Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в якому вказував, що 03 червня 2014 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики, що підтверджується письмовою розпискою. Відповідно до договору позивач передав у власність [PERSON] грошові кошти в\~ розмірі 28 045 грн., а остання зобов`язалася повернути борг в строк до 30 грудня 2014 року. Посилаючись на те, що відповідачка ухилилася від повного та своєчасного виконання умов договору позики в частині повернення отриманих коштів, а тому [PERSON] просив стягнути з останньої заборгованість з врахуванням інфляційних втрат за період з січня 2015 року по листопад 2017 року (включно) в розмірі 50\~818 грн., три проценти річних від простроченої суми за період з 03 червня 2014 року по 18 грудня 2017 року в розмірі 2\~966 грн., а всього в розмірі 53\~784 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 20 грудня 2017 року позовна заява була залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 21 грудня 2017 року [PERSON] на виконання ухвали надав суду позов в новій редакції з тими ж вимогами, обставинами, обґрунтуванням. Ухвалою від 05 січня 2018 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 22 січня 2018 року суд ухвалив провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково (в частині стягнення боргу в розмірі 28\~045 грн.), при цьому вказуючи на безгрошовість договору, що фактично виник не з відносин позики, а з трудових правовідносин між нею та [PERSON] (внаслідок виявлення недостачі товарів та грошових коштів).\~\~\~ Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , його представника [PERSON] , відповідачки [PERSON] , показання свідка [PERSON] , дослідивши матеріали\~ справи\~ в межах\~ заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 03 червня 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір позики, що підтверджується письмовою розпискою. Відповідно до договору позивач передав у власність відповідачки грошові кошти в розмірі\~ 28 045 грн., а остання зобов`язалася повернути борг в строк до 30 грудня 2014 року. Однак позичальник взяті на себе зобов`язання не виконала, що підтверджується наявністю розписки в позикодавця. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством,\~ зокрема з договорів та інших правочинів. З положень ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином між сторонами виникли відносини позики. Доводи відповідачки про безгрошовість договору позики та виникнення боргу з трудових відносин не можуть бути прийняті судом до уваги в зв`язку з наступним. Згідно ст. 1051 ЦК України \~позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. В судовому засіданні позивач не визнав, а відповідачка не довела жодними доказами ті обставини, що договір позики є безгрошовим та виник з трудових відносин. Розписка позичальника містить чіткі та однозначні умови про отримання відповідачкою у позивача визначеної суми грошових коштів та строк розпорядження ними. Посилання [PERSON] на наявність трудового договору від 03 грудня 2013 року, укладеного між відповідачкою та [PERSON] , не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вказаний документ сам по собі не може свідчити про безгрошовість позики, як і не може підтвердити наявність між сторонами трудових відносин (укладений з сторонньою особою). В той же час згідно ч.ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положення ч.ч.\~ 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов`язання та зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, а саме суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню: - борг за договором позики в розмірі 28\~045 грн.; - інфляційні втрати за період прострочення платежу, а саме з січня 2015 року по листопад 2017 року (включно) в розмірі 22\~772,54 грн. (28\~045 грн. (розмір боргу) х 181,2 % (сукупний індекс інфляції)). Що стосується вимоги про стягнення плати за користування чужими коштами, то суд виходить з того, що нарахування процентів на підставі ст. 625 ЦК України на відміну від нарахування (плати) процентів протягом договірного періоду користування позикою нараховуються за період прострочення. Таким чином початковим періодом їх нарахування є не дата укладення договору (03 червня 2014 року), а дата початку прострочення платежу (30 грудня 2014 року). Тому три проценти річних від простроченої суми за період прострочення, а саме з 30 грудня 2014 року по 18 грудня 2017 року становить 2\~498,69 грн. (28\~045 грн. (розмір боргу) х 3 % /365 (днів в році) х 1084 днів (прострочення)). В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню (згідно розміру задоволених вимог) понесені останнім судові витрати, а саме 991,30 грн. витрат на правничу допомогу та 634,43 грн. судового збору.

Outcome: partial