Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

В грудні 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно їх спільної малолітньої дитини. Заявлені вимоги мотивовані тим,що сторони у період з 2015 р. р.перебували у шлюбних відносинах,є батьками [PERSON] , [INFO] . В липні 2019 р.сторони припинили шлюбні відносини,проживають окремо,спільного господарства не ведуть. Відповідач залишила сім`ю,проживає окремо від дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків,з донькою не спілкується,ніякої участі у її вихованні та розвитку не приймає,життям та здоров`ям не цікавиться,матеріально дитину не забезпечує,з липня 2019 р.дитину жодного разу не навідувала,всі батьківські обов`язки виконує позивач самостійно. Між відповідачем та дитиною не виникло особистих зв`язків та почуття любові,донька тривалий час не спілкувалась з рідною матір`ю,яка її подальшою долею не переймається. Посилаючись на ці обставини,позивач з підстав,передбачених ст.150,164 СК України просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 09.01.2020 р. Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні позивач підтримав позов з наведених у ньому підстав,зазначив,що з липня 2019 р.відповідач пішла із сім`ї,зловживає алкоголем,веде напівбродяжницький спосіб життя,доньку [PERSON] ,яка мешкає з позивачем,не навідувала та нею не цікавилась,матеріально дитину не забезпечує,участі у вихованні,лікуванні,вирішенні будь-яких питань,пов`язаних з розвитком дитини,не приймає,свідомо їх ігнорує. В підготовче судове засідання відповідач не з`явився,надав письмову нотаріально посвідчену заяву про визнання позову у повному обсязі та розгляд справи без її присутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України,за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Представник третьої особи Семенченко Н.В.у підготовчому провадженні надала заяву про розгляд справи за її відсутності з урахуванням висновків органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини сторін. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши заяви сторін по суті справи, надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з встановлених судом обставин,предметом поданого [PERSON] позову є вимога батька в інтересах малолітньої дитини до її матері про позбавлення батьківських прав. Правовідносини,які виникли між сторонами,регулюються ч.1 п.2 ст.164 Сімейного України,згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З матеріалів справи суд встановив,що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] ,яка проживає з позивачем за адресою [ADDRESS] . Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини. Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім*ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов*язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров*я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При розгляді справи суд встановив,що відповідач з липня 2019 р. проживає окремо від дитини,без жодних поважних причин не приймає участі у їїї вихованні,з донькою не спілкується без жодних перешкод для цього. Такі обставини встановлені судом з показань допитаної у судовому засіданні свідка [PERSON] ,яка показала,що позивач [PERSON] є її племінником,з липня 2019 р.самостійно виховує доньку [PERSON] ,2017 р.,оскільки мати дитини [PERSON] пішла із сім`ї,зловживає алкоголем,дитину за весь цей час жодного разу не бачила,нічим їй не допомагає, хоча позивач перешкод для участі матері у вихованні дитини не чинив ніколи. Також відповідач не виконує свого обов`язку матері утримувати дитину матеріально,не працює,місце її знаходження невідомо. Як вбачається із висновків органу опіки та піклування від 27.04.2020 р.,неповнолітня [PERSON] , [INFO] ,проживає разом із батьком [PERSON] ,знаходиться на повному його утриманні. Мати дитини [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків,не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені судом обставини переконують у тому,що відповідач як мати [PERSON] ,2017 р.н.,не виконує своїх обов`язків та свідомо ухиляється від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини,не створює умов для отримання сином освіти. Фактично між дитиною та донькою не виникло родинних стосунків,притаманних сім*ї,між ними немає почуттів любові,емоційного зв`язку. Відповідач після припинення шлюбних відносин з позивачем донькою не цікавиться, проживає окремо,намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків не висловлювала,надала нотаріально посвідчену заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав ,це вказує на те,що виховання дитини батьком та самоусунення від участі у житті доньки є для неї зручним. Враховуючи тривалість часу,протягом якого відповідач без жодних об`єктивних перешкод не виконує своїх батьківських обов`язків відносно доньки ,її небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватись про неї,суд дійшов висновку,що винна поведінка матері відносно доньки знайшла своє підтвердження доказами і до відповідача необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки матері відносно дитини та інших обставин справи. З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами. Питання про розподіл судових витрат позивачем не ініціював. На підставі ст.ст. 150, 164, 165 СК України,ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: approved