Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Відповідач [PERSON], будучи належним чином сповіщена в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, у судове засідання не зявилась, заперечень щодо позову не надала. Відповідач [PERSON] будучи належним чином сповіщена, у судове засідання не явилася, про причину неявки, суд не сповістила, заперечень щодо позову суду не надала. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок № 92 по вул.. Піонерська в м. Рені Одеської області; копія договору дарування 9/10 частин житлового будинку № 92 по вул. Піонерська в м. Рені від 22.03.1993р.; копія довідки КП «РБТІ» від 18.03.2016р. № 78; копія розпорядження виконавчого комітету Ренійської міської ради від 18.02.2016р. № 14/ГИК-2016; копія свідоцтва про право на спадщину за законом 16.01.1992р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.1992р. відповідачу [PERSON] належить 1/10 частина житлового будинку № 92 по вул. Піонерська (Емінеску) в м. Рені, а 9/10 частини цього будинку належить [PERSON] на підставі договору дарування від 22.03.1993р. У 2005р. відповідачі [PERSON], [PERSON] подарували позивачу вищевказаний житловий будинок, безоплатно передали у володіння та користування обєкт нерухомості. Тоді ж позивач заселився на житлоплощі вищевказаного будинку, з того часу мешкає там. Отже, з 2005 року по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє житловим будинком № 92 по вул. Піонерська (Емінеску) в м. Рені, стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. На момент фактичного укладення угоди дарування нерухомості позивач та відповідачі не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили її нотаріально. Відповідачі одразу після дарування будинку виїхали зі вказаної житлоплощі. При зверненні позивача за оформленням права власності на придбаний будинок, відповідачі кожен раз запевняли позивача про те, що виготовляють документи на будинок. Лише у 2015 році позивач був вимушений виготовити технічний паспорт на спірний будинок. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на будинок, оскільки з 2005 р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на житло, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на нерухомість. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 2005р. між ним та відповідачем фактично була досягнута домовленість про дарування житлового будинку № 92 по вул. Піонерська (Емінеску) в м. Рені. Письмово та в нотаріальному порядку вони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 2005р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє житловим будинком, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивачем будинком, відповідачі, як власники, не предявляли до позивача жодних вимог про витребування будинку, документів на нього, не брали участі у його утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком є добросовісним (тобто позивач вважав, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про дарування нерухомості), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачував комунальні платежі за утримання будинком, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON] внаслідок чого останній набув право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на будинок.

Outcome: approved