overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

В жовтні 2014року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки доходу відповідача до досягнення ним повноліття, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що з 2011року сторони перебувають в шлюбі. В період шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на її утриманні , проте батько матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. До судового засідання позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі та просила суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ? частки доходу відповідача до досягнення нею повноліття, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До судового засідання відповідач надав клопотання розглядати справу без його участі, оскільки проти позову не заперечує, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 20.08.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції м. Києва. В період шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття . Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи матеріальний стан сторін , суд вважає необхідним задовольнити вказаний позов в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання син [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 13.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини -інваліда. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25 лютого 2006 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину- інваліда [PERSON], [INFO] року, яка є інвалідом з дитинства та страждає на ряд важких захворювань. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - інваліда в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що дочка проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні, а відповідач не приймає участі в утриманні і лікуванні дитини. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Від відповідача надійшла заява в якій він просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей.. За таких підстав, суд вважає можливим справу розглянути у відсутності сторін, на підставі наявних письмових доказів. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2006 року. Від подружнього життя мають одну неповнолітню дитину- інваліда, дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні. Відповідач зобов'язаний і має можливість утримувати дочку - інваліда. Сама позивачка не в змозі повністю забезпечити матеріальні потреби дитини. Згідно ст. 88 Сімейного Кодексу України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та сторін, обставини даної справи і вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В зв'язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сім'я розпалася в травні 2014 року і поновлена бути не може. В судовому засіданні сторони, користуючись роз'ясненими їм процесуальними правами, не побажали давати будь - яких пояснень по суті позову, так само, як і не заявили клопотань про надання строку для примирення. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що сторони зареєстрували свій повторний шлюб 03 жовтня 2009 року в Відділі РАЦС по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 293, що підтверджується свідоцтвом про укладення їх шлюбу / а.с. 3 /. Від цього шлюбу сторони мають малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою / а.с. 5, 6 /. На примирення вони не погоджуються. При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між сторонами по справі склалися і існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сім'я поновлена бути не може. Відповідачка просила залишити їй післяшлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сім'я розпалася і поновлена бути не може. Під час розгляду справи по суті позивачка [PERSON] заявлений позов підтримала, просила задовольнити його, пояснивши, що сімейні відносини з відповідачем припинені з березня 2014 року і на примирення вона не погоджується. Відповідач визнає її позов. Відповідач [PERSON] заявлений позов визнав, не заперечував проти його задоволення, направивши до суду письмову заяву, за змістом якої справу просив розглянути у його відсутність та розірвати їх шлюб / а.с. 19 /. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 20 листопада 2009 року в відділі РАЦС Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 698, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу / а.с. 3 /. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] / а.с. 4 /. Спільно, однією сім'єю, як вбачається з позовної заяви, вони проживали до березня 2014 року, після чого їх сім'я розпалася із - за сварок по різним причинам. В даний час сімейних відносин позивачка та відповідач не підтримують, проживають окремо, на різних територіях України. На примирення вони не погоджуються. При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між сторонами по справі склалися і існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сім'я поновлена бути не може. Позивачка не бажає відновити своє дошлюбне прізвище, право на що передбачене ст. 113 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сім'я розпалася і поновлена бути не може. Під час розгляду справи по суті позивачка [PERSON] заявлений позов підтримала, просила задовольнити його, пояснивши, що сімейні відносини з відповідачем припинені з вересня 2014 року і на примирення вона не погоджується. Просила залишити їй післяшлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] заявлений позов визнав, не заперечував проти його задоволення, зазначивши, що їх сім'я дійсно розпалася і на примирення він не згоден. Не заперечував того, що після припинення їх шлюбу, дитина буде проживати з позивачкою. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 17 червня 2005 року в відділі РАЦС по м. Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 130, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу / а.с. 3 /. Для обох із сторін це перший шлюб, від якого вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] / а.с. 4 /. Спільно, однією сім'єю, як вбачається з пояснень позивачки, вони проживали до вересня 2014 року, після чого їх сім'я розпалася із - за сварок по різним причинам. В даний час сімейних відносин позивачка та відповідач не підтримують, проживають окремо. На примирення вони не погоджуються. При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між сторонами по справі склалися і існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сім'я поновлена бути не може. Позивачка не бажає відновити своє дошлюбне прізвище, право на що передбачене ст. 113 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сім'я розпалася ще в серпні 2007 року і поновлена бути не може. В судовому засіданні позивачка заявлений позов підтримала, фактично, відмовившись давати пояснення. Наполягала на відшкодуванні їй судових витрат з відповідача по оплаті нею судового збору. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день, час, місце розгляду справи / а.с. 11, 12 /, в судове засідання не з'явився, заперечень щодо заявленого позову не подав, що фактично вказує на визнання ним цього позову. В справі мається достатньо матеріалів про права та взаємини сторін. Протокольною ухвалою суду відповідно до положень ст. ст. 77, 225 ч. 1 ЦПК України ухвалено справу розглянути у відсутність відповідача, проти чого позивачка не заперечувала. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 28 листопада 1998 року у Виконавчому комітеті Новачиської сільської ради Хорольського району Полтавської області, актовий запис № 6, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с. 5/. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] / а.с. 6 /. На примирення вони не погоджуються. При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між сторонами по справі склалися і існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сім'я поновлена бути не може. Позивачка не бажає відновити своє дошлюбне прізвище, право на що передбачене ст. 113 СК України. Судові витрати по розгляду даної справи, які документально підтверджені / а.с. 1 /, підлягають відшкодуванню позивачці з відповідача на підставі положень ст. 88 ч. 1 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сім'я розпалася ще в січні 2010 року і поновлена бути не може. В судовому засіданні [PERSON] заявлений позов підтримала, просила задовольнити його. На примирення не погоджується. Не наполягала на відновленні її дошлюбного прізвища. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день, час, місце розгляду справи / а.с. 11, 13 /, в судове засідання не з'явився, заперечень щодо заявленого позову не подав, що фактично вказує на визнання ним цього позову. В справі мається достатньо матеріалів про права та взаємини сторін. Протокольною ухвалою суду відповідно до положень ст. ст. 77, 225 ч. 1 ЦПК України ухвалено справу розглянути у відсутність відповідача проти чого позивачка не заперечувала. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 16 травня 1986 року у Шушенському територіальному відділі агентства запису актів цивільного стану Красноярського краю Росії, актовий запис № 53, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу /а.с. 4/. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. На примирення вони не погоджуються. При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між сторонами по справі склалися і існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сім'я поновлена бути не може. Позивачка не бажає відновити своє дошлюбне прізвище, право на що передбачене ст. 113 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на малолітню дочку, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від її належного утримання. Свої вимоги в судовому засіданні позивачка підтримала, просила стягувати з відповідача щомісячно по 1/3 частині його доходів, пояснивши, що від шлюбу з відповідачем мають дочку, 2012 року народження, яка утримується нею, а відповідач регулярної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатним. Відповідач [PERSON] позов визнав у межах заявлених позовних вимог, не заперечував проти його задоволення шляхом стягнення з нього на утримання дочки по 1/3 частині його доходів. Судом встановлено, що між сторонами по справі склалися і існують сімейні правовідносини, які визначають права та обов'язки матері, батька і дитини, оскільки від їх шлюбу вони мають дочку [PERSON], 2012 року народження, яка перебуває на утриманні позивачки / а.с. 2, 3, 5/. Відповідно до ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини / аліменти / присуджуються у частці від доходу її матері, батька і / або / у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров'я, а тому спроможний утримувати свою малолітню дитину. Приймаючи до уваги викладені обставини, заявлений позов підлягає до задоволення в межах заявлених позовних вимог на підставі положень ст. 11 ЦПК України, а рішення по справі слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від його належного утримання. Свої вимоги в судовому засіданні [PERSON] підтримала, просила стягувати з відповідача щомісячно по ? частині його доходів, пояснивши, що від шлюбу з відповідачем мають сина, [INFO], який утримується нею, а відповідач регулярної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатним і має певні доходи. Відповідач [PERSON] заявлений позов визнав, не заперечував проти його задоволення, пояснивши, що від шлюбу з позивачкою дійсно має сина [PERSON], якого не проти утримувати до його повноліття. Судом встановлено, що між сторонами по справі склалися і існують сімейні правовідносини, які визначають права та обов'язки матері, батька і дитини, оскільки від їх шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивачки / а.с. 2, 3, 6 /. Відповідно до ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини / аліменти / присуджуються у частці від доходу її матері, батька і / або / у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров'я, а тому спроможний утримувати свого неповнолітнього сина. Приймаючи до уваги викладені обставини, заявлений позов підлягає до задоволення в межах заявлених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований у цій квартирі, але там не проживає, участі в оплаті за користування комунальними послугами та житло не приймає. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], зняти [PERSON] з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Позивачка у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності. Позивачка не заперечувала щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачці на підставі договір купівлі-продажу належить на праві власності квартира [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.12.2013 року. У спірній квартирі зареєстрований відповідач. З акту про не проживання від 01.10.2014 року вбачається, що відповідач у спірній квартирі не проживає з грудня 2013 року, особистих речей відповідача в квартирі немає. Позивачка вимушена, як власник квартири, нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та квартирну плату за відповідача, який зареєстрований у квартирі, але там не проживає, та позбавлений можливості користуватися своєю квартирою на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає у здійсненні права власності позивачці на спірну квартиру і тому позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користуванні житлом, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку у Індустріальному РВ м. Дніпропетровська відповідача, суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки позивачка не надала доказів порушення його права, а саме доказів звернення до третьої особи з вимогою про зняття відповідача з реєстраційного обліку та відмови йому.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення і зняття з реєстрації, посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS]. Відповідачка була зареєстровані у цій квартирі, але там не проживає, участі в оплаті за користування комунальними послугами та житло не приймає. Просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] та зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився. В матеріалах справи є лист третьої особи про слухання справи без їх представника. Позивачка у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Позивачка не заперечувала щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд заслухавши позивачку, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.09.2014 року, належить на праві власності квартира [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2014 року. У спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO], її син - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою ОК ЖБК «Смена». Відповідачка зареєстрована у спірній квартирі - 10.01.2003 року, однак у спірній квартирі не проживає. Позивачка вимушена, як власник квартири, нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та квартирну плату за відповідачку, яка зареєстрована у квартирі, але там не проживає та позбавлена можливості користуватися своєю квартирою на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачки у спірній квартирі перешкоджає у здійсненні права власності позивачки на спірну квартиру і тому позовні вимоги в частині визнання відповідачки такою, що втратили право користуванні житлом, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про виселенні відповідачки та зняття з її реєстраційного обліку, суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки позивач не надав доказів порушення його права, а саме проживання у спірній квартирі відповідачки, доказів звернення до третьої особи з вимогою про зняття відповідачки з реєстраційного обліку та відмови їй.

Outcome: partial