Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

В грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 131456,24 грн. та судовий збір у розмірі 1314,56 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 23.07.2008 року було укладено договір № КЛ3207/08 про відкриття кредитної лінії, згідно якого позивач відкрив відповідачу на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності відновлювальну кредитну лінію з розміром кредитного ліміту 3000, 00 доларів США із сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі 15% річних, а відповідач зобов'язувався повністю повернути отримані в рахунок відновлювальної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 18.07.2010 року і сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі та у строки, встановлені договором. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Позивач зазначає, що відповідачем кредитні зобов'язання не виконуються, на вимоги про повернення кредиту та відсотків за ним відповідач не реагує, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з'явився, в позовній заяві прохав розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та прохав в позові відмовити в зв'язку зі спливом строку позовної давності. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 23 липня 2008 року відкрите акціонерне товариство «Банк «Фінанси і Кредит» та [PERSON] уклали договір про відкриття кредитної лінії №КЛ 3207/08, згідно якого позивач відкрив відповідачу на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності відновлювальну кредитну лінію з розміром кредитного ліміту 3000, 00 доларів США із сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі 15% річних, а відповідач зобов'язувався повністю повернути отримані в рахунок відновлювальної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 18.07.2010 року і сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі та у строки, встановлені договором. Позивач вказує, що відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконуються, в зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 11.07.2014 року складає 131456,24 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. 06 січня 2015 року відповідач звернувся до суду з заявою, в якій в прохає застосувати строки позовної давності. Суд вважає, що строк звернення до суду з позовом пропущено без поважної причини, про застосування позовної давності заявлено відповідачем до ухвалення рішення, підстав для поновлення строку позовної давності , суд не вбачає. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно договору про відкриття кредитної лінії №КЛ 3207/08 строк повернення відповідачем отриманих в рахунок відновлювальної кредитної лінії кредитних ресурсів до 18.07.2010 року. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Суд вважає, що позивач дізнався про порушення своїх прав 18.07.2010 року, коли закінчився строк, до якого відповідач зобов'язувався виконати умови договору та повернути кредит, що підтверджується, окрім самого договору, також і неодноразовими повідомленнями позивача, які направлялися на адресу відповідача, з яких вбачається, що станом на 18.07.2010 року відповідач [PERSON] не виконав свої зобов'язання за Договором щодо своєчасного повернення кредитних ресурсів та своєчасного повернення відсотків за користування ними і про це станом на 18.07.2010 року уже було достовірно відомо позивачеві. Позовна заява була направлена позивачем до суду лише 10 грудня 2014 року, тобто через 4 роки та 4 місяці після того, як позивач дізнався про порушення своїх прав, отже строк позовної давності позивачем пропущений. Як вбачається зі ст.267 ч.3 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимога позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed