Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила про розгляд справи без її участі. Позивач, його представник на задоволенні позову наполягали. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва від 14.06.1993р. про право власності на квартиру [ADDRESS]; копія технічного паспорту на квартиру, оформленого на ім'я [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.06.1993р. відповідачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Наприкінці 1998 р. відповідачка подарувала позивачу вищевказану квартиру, безоплатно передала у володіння та користування належну їй нерухомість разом із всіма документами на неї. Тоді ж позивач разом із своєю родиною заселився на житлоплощу вищевказаної нерухомості, тривалий час мешкав там, в даний час мешкає періодично, оскільки постійно виїжджає за кордон. Отже, з 1998 року по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє квартирою [ADDRESS], стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. На момент фактичного укладення угоди про дарування сторони не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили нотаріально. У зв'язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на квартиру, оскільки з 1998 р. володіє та безперервно користується нею, слідкує за її технічним станом, несе витрати у зв'язку із її утриманням, зберігає у себе всю документацію на житло, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на квартиру. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 1998р. між сторонами фактично була досягнута домовленість про дарування квартири [ADDRESS]. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 1998р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє квартирою, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивачем квартирою, відповідачка, як зареєстрований власник, не пред'являла до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, документів на неї, не брала участі у її утриманні та не несла витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON] не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем квартирою є добросовісним (тобто позивач вважав, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про дарування нерухомості), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачував комунальні платежі за утримання квартири, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що квартиру цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого останній набув право власності на неї за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на квартиру.

Outcome: approved