Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Відповідачі [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги визнали, будь-яких заперечень не мали, відзиву на позов не надали, просили розглянути справу без їхньої участі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений в судові засідання не являвся, відзиву на позов не надав. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 16.01.2004р.; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.07.2004р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія квитанції на ім`я позивачки про оплату комунальних послуг; копія державного акту серії ЯЕ № 117883 від 11.06.2007р. на право власності на земельну ділянку - земельну ділянку площею 0,0771 га, розташовану по [ADDRESS] , виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); копія генерального плану будинку; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.1993р., оформленого на ім`я [PERSON] ; копія свідоцтва про право власності на житло від 31.07.2000 р., оформленого на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; копія витягу про державну реєстрацію прав від 05.07.2012р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості 3/7 часток житлового будинку від 17.08.2020р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зазначивши, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.2004р. №98 вона є власником 3/7 частин житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] . Іншими співвласниками цього домоволодіння є відповідачі: [PERSON] , якому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належать 2/7 частини вищевказаного домоволодіння (квартира [ADDRESS] , та [PERSON] і [PERSON] , яким на підставі свідоцтва про право власності від 31.07.2000р. та рішення Ренійського районного суду Одеської області від 13.03.2007р. належить по Ѕ частині нерухомості (квартира [ADDRESS] . Таким чином, позивачці належить 3/7 частини, відповідачу [PERSON] - 2/7 частини, а відповідачам [PERSON] та [PERSON] - 2 /7 частини вищевказаного домоволодіння, якими вони володіють, користуються та розпоряджаються на праві спільної часткової власності. До складу 3/7 частин вищевказаного житлового будинку , що належать позивачці, входять: житловий будинок літ. А (у складі наступних приміщень : тамбуру №1 площею 6,10 кв.м.; коридору № 2 площею 7,40 кв.м.; санвузлу № 3 площею 3,30 кв.м.; гардеробної № 4 площею 4,00 кв.м.; гардеробної № 5 площею 4,10 кв.м.; ванної № 6 площею 4,70 кв.м.; житлового № 7 площею 23,10 кв.м.; житлового № 8 площею 19,50 кв.м.; житлового № 9 площею 13,90 кв.м.; кухні № 10 площею 13,90 кв.м.) загальною площею 100,00 кв.м., у т.ч. житловою 56,50 кв.м., допоміжною 43,50 кв.м.; сараї літ. В, О; гараж літ. Е; погреб літ. П; лазня літ. Р, альтанка літ. С; огорожа. Як стверджує позивачка, належна їй частина будинку має окремий вхід,окремі лічильники обліку газу, електроенергії та водопостачання, окремий особовий рахунок на вивіз побутових відходів, що підтверджують відповідні особові рахунки та квитанції. Крім того, під належною позивачці частиною будинку визначена присадибна земельна ділянка, яка належить їй на підставі державного акту серії ЯЕ № 117883 від 11.06.2007р. на право власності на земельну ділянку. Таким чином, будинок фактично розділений між сторонами у справі (співвласниками) на окремі квартири з обладнаними окремими входами та підведеними окремими комунікаціями, спільних приміщень немає. Між позивачкою та відповідачами було досягнуто усної згоди про поділ в натурі вказаного житлового будинку, проте юридично оформити поділ нерухомого майна у нотаріуса виявилося неможливим, так як [PERSON] не бажає займатися питанням поділу будинку в натурі, крім того, право власності на його частину будинку на даний час не зареєстровано. Відсутність конкретного розподілу житлового будинку позбавляє позивачку можливості вільно розпоряджатися ним, оскільки при цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 358 ЦК України, необхідно враховувати думку іншого співвласника. Ця обставина змусила позивачку звернутися до суду із позовом про виділ належної їй частки будинку у окремий об`єкт нерухомості. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною 1 статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Частиною 2 ст.367 ЦК України визначено, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.6,7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991р. (з подальшими змінами і доповненнями), виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Ця позиція Верховного Суду України висловлена і у постанові від 03.04.2013 року у справі №6-12цс13. Фактично сторони провели поділ житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , частка позивачки в домоволодінні складається із конкретних приміщень, які ізольовані від приміщень відповідачів, має окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення, земельна ділянка визначена та огороджена, при цьому не порушуються права іншого співвласника. Таким чином, є можливість виділу частини будинку позивачки у відокремлену відповідно до часток співвласників. За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного право у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. Тому, суд вважає, що є правові підстави для виділу в натурі частки будинку, визнання права власності за позивачкою та припинення права спільної часткової власності.

Outcome: approved