Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Відповідно до трудової книжки [PERSON] з 18 травня 2010 по 1 вересня 2012 року працював на посаді майстра в ТОВ «СмілаЕнергоінвест», а з 1 вересня 2013 року працює на тій же посаді в службі водопостачання КП «ВодГео», яке у 2012 році вийшло зі складу ТОВ «Сміла Енергоінвест». Позивач, посилаючись на те, що він змушений був звільнитися з ТОВ «Сміла Енергоінвест», щоб наступного дня працевлаштуватися в КП «ВодГео», адміністрація якого в порушення вимог законодавства про працю в період з 1 вересня 2012 по 31 серпня 2013 року укладала з ним цивільно-правові угоди, праця по яким не зараховується у трудовий стаж, в той час, коли він виконував роботу і мав обов'язки, що відносяться до трудового договору, звернувся до суду і просить: визнати його роботу за період з 1 вересня 2012 по 31 серпня 2013 року на посаді майстра вахти № 1 служби водопостачання КП «ВодГео» як роботу, укладену за трудовими договорами на невизначений термін та зарахувати її в трудовий стаж; зобов'язати КП «ВодГео» нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 1 вересня 2012 по 31 серпня 2013 року за час роботи за трудовим договором. Крім цього, посилаючись на те, що з 28 квітня 2014 по 15 травня 2014 року проходив лікування, про що повідомляв начальнику дільниці служби водопостачання, якому безпосередньо підпорядковується, а 7 травня 2014 року отримав поштовим відправленням наказ № 05-к від 30 квітня 2014 року про звільнення з роботи, який просить скасувати та зобов'язати підприємство виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 червня 2014 року згідно вахти. В ході розгляду справи позивач зменшив розмір позовних вимог та уточнив їх і просить зобов'язати КП «ВодГео» виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за червень 2014 року, який становить 3433 грн 65 коп відповідно до довідки № 57 від 5 серпня 2014 року, виданої підприємством. Представник відповідача позов визнав та заявив клопотання про покладення, в разі задоволення позову, витрат, пов'язаних з компенсацією вимушеного прогулу та витрат, пов'язаних з розглядом справи, на колишнього директора КП «ВодГео» [PERSON], оскільки спір виник у зв'язку з некомпетентним виконанням ним своїх посадових обов'язків. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом директора КП «ВодГео» від 25 червня 2014 року № 49-с відмінена дія наказу № 05-к від 30 квітня 2014 року про звільнення [PERSON] та поновлено його на посаді майстра служби водопостачання. Відповідно до ч. 2 ст. 25 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З довідки про доходи № 57 від 5 серпня 2014 року, виданої КП «ВодГео» вбачається, що за графіком роботи вахти № 1 служби водопостачання норма годин за червень 2014 року становить 165 годин. Оплата за середнім заробітком становить 3433 грн 65 коп. Оскільки при поновленні позивача на роботі не було вирішено питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то його в сумі 3433 грн 65 коп слід стягнути з підприємства у примусовому порядку. Щодо заявленого представником відповідача клопотання про стягнення витрат, пов'язаних з компенсацією вимушеного прогулу та витрат, пов'язаних з розглядом справи, з колишнього директора КП «ВодГео» [PERSON] - суд відмовляє в його задоволенні, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, а згідно ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу, що не є предметом спору у даній справі. Проте, це не позбавляє відповідача права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, що передбачено ст. 1191 ЦК України. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 243 грн 60 коп судового збору та на користь позивача 800 грн - за надання правової допомоги адвокатом. На підставі викладеного, ст.ст. 25, 130, 138 КЗпП, ст.ст. 1172, 1191 ЦК України,

Outcome: approved