Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування 05 лютого 2019 року позивач подав до Арбузинського районного суду Миколаївської області позов, яким порушив питання про розірвання шлюбу із [PERSON] . Свої вимоги умотивував тим, що 15 березня 2986 року він уклав шлюб з відповідачкою, але фактичні шлюбні відносини були припинені у 2000 році. Хоча від шлюбу є повнолітня донька, але відповідачка відмовляється розірвати його добровільно в органах РАЦСу. Оскільки тривалий час шлюбні відносини не підтримуються, а спроби примирення результату не дали, то позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим і таким, що суперечить його інтересам, зокрема, створенню власної сім`ї. За таких обставин, просив суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 15 березня 1986 року виконкомом Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, актовий запис № 7. Процесуальні дії у справі Провадження за вимогами позивача було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2019 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, справу призначено в порядку загального позовного провадження і з цього ж дня розпочате підготовче провадження у ній. Позиція учасників справи Позивач у судове засідання не з`явився, про його дату час і місце повідомлений належно, подав письмову заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності, висловив позицію щодо задоволення та вказав, що проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання жодного разу не прибула, була належно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи ( на 11 квітня 2019 року та на 25 квітня 2019 року), що підтверджується даними рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань до суду не направлла, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування усіх умов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлена про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явилась, причин своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подала, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи, що підтверджується відповідною його заявою. Тому, згідно із положеннями ч.4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за мождиве ухвалити заочне рішення. При цьому, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. Установлені судом фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів позивача Тож, суд, перевіривши доводи і обгрунтованість висунутих позивачем вимог, оцінивши надані йому докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши з їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до такого. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (оригінал), сторони уклали шлюб 15 березня 1986 року, який був зареєстрований виконкомом Новокрасненськрї сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу цього ж дня зроблено запис № 7. Та відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття ж 55 СК України встановлює обов`язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Крім того, за ст. 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання, мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Та кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Але як слідує із позовної заяви, сторони шлюбні відносини фактично припинили ще з 2000 року, спільне господарство не ведуть, спроби примирення результату не дали, що дає суду підстави вважати, що вони про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги не піклуються, шлюбні стосунки не підтримують, внаслідок чого шлюб носить формальний характер. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення, обставини, на які посилається позивач, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін, як подружжя, і збереження їх шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому такий шлюб, згідно вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 СК України підлягає розірванню, а відповідно позов - задоволенню. При цьому, за правилами ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом він припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Щодо розподілу судових витрат Суд, окрім цього, за імперативною вимогою ч.1 ст. 142 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн. І з цих мотивів,

Outcome: approved