Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивачі на задоволенні позовних вимог наполягали, просили про розгляд справи без їх участі.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON]; копія інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 24.12.2013р.; копія заповіту [PERSON] від 23.04.2002р. на імя [PERSON] та [PERSON]; копія заповіту [PERSON] від 26.06.2002р. на імя [PERSON] та [PERSON]; копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини; копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини;копія заяви [PERSON] про відмову від спадщини на користь [PERSON]; копія довідки відділу Держземагенства у Ренійському районі про нормативну грошову оцінку спірних земельних ділянок; копії витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 23.06.2014р. із кадастровими планами земельних ділянок; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 018059; копія довідки відділу Держземагенства у Ренійському районі від 04.06.2014р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.07.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі у справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] діти нині померлої [PERSON] За життя [PERSON] належала на підставі державного акту серії ОД № 018059 від 18.01.2006р. про право власності на земельну ділянку земельна ділянка розміром 6,60 га, розташована на території Долинської сільської ради Ренійського району, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний державний акт був виданий взамін сертифікатів на право на земельні частки (пай) серії ОД №0094877 та серії ОД № 0140035, які були зареєстровані в книзі реєстрації сертифікатів. На випадок смерті [PERSON] розпорядилась належним їй майном, 23.04.2002 р. залишила заповіт на імя своєї невістки [PERSON], яким заповідала право на земельну частку (пай) розміром 3,29 в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату серії ОД №0094877. [PERSON] відмовилась від спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] на користь свого чоловіка [PERSON] Крім того, 26.06.2002 р. [PERSON] залишила заповіт на імя своїх доньок [PERSON] та [PERSON], яким заповідала право на земельну частку (пай) розміром 3,29 в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату серії ОД №0140035, в рівних частках кожній. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивачі (як спадкоємці за заповітом) звернулись до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. За зверненням позивачів нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивачів до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, їм було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, про що 17.07.2014р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну ділянку, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їх доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як було встановлено судом, позивачі у справі є спадкоємцями за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Вони у передбачений законом строк подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважаються такими, що її прийняли. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки їх воля, як спадкоємців за заповітом, була виражена у їх діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вони не можуть оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не встигла зареєструвати своє право власності, у звязку із чим в даний час позивачі вимушені звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачі є субєктами набуття права власності на земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити їх вимоги щодо визнання за ними права власності на спадкове майно.

Outcome: approved