Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, відповідач надав до суду письмові заперечення, вважав позов безпідставним та необґрунтованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивача, змінені позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу у її відсутності. Судом в ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія рішення Заводського районного суду м. Миколаїв від 30.08.2013р.; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія рішення Заводського районного суду м. Миколаїв від 11.10.2013р.; копія виконавчого листа Заводського районного суду м. Миколаїв від 11.10.2013р.; копія постанови про відкриття виконавчого провадження; копія розрахунку заборгованості по аліментам Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції станом на 27.12.2013р.; копія довідки ДНЗ № 23 від 11.02.2014р.; копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.01.2014р.; розрахунок пені за прострочення сплати аліментів станом на 01.04.2014р.; копія розрахунку заборгованості по аліментам Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції станом на 01.04.2014р.; копія довідки ПАТ «Приватбанк» від 16.05.2014р.; копія закордонного паспорту [PERSON]; копія листа Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 02.04.2014р.; копія звернення [PERSON] до Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 14.04.2014р.; копія листа Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції на імя [PERSON] від 17.04.2014р.; копія листа [PERSON] направленого на адресу Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 15.04.2014р.; копія заяви [PERSON] до Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 23.04.2014р.; копія постанови Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 28.04.2014р.; копії платіжних доручень про сплату аліментів на імя [PERSON]; копія розрахунку заборгованості по аліментам Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції станом на 28.04.2014р.; копія листа Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 07.05.2014р.; копія рішення Заводського районного суду м. Миколаїв від 17.04.2014р.; копія квитанції № 1591.88.1 від 04.06.2014р. про сплату аліментів на користь [PERSON]; копія постанови Ренійського районного управління юстиції про відкриття провадження від 29.05.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить стягнути неустойку (пеню) за прострочення по сплаті аліментів за період з 30.08.2013р. по 01.04.2014р. включно, у розмірі 1423 грн. 38 коп., зазначивши, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від спільного шлюбу в них народився син [PERSON], 11.08.2008р.н. На даний час шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу син [PERSON] проживає разом із позивачкою. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаїв від 11.10.2013р. з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], 11.08.2008р.н., у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини щомісячно, починаючи з 30.08.2013р. і до його повноліття. 22.10.2013р. Заводським районним судом м. Миколаїв був виданий виконавчий лист, який був звернений до виконання. Постановою Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 01.11.2013р. було відкрито виконавче провадження. Державним виконавцем Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції були вжиті заходи, щодо примусового виконання рішення суду та встановлено що боржник [PERSON] працював від крюінгового агента «Осап Марин» за кордоном, однак встановити чіткого місця роботи не вдалося. Самостійно виконувати свої зобовязання щодо сплати аліментів [PERSON] відмовляється, що призвело до нарахування заборгованості по аліментам, відповідно до довідки Заводського відділу ДВС розмір якої станом на 01.04.2014р. становив 5465 грн. 16 коп. Позивач стверджує, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він приховував своє фактичне місце проживання та своє місце роботи. Відповідач після відкриття провадження жодного разу не зявився на вимогу Заводського відділу ДВС. Тому, позивач просить згідно ч.1 ст.196 СК України стягнути з відповідача на її користь за період з 30.08.2013 року по 01.04.2014 року неустойку (пеню) за прострочення аліментів в сумі 1423 грн. 38 коп. Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, виходячи з наступного. Порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно ч.3 ст.74 Закону, розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України. Відповідно до ч.4 ст. 195 СК України, розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтуванні своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що саме з вини відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів, оскільки відповідач [PERSON] знав про ухвалене рішення про стягнення аліментів, однак сплачувати аліменти почав тільки з квітня 2014р. Крім того, відповідач приховував своє фактичне місце проживання та своє місце роботи, що призвело до неможливості виконання рішення суду. Заперечуючи проти позову відповідач [PERSON], посилається на те, що причиною виникнення заборгованості зі сплати аліментів став той факт, що виконавче провадження, відкрите Заводським відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції було направлено до м. Одеса, про що він дізнався лише з листа державного виконавця від 02.04.2014р. Крім того, постанови про відкриття провадження від 01.11.2013р. та від 14.04.2014р. він не отримував, оскільки з грудня 2013р. по травень 2014р. перебував за межами України. Також додав, що до лютого 2014р. він не знав навіть реквізитів для сплати аліментів, і тільки після його неодноразових звернень до Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції, йому була надана така інформація. Крім того, за заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаїв від 17.04.2014р. його було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Миколаїв, вул. Ч. Майовщиків, 19/44. Після цього, відповідач звернувся до Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції із проханням про направлення виконавчого листа за місцем його проживання (м. Рені, вул. Тимошенко, 33). Твердження позивача про те, що відповідач не сплачує аліменти є неправдивими, тому що на користь [PERSON] з лютого 2014р. по травень місяць 2014р. сплачено аліменти на загальну суму 3807,54 грн. Тому, посилаючись на вищенаведене, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже суд бере до уваги заперечення відповідача, і вважає що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, оскільки із матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно знаходився за межами України під час проведення виконавчих дій. Той факт що відповідач ухилявся від сплати аліментів позивачем не доведений, тому що відповідачем з лютого 2014р. по травень місяць 2014р. сплачено аліменти на користь позивача на загальну суму 3807,54 грн. Крім того, при проведенні виконавчих дій, місце проживання відповідача було встановлено лише за письмовими зверненнями відповідача до Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції, в результаті чого виконавче провадження було направлено до виконання у відділ ДВС Ренійського районного управління юстиції, що говорить про те що, відповідач не ухиляється виконувати рішення суду, а навпаки сприяє його виконанню. Також треба додати, що наданий позивачем розрахунок неустойки не може бути прийнятий до уваги, так як не ґрунтується на вимогах ч. 1 ст.196 СК України. З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed