Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Укрзалізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. В позові зазначив, що 23 вересня 2012 року при виконанні трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, який призвів до стійкого ушкодження здоров'я. За висновком МСЕК від 17 січня 2013 року позивача [PERSON] визнано інвалідом третьої групи та встановлено 60% стійкої втрати професійної\~\~працездатності, починаючи з 01 лютого 2015 року [PERSON] встановлено 25% стійкої втрати професійної\~\~працездатності. Посилаючись на те, що внаслідок трудового каліцтва він зазнав значних фізичних і моральних страждань, просив на підставі ст.ст.23, 1167, 1168, 1187 ЦК України\~стягнути з відповідача, з яким він перебував у трудових відносинах під час каліцтва, на відшкодування моральної шкоди 150\~000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника [PERSON], позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Українська залізниця» [PERSON] в судовому засіданні надала письмові заперечення на позов, позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем ДП «Придніпровська залізниця» з 21 вересня 2005 року по 21 лютого 2013 року. 22 вересня 2012 року під час виконання трудових обовязків [PERSON], при виконанні робіт по усуненню пошкоджень кабельної лінії та підключенні її до ЛЕП ПЕ-10 кВ, з [PERSON] стався нещасний випадок. Основними причинами нещасного випадку, відповідно акту №1, є невиконання [PERSON] вимог інструкцій з охорони праці, незастосування засобів індивідуального захисту та невиконання посадових обовязків. Вважає, що позовна заява не містить жодних посилань на належні і допустимі докази завдання позивачу моральної шкоди, а також належного документального обґрунтування її розміру. Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з наказом Відокремленого структурного підрозділу «Запорізька дистанція електропостачання» ДП Придніпровська залізниця №64/ос від 19.09.2005 року та записів в трудовій книжці №7, [PERSON] з 21 вересня 2005 року прийнятий на посаду електромонтера 4 розряду з ремонту повітряних ліній електропередач відокремленого структурного підрозділу «Запорізька дистанція електропостачання» Державного підприємства «Придніпровська залізниця», згідно з наказом №39/ОС від 20 лютого 2013 року звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві. 21 жовтня 2015 року було проведено державну реєстрацію [PERSON] акціонерного товариства «Українська залізниця», ДП «Придніпровська залізниця» увійшло в перелік підприємств і установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворилося ПАТ «Українська залізниця», яке є правонаступником прав та обовязків усіх підприємств залізничного транспорту, в тому числі ДП «Придніпровська залізниця». В складі новоутвореного підприємства без статусу юридичної особи діє регіональна філія «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 23 вересня 2012 року під час виконання трудових обовязків [PERSON]А з ним стався нещасний випадок. За актом №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (Форма Н-1) від 17 грудня 2012 року (а.с.19-21) та актом проведеного розслідування форми Н-5 від 17 грудня 2012 року (а.с.22-25) основними причинами нещасного випадку являються невиконання вимог інструкцій з охорони праці наступними особами: - електромонтером [PERSON] порушено вимоги п.3.2., 3.9. інструкції з охорони праці №17 для електромонтера з ремонту повітряних ліній електропередач району електропостачання затвердженої наказом начальника ВСП «Запорізька дистанція електропостачання» від 05.11.2010 року за №672, та відповідні пункти 2.3.3. НПАОП 40.1-1.21-98 «Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів», п.1.13 НПАОП 0.00-1.15-07 «Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті». - електромеханіком [PERSON] порушено вимоги посадової інструкції електромеханіка району електропостачання ст.Запоріжжя-1, яка затверджена начальником ВСП «Запорізька дистанція електропостачання» від 02.07.2012 року, а також п.1.7 НПАОП 0.00-1.15-07 «Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті», п.3.2.2 НПАОП 40.1-1.21-98 «Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів». - енергодиспетчером [PERSON] порушено п. 5.12.6 Інструкції ЦЕ-0032 енергодиспетчера залізниць України затвердженої наказом Укрзалізниці від 09.02.2012 року за №047-Ц, За висновком МСЕК від 17 січня 2013 року серія АВ №007777 (оригінал якого знаходиться в Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, що підтверджується листом Відділення виконавчої дирекції фонду у Василівському районі від 04.03.2013 року №1-К/03-275 (а.с.53,54) [PERSON] встановлено стійка втрата професійної працездатності 60% та 3 група інвалідності через трудове каліцтво, що сталося 23.09.2012 року. При подальших оглядах в травні 2015 року та серпні 2017 року встановлено стійка втрата професійної працездатності 25% (а.с.40,41). Відповідно до ч.1\~ст.3 Конституції Українижиття і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно з положеннями\~ст.153 КЗпП України\~повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону кореспондується з нормою, викладеною у ст.13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому ч.2 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.\~ Як вбачається зі змісту ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до\~ст.23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. У п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4\~(зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), зазначено, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівників у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя та здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважені ним органи незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Конституційний суд України у своєму рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі №1-32/2008 визнав такими, що відповідають Конституції України\~зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~(які передбачали право потерпілого на відшкодування моральної шкоди у разі тимчасової, стійкої, часткової чи повної втрати професійної працездатності за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань) з огляду на те, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання відповідно до\~ст.1167 ЦК України\~та\~ст. 237-1 КЗпП України\~мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника (роботодавця) або уповноваженого ним органу. Відповідно пункту 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року у справі №1-9/2004, визначено, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Доводи представника відповідача, викладені в його письмових запереченнях щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження факту моральних страждань є необґрунтованими, оскільки сам факт встановлення наявності трудового каліцтва, втрата частини професійної працездатності і встановлення інвалідності з цих причин вже самі по собі свідчать про заподіяння моральної шкоди [PERSON], тому суд вбачає доведеними доводи останнього про те, що з отриманням виробничої травми та подальшим лікуванням він зазнав душевних страждань та змушений був вживати додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що позивачеві дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок трудового каліцтва він зазнавав фізичного болю, проходив лікування та втратив 60% професійної працездатності, що змінило звичний уклад його життя. Разом з тим суд враховує, що ступінь втрати працездатності позивача не є такою, що встановлена безстроково, в подальшому стійка втрата професійної працездатності зменшено до 25%, встановлена позивачу інвалідність третьої групи з 20 березня 2017 року знята, а трудове каліцтво сталося за умови наявності вини в цьому і самого [PERSON], як це було відображено у складених щодо нього відповідачем актах про нещасний випадок на виробництві. Відомостей щодо оскарження позивачем вказаних актів суду не надано. Отже, вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди є правомірними та підлягають задоволенню. Щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. За розясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року\~(зі змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, та самого позивача, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати професійної працездатності та набуття інвалідності позивачем, стан його здоров'я на теперішній час та медичні рекомендації, додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: partial