Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Відповідач [PERSON] у попереднє судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності у попередньому судовому засіданні, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, з підставами розірвання шлюбу згодний, шлюбні стосунки припинені 2 роки назад. Позивач [PERSON] у попереднє судове засідання також не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову відповідачем судом в попередньому судовому засіданні ухвалюється рішення в порядку встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України за наявності для того законних підстав при визнанні позову відповідачем суд ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по даній справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Судом в ході судового розгляду справи були досліджені: - свідоцтво про одруження, серії [NUMBER] від 06.11.1998 р., згідно якого між громадянами [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який був зареєстрований 06.11.1998 р. відділом РАГС Ренійського району Одеської області, актовий запис № 92, після укладення шлюбу чоловікові та дружині були присвоєні прізвища «[PERSON] (-а)»; - копія свідоцтва про народження [INFO] року сина [PERSON], серії [NUMBER], виданого 21.06.1999 року відділом РАГС Ренійського РУЮ Одеської області, в якому батьками вказані позивач та відповідач; - копія паспорту на ім'я позивача [PERSON], серії [NUMBER], виданого 20.08.2001 року Ренійським РВ УМВС України в Одеській області; - заява позивача [PERSON] від 24.04.2014 року про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності; - заява відповідача [PERSON] від 24.04.2014 року про визнання позовних вимог, розгляд справи у його відсутності; - квитанція про сплату судового збору. Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини: позивач [PERSON] звернулася до Ренійського районного суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 06.11.1998 р. відділом РАГС Ренійського району Одеської області, актовий запис № 92, мотивуючи заявлені вимоги тим, що вже майже 2 роки вони із відповідачем припинили шлюбні стосунки і до теперішнього часу проживають окремо, оскільки на протязі спільного життя постійно виникали сварки внаслідок різних поглядів на сімейне життя і ведення спільного господарства. Між сторонами припинено шлюбне життя та ведення спільного господарства. На думку позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя розвинулась неприязнь один до одного, втратилося почуття любові та пошани, у зв'язку з чим за переконанням позивача шлюб необхідно розірвати. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. В заявленому позові позивач після розірвання шлюбу просить залишити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]», місце проживання сина - [PERSON] визначити разом з нею. Відповідач позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи з наступного: згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Частиною 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Частиною 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 111 цього ж Кодексу, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Встановивши вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що сім'я сторін фактично розпалася, оскільки вони вищеозначений тривалий час не проживають сумісно, припинили шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного. При встановлених обставинах, збереження сім`ї неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню. Між позивачем і відповідачем втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально - правові підстави шлюбу. Приходячи до такого висновку, суд враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, а також інтереси їхньої неповнолітньої дитини. Застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації суд вважає не доцільним, оскільки ні позивач, ні відповідач зацікавленості в збереженні сім`ї не проявляють, обидва згодні на розірвання шлюбу. Згідно положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, вимоги позивача про залишення їй після розірвання шлюбу дошлюбного прізвища «[PERSON]» засновані на законі і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Враховуючи ситуацію, що склалася на момент розірвання шлюбу (тривале знаходження сина разом із матір`ю з моменту фактичного розпаду сім`ї, окреме проживання сторін), суд визначає, що за домовленістю сторін неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], треба залишити проживати разом із матір'ю [PERSON] Статтею 115 цього ж Кодексу передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved