Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

В жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за [PERSON] право власності на садовий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]; визнати за ним, [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на земельну ділянку розміром 0,056 га, яка розташована на території [ADDRESS]; визнати за ним, [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на: садовий будинок літера А, площею 69,2 кв.м., вартістю 109030 грн.; підвал літера пд., площею 69,2 кв.м., вартістю 28892 грн.; навіс літера а, площею 2,5 кв.м., вартістю 345 грн.; ґанок, площею 5 кв.м., вартістю 623 грн; сарай літера Б, площею 7,3 кв.м., вартістю 3566 грн.; вбиральню літера В, площею 1 кв.м , вартістю 2297 грн.; замощення літера І, площею 33,7 кв.м., вартістю 1606 грн.; огорожу №1. площею 77.6 кв.м, вартістю 4184 грн.; ворота №2, площею 6,4 кв.м, вартістю 1599 грн.; хвіртку №3, площею 1 кв.м, вартістю 314 грн.; стінки підпір №4, площею 8,4 кв.м., вартістю 1351 грн. загальна вартість 153807 грн., що розташовані за адресою: [ADDRESS]. В лютому 2014 року позивач доповнив позовні вимоги та просив суд встановити факт родинних відносин між ним, [PERSON], [INFO], та [PERSON], який помер [INFO]; встановити факт, що він [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], який помер [INFO]. Позивач надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Територіальної громади в особі Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу без представника селищної ради та прийняти рішення до відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.81). Представник третьої особи Садівничого товариства «Муза» надав суду заяву в якій просив розглянути справу без їх участі (а.с.80). Представник третьої особи Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори надав суду заяву в якій просив розглянути справу без представника нотконтори та винести рішення на свій розсуд (а.с.35). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. В свою чергу, в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити, загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 1506 від 05 жовтня 2012 року (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належні йому садовий будинок та земельну ділянку площею 0,056 га, що розташовані на території [ADDRESS]; частину квартири за адресою: [ADDRESS]; гараж; автомобіль марки «ВАЗ 21063», 1988 року випуску та автомобіль марки «Шевролє Лацеті», 2005 року випуску. На підставі ст. 1261 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем першої черги та відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України звернувся до державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. з заявою про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину не отримав, так як через розбіжності в написанні прізвища його батька, було не можливо встановити родинні відносини між ним та батьком, а тому позивач звернувся до суду для встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно. Тому, виникла необхідність встановлення факту родинних відносин між [PERSON], [INFO] та його батьком [PERSON], який помер [INFO]. Статтею 256 ЦПК України, передбачено, що в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Від встановлення факту родинних відносин між [PERSON] померлим [INFO] та [PERSON] залежить виникнення у позивача права на спадкування після померлого батька. Як вбачається з матеріалів справи, факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], що помер [INFO] підтверджується оригіналами документів, які збереглися на руках у позивача як у члена родини, зокрема: свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с.9); Державним актом на право приватної власності на землю Серії ДП № 207859 виданим 12 лютого 1997 року (а.с.11) та іншими документами. Окрім цього, факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача [PERSON], в якому на російській мові прізвище батька позивачка вказано «[PERSON]» (а.с.10). Окрім цього, судом встановлено, що померлий [PERSON] був прописаний та постійно проживав з [PERSON], за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою з КЖЕП № 31 (а.с.50). Таким чином, з наведених доказів можливо зробити висновок, що є всі правові підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту родинних відносин, а тому суд вважає за необхідне встановити факт, що [PERSON], що помер [INFO] є рідним батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємцями першої черги після померлого є позивач по справі [PERSON] та його мати [PERSON]. Після смерті [PERSON], 29 березня 2013 року позивач звернувся з заявою до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадкового майна (а.с.38), а [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини на користь сина [PERSON] (а.с.39). Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] на садовий будинок та земельну ділянку державним нотаріусом було відмовлено, оскільки відсутня реєстрація права власності за померлим на спадкове майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 березня 2013 року (а.с.66). Встановлено, що на підставі рішення виконкому Ювілейної селищної Ради народних депутатів від 22 травня 1996 року № 61, [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,056 га в межах та згідно з планом, що розташована на території [ADDRESS], про що 12 лютого 1997 року на його ім'я був виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ДП Дн № 007859 (а.с.64). За часи свого життя, на вищевказаній земельній ділянці, [PERSON] збудував садовий будинок, однак правовстановлюючих документів на нього не оформлював. Згідно з інвентаризаційною справою, станом на 31 грудня 2012 року відсутні відомості щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], що підтверджується листом КП «Дніпропетровське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради» від 15.07.2013 року № 7421 (а.с.65). З роз'яснень наданих державною архітектурно-будівельною інспекцією України в Листі № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року» вбачається, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва Постановою КМУ від 05.08.1992 року № 449, тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На теперішній час є чинним Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, в редакції від 13.06.2012 року. Згідно з п.1.1, п.3.1 Порядку передбачається прийняття в експлуатацію усіх закінчених будівництвом об'єктів, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, за винятком закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. За приписами абзацу 2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, на час будівництва та завершення будівництва будинку (1991 року побудови), що є предметом спору, реєстрація права власності на нього не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За життя спадкодавець не зареєстрував належне йому право власності на спадковий будинок, зв'язку з чим позивач не має можливості скористатися належним йому правом на отримання спадщини. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право позивача, він не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки спадкодавцем [PERSON] за життя не оформлено правовстановлюючий документ на спадковий будинок. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Згідно зі ст. 116, 131 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, встановлено неможливість оформлення [PERSON] спадкових прав на земельну ділянку та садовий будинок у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на садовий будинок та земельну ділянку площею 0,056 га, що розташовані на території [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved