Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Відповідачі, [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту громадянки України [PERSON], серії КМ № 442919; копія паспорту громадянки України [PERSON], серії КМ 865163; копія паспорту громадянки України [PERSON], серії КМ № 915677; копія заповіту [PERSON] від 22.09.2014р. складеного на імя [PERSON], [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON], серії І-ЖД № 386382; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок № 14 по вул.. Р. Люксембург в м. Рені. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулась до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що бабусі відповідачів [PERSON], належав житловий будинок № 14, розташований по вул. Р. Люксембург в м. Рені Одеської області. Матір позивача доглядала за нею, вони мешкали разом в будинку спадкодавця, були однією сімєю, вели сумісне господарство. З 2004р. [PERSON] передала позивачу та її метрі цей будинок у володіння та користування. Тоді ж позивач заселилась на житлоплощі вищевказаного домоволодіння, з того часу мешкає там вважаючи себе фактичним власником будинку. Отже, з 2004р. по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє житловим будинком № 14 по вул. Р. Люксембург в м. Рені Одеської області, стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. Позивач неодноразово зверталась до власника будинку із проханням переоформити будинок відповідним чином, але кожен раз вона запевняла позивача, що документи на будинок виготовлюються. 24.09.2014р. померла [PERSON], склавши заповіт на імя своїх онук [PERSON], [PERSON] відповідачів у справі, які, за їх словами прийняли спадщину, вимог щодо зазначеного будинку не мають, не претендують на нього та не заперечують щоб позивач оформила право власності на житловий будинок на своє імя. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на вказаний житловий будинок, оскільки з 2004р. володіє та безперервно користуються ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на домоволодіння, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на вказаний житловий будинок. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 2004р. між нею та власником фактично була досягнута домовленість про дарування будинку № 14 по вул. Р. Люксембург в м. Рені. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли за незалежними від позивача причинами. 24.09.2014 року [PERSON] померла, склавши заповіт на імя своїх онук [PERSON], [PERSON] відповідачів у справі, які вимог щодо зазначеного будинку не мають, не претендують на нього та не заперечують щоб позивач оформила право власності на житловий будинок на своє імя. Таким чином, з 2004р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє житловим будинком, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається ним, проводить поточні ремонти та ін. За весь час володіння позивачем будинком, [PERSON] як фактичний власник житлового будинку, а після її смерті відповідачі, як спадкоємці вказаного будинку, не предявляли до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, не брали участі у його утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідачі не заперечували щодо фактів, вказаних у позові, визнали позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком є добросовісним (тобто позивач вважає, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про дарування нерухомості), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання будинку, розпоряджаються житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON] внаслідок чого остання набула право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на житловий будинок.

Outcome: approved