Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

В вересні-місяці 2021 року позивач [PERSON] , звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить: - Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] співвласниками на Ѕ частину [PERSON] та на Ѕ частину [PERSON] . - Виділити та визнати права приватної власності за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , житлові і не житлові приміщення 1-6, 1-7, 1-8, 1-9,1-10,1-11, загальною площею 35,7 кв. м., визначені в технічному паспорті на житловий будинок [ADDRESS] від 19 грудня 2007 року за інвентарним № 191 та реєстраційним № 208. - Залишити в приватній власності за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний № [NUMBER] житлові і не житлові приміщення 1-1,1-2,1-3,1-4,1-5, загальною площею 46,1 кв. м., літню кухню літ «Б», сарай літ. «В» туалет літ. «Г», водопровід №1, огорожа №2 визначених в технічному паспорті на житловий будинок [ADDRESS] від 19 грудня 2007 року за інвентарним № 191 та реєстраційним № 208. Свої вимоги позивач мотивує тим, що згідно договору дарування від 19 березня 2008 року набула Ѕ частку право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідач теж у відповідності до договору дарування від 07 травня 2008 року набула Ѕ частку права спільної часткової власності на це нерухоме майно. Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці за кадастровим №6523286600:01:024:0004, площею 0,2500 га, яка належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу про що свідчить відповідний правовстановлюючий документ Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 679259. Кожна подарована частка є рівними і при даруванні, дарувальники чітко визначили в натурі хто і яку частку отримав . З огляду на той факт, що літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», туалет літ. «Г», водопровід №1 та огорожа №2 є неподільним майном сторони дійшли згоди, що це майно в цілому переходить до відповідача без будь-якої компенсації. Також позивач відмовилась від компенсації щодо нерівностей в розмірі загальної площі в частках майна. За такої домовленості з відповідачем було запропоновано укласти у відповідності до вимог ст. 364 ЦК України договір про виділ нерухомого майна в натурі але відповідач від укладання договору відмовилася без пояснення причин. Натомість відповідач запропонувала вирішити це питання в судовому порядку, оскільки вважає що для неї достатньо того, що вона отримала технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на своє ім`я та поштову адресу. Ухвалою судді від 29.09.2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача: Шарко В.В. (діє згідно довіреності від 28.09.2021 року) в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що не заперечує щодо задовлення позовних вимог заявлених позивачем. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Встановлено, що відповідно до договору дарування від 19 березня 2008 року [PERSON] набула Ѕ частку право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] токож у відповідності до договору дарування від 07 травня 2008 року набула Ѕ частку права спільної часткової власності на нерухоме майно. Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці за кадастровим №6523286600:01:024:0004, площею 0,2500 га, яка належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу про що свідчить відповідний правовстановлюючий документ Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 679259. Кожна з подарованих часток сторонам, що [PERSON] та [PERSON] є рівними і при даруванні, дарувальники чітко визначили в натурі хто і яку частку отримав, а саме, що літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», туалет літ. «Г», водопровід №1 та огорожа №2 є неподільним майном. Сторони по справі дійшли згоди, що це майно в цілому переходить до відповідача без будь-якої компенсації. Також позивач відмовилась від компенсації щодо нерівностей в розмірі загальної площі в частках майна. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності визначається у порядку визначеному законом. Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 Цивільного кодексу України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК, відповідно до ч. 3 якої, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як видно з постанови ВС України у справі № 6-12цс13, виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 6, 7 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно копії технічних паспортів на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами інвентаризаційна справа №191, адреса: будинок [ADDRESS] та інвентаризаційна справа №345, адреса: будинок [ADDRESS] , встановлено, що учасники справи є співвласниками будинку, який фактично розподілено на кімнати в ньому з окремими входами. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог заявлених [PERSON] . Доводи позивача іншими сторонами не спростовано.

Outcome: approved