Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутність. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно - житловий будинок за відповідачами; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.09.2010р.; копії заяв відповідачів від 14.05.2013р. про надання згоди на реєстрацію неповнолітніх дітей позивача; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 28.12.2016р.; копія домової книги на будинок; копія технічного паспорту на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], оформленого на ім'я відповідачів; копія рішення Нагірненської сільської ради про узаконення господарсько-побутових споруд; копія витягу з погосподарської книги с.Нагірне Ренійського району; копії довіреностей відповідачів, оформлених на ім'я [PERSON] щодо права здійснювати відчуження належної їм нерухомості за представництвом. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів [PERSON], [PERSON], зазначивши, що у 2010 р. між ним та [PERSON], [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю - продаж належного їм житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS]. Того ж року сторони досягли взаємної домовленості по всіх істотних умовах договору. Тоді ж позивач передав відповідачам обумовлену суму, а відповідачі передали документи на будинок. У майбутньому відповідачі пообіцяли позивачу укласти договір купівлі-продажу нерухомості письмово і засвідчити його в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивач організував догляд за придбаною нерухомістю, сплачує всі необхідні комунальні платежі. Як з'ясувалося пізніше, на час укладення угоди про купівлю-продаж будинку, дана нерухомість не була відповідачами належним чином зареєстрована. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідачів, однак [PERSON], [PERSON] від посвідчення договору ухилялися, на прохання позивача про зустріч не реагували, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на будинок на себе, позивачу було роз'яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення угоди про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS] він не знав і не міг знати про те, що [PERSON], [PERSON] не мали права на відчуження нерухомості, у зв'язку із тим, що вони на той час належним чином не оформили право власності на нерухомість (не зареєстрували нерухомість належним чином у відповідних органах). Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість. Крім того, як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачами була фактично досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачі [PERSON], [PERSON] продали, а позивач купив житловий будинок за певну плату. У 2010 р. позивач передав відповідачам обумовлену суму, а відповідачі передали позивачу документи на будинок. Так як на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки до теперішнього часу це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Про взаємовідносини між сторонами у справі з приводу відчуження-набуття спірного житлового будинку свідчать обставини, відповідно до яких відповідачі у 2013р. надали свою згоду на реєстрацію дітей позивача за місцем розташування спірної нерухомості. Також знайшов підтвердження і той факт, що відповідачі мали намір письмово оформити угоду про купівлю-продаж нерухомості, оскільки у 2013р. оформили довіреності на ім'я третьої особи із наданням їй права на оформлення документації щодо купівлі-продажу нерухомості. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов'язки відповідачів щодо будинку та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачем як добросовісним набувачем.

Outcome: approved