Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

В вересні 2018 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На теперішній час сімейні відносини між ними припинені, спільного господарства вони не ведуть, хоча й проживають в одному житлі. Після припинення між ними сімейних відносин діти проживають разом з позивачем і знаходяться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, аліменти нікому іншому не платить і на його утриманні ніхто не знаходиться. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн. щомісячно, тобто по 3000,00 грн. на кожну дитину. Справу просила розглянути за її відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій визнав уточнені позовні вимоги позивача в повному обсязі та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 6000,00 грн. (по 3000,00 грн. на кожну дитину). Справу просив розглянути за його відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю, позивачем у даній справі, та знаходяться на її утриманні. Добровільно матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини відповідач не надає, а доказів іншого суду не надано. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є не його правом, а його обов'язком, у зв'язку з чим з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно же до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач просила суд визначити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн. щомісячно (по 3000,00 грн. на кожну дитину відповідно), а судом, під час розгляду даної справи, не було встановлено обставин, за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїм малолітнім дітям саме в такому розмірі, який (розмір) буде достатнім для їхнього утримання та сприятиме нормальній життєдіяльності дітей, і гарантуватиме дітям належний рівень життя, що повністю узгоджується з положеннями статті 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги позивача про стягнення з нього аліментів в розмірі 6000,00 грн. (по 3000,00 грн. на кожну дитину відповідно) щомісячно до досягнення дітьми повноліття, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову наявні законні підстави. Тому, суд вважає заявлені позивачем уточнені позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. А також, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернулася до суду 21 вересня 2018 року. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з 21 вересня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття, на користь матері дітей - [PERSON]. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей в межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 704 грн. 80 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved