоволодінні створює позивачу проблеми при оформленні субсидії у зв`язку з тим, що позивач не може надати у відділ субсидії довідку про доходи. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] та [PERSON] з проханням добровільно знятися з реєстраційного обліку, але вони відмовлялися. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 08 лютого 2021 року судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідачів. Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 01 березня 2021 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення, судові витрати просить залишити за позивачем. Відповідачі згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виклики у судові засідання жодного разу не отримали. Відповідно до поштової відмітки відправлення повернуті без вручення, причина «фактично не проживає». Виклики були направлені за зареєстрованою адресою місця проживання відповідачів. Іншої адреси суду не повідомлено. Про причини неявки відповідачі не повідомили, заяв від них, а також відзив не надійшли. Відповідно до п.2 ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 30 березня 2021 року постановлено ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом встановлено, що будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 березня 1999 року (копія, а.с.7). Згідно з копією домової книги [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , з 02 липня 1999 р. (а.с.8-9). Згідно з відомостями акта обстеження на предмет відсутності членів сім`ї протягом одного та більше років за місцем проживання в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та її донька [PERSON] не проживають в даному будинку з 2000 року. (а.с.12). Відповідно до довідки Кегичівської селищної ради від 04 лютого 2021 року №12, в домоволодінні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] дійсно зареєстровані [PERSON] та її донька [PERSON] , але фактично не проживають з 2000 р.(а.с.11). Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 386 ЦК України власнику надається можливість звернення з позовом про вчинення певних дій для запобігання порушенню свого права власності, що може мати місце у майбутньому. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Оскільки відповідачі не проживають у будинку за указаною вище адресою, а знаходження відповідачів на реєстрації у будинку, належному позивачу, перешкоджає здійсненню у повній мірі права розпорядження цим майном, позов підлягає задоволенню. Отже, суд вважає можливим визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком за адресою: [ADDRESS] . Відповідно що вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Позивач просить залишити судові витрати за ним, тому підстав для їх розподілу суд не вбачає. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: approved