Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідача: ТОВ ? Українські лінії ?, в якому просила суд: стягнути з ТОВ ? Українські лінії ? на її ( [PERSON] ) користь 83 312, 00 грн. майнової шкоди; стягнути з ТОВ ? Українські лінії? на її ( [PERSON] ) користь 50 00, 00 грн. моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 травня 2019 року о 07 год. 10 хв. здійснила посадку на автобусний рейс №1881 за маршрутом до м. Прага. Вищезазначені послуги по перевезенню пасажирів за маршрутом Київ - Прага здійснювало ТОВ ? Українські Лінії ?. Вночі, 26 травня 2019 року в автобусі спалахнула пожежа, внаслідок якої весь її багаж, у кількості однієї валізи було втрачено. Внаслідок вищезазначеної пожежі їй було спричинено майнову шкоду, яка виражається у вартості втраченого багажу на загальну суму 83 312, 00 грн. та моральна шкода, у відшкодування якої позивачка просить стягнути 50 000, 00 грн. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до ТОВ ? Українські лінії ? про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої перевізником, передано до Шевченківського районного суду м. Києва для подальшого розгляду. В судовому засіданні позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі, з підстав, викладених у позові. Представник відповідача проти задоволення позовних вимов в судовому засіданні заперечувала, надавши письмовий відзив, посилаючись на те, що дійсно, 25 травня 2019 року - 26 травня 2019 року ТОВ ? Українські лінії ? здійснювало за розкладом автобусний рейс (перевезення пасажирів ) за маршрутом Київ - Прага,у складі двох водіїв та провідника. Перед виходом у рейс, автобус пройшов усі необхідні ремонтні роботи та перед рейсовий огляд, під час якого не було виявлено жодного недоліку. Однак, під час виконання рейсу, через причини, які перевізник не міг передбачити і попередити, неподалік м. Фривальд, близько 02-00 год. 26 травня 2019 року мало місце загорання автобусу. Часу для того щоб вигрузити багаж пасажирів не було, оскільки, вогонь швидко поширювався, а екіпаж займався евакуацією пасажирів. Пасажири залишали автобус лише зі своїми особистими речами, які були з ними у салоні автобуса. Екіпаж автобусу намагався загасити пожежу, однак, автобус згорів повністю; жоден із пасажирів не постраждав. Всіх пасажирів було забезпечено водою, теплим одягом та перевезено до найближчої автозаправної станції, де їх нагодували в кафе та вони продовжили очікувати заміни автобусу. Після прибуття замінного автобусу, рейс було продовжено, згідно заданого маршруту. Пізніше було здійснено ще одну зупинку де пасажири були забезпечені напоями та їжею. Після чого поїздку було продовжено, пасажири були доставлені до місця призначення. Крім того, позивачці не було куди йти, а тому, перевізником було оплачено номер у готелі та забезпечено її водою і їжею. В послідуючому, перевізником усім пасажирам були повернуті кошти за придбані квитки, незважаючи на те, що вони все ж таки були доставлені до місця призначення. Щодо виплати компенсації за багаж, з кожним із пасажирів велися окремі перемовини та після узгодження суми, компенсація була виплачена. 03 червня 2019 року на картку [PERSON] , саме за проханням [PERSON] , компанією в якості компенсації було повернуто вартість квитка на рейс у розмірі 1695, 00 грн. Під час посадки до автобусу, [PERSON] не було оголошено про цінність багажу та не було надано його перелік. Однак, хоча перевізника і не було визнано винним у вищезазначеній пожежі, перевізником було прийнято рішення та відшкодовано позивачці збитки за багаж у розмірі 500 доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ станом на час виникнення події складає 13 237, 00 грн., які були перераховані на рахунок позивачки 04 вересня 2019 року. Перед посадкою пасажирів до автобусу, перевізник завжди радить застрахувати свій багаж, однак, позивачкою таких дій вчинено також не було. Також, представником відповідача було звернуто увагу, що саме [PERSON] було додатково забезпечено ночівлею в готелі та їжею, на що, перевізником були понесені витрати у розмірі 2 400, 40 грн. та 160, 08 грн. Перевізником у добровільному порядку були проведені відшкодування усім пасажирам рейсу № 1881 . Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, на думку представника відповідача, також не підлягають задоволенню, оскільки, Конвенцією про міжнародні автобусні перевезення пасажирів і багажу від 09 жовтня 1997 року не передбачено відшкодування моральної шкоди. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Згідно ст. 910 ЦК України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов?язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов?язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, ТОВ ? Українські лінії ? здійснює діяльність з обслуговування пасажирів під час рейсів. [PERSON] було придбано квиток на автобусний рейс №1881, який виконувався 25 травня 2019 року - 26 травня 2019 року за маршрутом Київ - Прага ( а.с.7 ). Відповідно до п.145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. N 176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2007 р. N 1184 на час виникнення правовідносин між сторонами) перевізник зобов?язаний, зокрема: вживати заходів до забезпечення безпечної, зручної поїздки пасажирів і зберігання та/або доставки багажу згідно з договором перевезення і розкладом руху; організувати проведення контролю технічного та санітарного стану автобусів чи легкових автомобілів перед початком роботи, крім автомобільного самозайнятого перевізника; організовувати проїзд пасажирів до місця призначення за маршрутом без додаткових фінансових витрат пасажирів, насамперед осіб з інвалідністю, громадян похилого віку, вагітних жінок, пасажирів з дітьми дошкільного віку, у разі припинення поїздки через технічну несправність транспортного засобу чи настання надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Пунктом 40 Правил передбачено, що за договором перевезення пасажира автобусом перевізник зобов?язується безпечно перевезти пасажира до пункту призначення, а в разі здавання ним багажу - доставити до пункту призначення багаж та видати його пасажиру або уповноваженій ним особі. Пасажир зобов?язується внести установлену плату за проїзд, а в разі здавання багажу до багажного відділення - плату за його перевезення. 25 травня 2019 року [PERSON] здійснила посадку на вищезазначений рейс. Під час розгляду справи судом достовірно встановлено, що під час вищезазначеного рейсу, о 02 год. 00 хв., відбулося загорання автобусу, яке призвело до його повного згорання та неможливості подальшої експлуатації. Вказані обставини були підтверджені і самим представником відповідача в судовому засіданні. Відповідно до ст. 34 Закону України ? Про автомобільний транспорт ?, автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут. В судовому засіданні представник відповідача наголошувала, що перед виїздом у рейс автобус марки Neoplan, державний номерний знак [NUMBER] , який виконував 25 травня 2019 року рейс № 1881, попередньо, 24 травня 2019 року пройшов необхідні ремонтні роботи та передрейсовий огляд, під час якого жодних невідповідностей технічного стану та обладнання транспортного засобу виявлено не було. В підтвердження вищезазначених пояснень з боку представника відповідача суду було надано заказ - наряд № 000003118 від 24 травня 2019 року виконані роботи по заказу - наряду, видаткова накладна. Що свідчить про належне виконання з боку відповідача ст. 34 Закону України ? Про автомобільний транспорт ?. В судовому засіданні представником відповідача підтверджено, що під час рейсу за маршрутом Київ - Прага, мало місце загорання автобусу марки Neoplan, державний номерний знак [NUMBER] , з причин, які не залежали від перевізника. В підтвердження відсутності вини з боку відповідача у вищезазначеній пожежі, суду було надано копію постанови у справі RSD - 359/19 від 04 вересня 2019 року про припинення розслідування кримінальної справи у справі зараження пасажирів автобусу, державний номерний знак [NUMBER], на безпосередню небезпеку втрати життя або нанесення серйозної шкоди здоров?ю, внаслідок виникнення в ньому пожежі, про злочин, згідно ст. 160 § 1 Кримінального кодексу Республіки Польща, за відсутності ознак забороненого діяння. Відповідно до ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Згідно ст.16 Конвенцію про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів і багажу ( яка ратифікована 15 грудня 2004 року ), коли відповідно до положень цієї Конвенції відшкодування збитку за повну або часткову втрату багажу чи за його пошкодження покладається на перевізника, то може бути поставлена вимога про виплату суми, рівної розміру збитку, але ця сума не може перевищувати 500 франків на одиницю багажу. Пунктом 78 Правил передбачено, що пасажир під час здавання багажу для перевезення має право оголосити його цінність, сплативши встановлену суму. Однак, з боку позивачки під час здавання багажу не було оголошено його цінність. Під час розгляду справи, судом достовірно встановлено, що [PERSON] , відповідачем у повному обсязі та в добровільному порядку було виплачено відшкодування збитків за багаж у розмірі 500 доларів США, за курсом НБУ на дату події. Відповідно до п.п.2.6., 3.7.3 Правил перевезення багажу, перевізник рекомендує пасажиру перед поїздкою застрахувати свій багаж. Перевізник рекомендує застрахувати речі, які мають особливу цінність. Перевізник не бере на себе відповідальність за незначне чи поверхове пошкодження зареєстрованого багажу, в тому числі за поломані колеса та ручки, втрачені обв`язувальні ремні та дрібні пошкодження, такі як порізи, пошкрябання, заломи чи п?ятна, які з?явилися під час звичайної амортизації та використання під час поїздки. За збереження ручної поклажі відповідає сам пасажир. В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] перед поїздкою не було застраховано власний багаж, вказані обставини не оспорювались і самою позивачкою під час розгляду справи. Доказів, які б свідчи, які саме речі знаходились у валізі [PERSON] , а саме: вміст валізи, кількість речей та їх вартість, та їх стан, з боку останньої, суду надано не було, що позбавляє суд можливості у повній мірі встановити цінність втраченої валізи. З урахуванням вищезазначеного, Правил перевезення багажу, суд прийшов до висновку, що у відповідача відсутні підстави для відшкодування [PERSON] вартості речей, які знаходились у валізі. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди, то вони теж не підлягають задоволенню з наступних підстав. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються Конвенцією про міжнародні автомобільні перевезення пасажирів і багажу від 09 жовтня 1997 року ( ратифікованої 08 квітня 1999 року ), а відшкодування моральної шкоди, відповідно до зазначеної Конвенції не передбачено. Відповідно до ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті ( с.1 ст. 1167 ЦК України ). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3, 4 Постанови ? Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ? від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Враховуючи зазначені положення ст. ст. 23, 1167 ЦК України, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у Постанові ? Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ? за № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивачки щодо відшкодування їй відповідачем моральної шкоди у розмірі 50 000, 000 грн., при цьому, судом враховано, що протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не надано до суду жодного доказу в обґрунтування цієї позовної вимоги. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом, а тому, не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed