Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Представник позивача [PERSON] . - [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження позивача; копія заяви про прийняття спадщини від 07.05.2016р.; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про народження відповідачки; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - житловий будинок; копія свідоцтва на нерухоме майно від 30.05.2013р., оформленого на ім`я [PERSON] ; копія заповіту від 06.02.2004р., оформленого на ім`я [PERSON] ; копія витягу про реєстрацію заповіту у Спадковому реєстрі; копія довідки Відділу у Ренійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.2004р.; копія сертифікату серії [NUMBER] від 10.02.2000р. на право на земельну частку (пай) розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ «Насінницький радгосп «Перше Травня» с.Лиманське Ренійського району Одеської області, оформленого на ім`я [PERSON] ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія державного акту серії [NUMBER] від 01.03.2010р. на право власності на земельну ділянку площею 0,1657 га, розташовану по [ADDRESS] , виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.08.2018р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є онуком, а відповідачка - донькою [PERSON] За життя [PERSON] належало наступне майно: житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] ; на підставі державного акту серії [NUMBER] від 01.03.2010р. на право власності на земельну ділянку - земельна ділянка площею 0,1657 га, розташована по [ADDRESS] , виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.2004р. - право на земельну частку (пай) розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах у землі,що перебуває у колективній власності ВАТ «Насінницький радгосп «Перше Травня» с.Лиманське Ренійського району Одеської області. На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 06.02.2004р. склав заповіт на ім`я позивача, [INFO] . - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за заповітом. Про це свідчить його заява, подана 07.05.2016р. до нотаріуса. Проте, незважаючи навіть на своєчасне звернення за прийняттям спадщини, оформити спадщину неможливо у зв`язку із тим, що у позивача відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів. Відповідачка у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформив позивач. У нинішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказані земельну ділянку, будинок, земельну частку, про що 10.08.2018р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи позивач надати не може у зв`язку із втратою їх спадкодавцем. Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту неможливо оформити спадщину. Згідно п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат. Так як набуте за спадкуванням право власності позивачем не було оформлено, він не в змозі отримати дублікат державного акту про право власності на землю. Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) державного акта на право власності на земельну ділянку - при посвідченні договору купівлі-продажу, міни, дарування, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, спадкового договору, а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. На оригіналі державного акту нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця. Така ж ситуація склалася і відносно жилого будинку та права на земельну частку (пай). Отже, після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну ділянку, земельний пай та житловий будинок, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняв спадщину за заповітом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначив позивач, після смерті дідуся у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові земельну ділянку, земельну частку та житловий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач також не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину юридично та фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях по своєчасній подачі заяви про прийняття спадщини та фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих документів на земельну ділянку, пай та нерухомість, мешкання у житловому будинку, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо). Таким чином, позивач прийняв спадщину за заповітом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на земельну ділянку, земельну частку та житловий будинок з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved