Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

в грудні 2020 року позивач Миколаївський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 65 249 грн. 83 коп. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 18.09.2018 року відповідач [PERSON] звернувся до Вознесенської міськрайонної філії Миколаївського обласного центру зайнятості (далі - Вознесенська філія МОЦЗ) з заявою про реєстрацію його як безробітного та призначення відповідної допомоги до вирішення питання щодо його працевлаштування. Згідно наказу Вознесенської філії МОЦЗ за № НТ180921 від 21.09.2018 року останньому з дати звернення надано статус безробітного. Наказом за № НТ180925 від 25.09.2018 року відповідачу призначено допомогу та розпочато її виплату, яку, згідно наказу № НТ190701 від 01.07.2019 року було скорочено на строк 90 календарних днів (з 22.06.2019 року по 19.09.2019 року). 10.09.2019 року виплата допомоги була припинена на підставі наказу за № НТ190910 від 10.09.2019 року в зв`язку з поданням безробітним особистої заяви про зняття його з реєстраційного обліку як безробітного. Цим же наказом відповідача було знято з обліку як безробітного. Між тим, за відомостями, отриманими з Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування, [PERSON] , перебуваючи на обліку як безробітний, відносився до категорії зайнятого населення, оскільки відповідно до угоди, укладеної між ним та ПАТ «Банк Форвард», виконував послуги з кур`єрської доставки відправлень, за що отримував грошову винагороду. Оскільки відповідач свідомо не повідомив позивача про вищевказані обставини, що призвело до незаконної виплати йому допомоги по безробіттю, та відмовляється від повернення безпідставно отриманих коштів добровільно, позивач просив про стягнення 65 249 грн. 83 коп. у судовому порядку. В липні 2020 року представник відповідача адвокат Врадій Л.М. надала відзив на позовну заяву, в якому вказувала на необґрунтованість заявлених Миколаївським обласним центром зайнятості вимог, зокрема з огляду на те, що звернення відповідача до Вознесенської філії МОЦЗ з заявою про надання статусу безробітного відбулося після припинення договору, укладеного між ним та ПАТ «Банк Форвард», відсутності оплачуваної роботи (надання послуг), що свідчить про відсутність недобросовісності з боку відповідача. Представник позивача Морозов О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача адвокат Врадій Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги Миколаївського обласного центра зайнятостіне визнала, вважаючи їх необґрунтованими з підстав, зазначених у відзиві, поданому на адресу суду. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 18.09.2018 року відповідач [PERSON] звернувся до Вознесенської філії МОЦЗ з заявою про реєстрацію його як безробітного та призначення відповідної допомоги до вирішення питання щодо його працевлаштування. Згідно наказу Вознесенської філії МОЦЗ за № НТ180921 від 21.09.2018 року останньому з дати звернення надано статус безробітного. Наказом за № НТ180925 від 25.09.2018 року відповідачу призначено допомогу та розпочато її виплату, яку, згідно наказу № НТ190701 від 01.07.2019 року було скорочено на строк 90 календарних днів (з 22.06.2019 року по 19.09.2019 року). 10.09.2019 року виплата допомоги була припинена на підставі наказу за № НТ190910 від 10.09.2019 року в зв`язку з поданням безробітним особистої заяви про зняття його з реєстраційного обліку як безробітного. Цим же наказом відповідача було знято з обліку як безробітного. 26.09.2019 року Київським міським центом зайнятості був складений акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» за №2273. За змістом вказаного акту, відповідач [PERSON] , перебуваючи на обліку як безробітний в Вознесенській філії МОЦЗ та отримуючи допомогу по безробіттю з 18.09.2018 року по 10.09.2019 року, одночасно з 01.09.2017 року по 06.06.2019 року надавав послуги з кур`єрської доставки відправлень, відповідно до договору, укладеного з ПАТ «Банк Форвард» за № В-3172619616 від 01.09.2017 року. Аналізуючи доводи представників сторін, суд виходить з наступного. Так, відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, що була дійсною на час виникнення правовідносин) «зайнятість» - незаборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих чи суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі. До зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (ч.1ст. 4 вищевказаного Закону). За положеннями п.2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітним є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7, ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття, зокрема право на допомогу по безробіттю, мають застраховані особи в разі настання страхового випадку (відсутності або втрати роботи, заробітку). Застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг (ч.ч.2,3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Разом з тим, згідно з ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статтею 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, відповідно до цієї статті не підлягають поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та ПАТ «Банк Форвард» 01.09.2017 року був укладений договір про надання послуг з кур`єрської доставки відправлень за № В-3172619616, за умовами якого відповідач взяв на себе обов`язки з надання послуг з кур`єрської доставки відправлень для замовника в порядку та на умовах, передбачених договором, а замовник зобов`язався прийняти такі послуги та оплатити їх. Строк дії договору сторони визначили до 31.12.2017 року. Водночас, якщо жодна з сторін не пізніше 10 робочих днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону про намір припинити відносини, що випливають з вказаного договору, останній вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік на тих же самих умовах (п.9.2 договору). П.9.3 договору передбачено право достроково розірвати договір, про що сторона договору зобов`язана проінформувати іншу сторону не пізніше 30 днів до запланованої дати розірвання договору. Згідно повідомлення АТ «Банк Форвард» від 20.09.2019 року вищевказаний договір був розірваний 06.06.2019 року, відповідно до п. 9.3 договору. Водночас зазначено, що відповідач у рамках договору про надання послуг з кур`єрської доставки відправлень за № В-3172619616, починаючи з січня 2018 року жодної послуги замовнику не надавав та відповідно, ніякі кошти не отримував. Отже, посилання представника позивача щодо повідомлення відповідачем недостовірних даних з метою надання йому статусу безробітного та виплати відповідної допомоги, є недоведеними та спростовуються запереченнями відповідача, який вважав цивільно-правовий договір припиненим до його звернення до Вознесенської філії МОЦЗ з заявою про реєстрацію його як безробітного та призначення відповідної допомоги (оскільки не виконував жодних робіт за договором, не отримував будь-яку винагороду від АТ «Банк Форвард», а також жодних листів, претензій в рамках вищевказаного договору протягом строку, що відповідач отримував спірну допомогу, від банку до нього не надходило). Між тим, за приписами ч.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» стягнення з застрахованої особи суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг можливо лише в разі умисного невиконання цією особою своїх обов`язків та зловживання ними. Тобто, з вказаної норми слідує, що дії застрахованої особи щодо невиконання своїх обов`язків мають бути умисними та мати характер зловживань. Проте, обумовлені обставини судом не встановлені. Таким чином, оцінюючи надані сторонами доказами, суд приходить до висновку про відсутність в діях відповідача умисного невиконання ним своїх обов`язків чи зловживання ними, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача виплаченої йому допомоги по безробіттю.

Outcome: dismissed