Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] просить визнати [PERSON] , таким що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 10.03.2004 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №104 від 19.02.2004 року та договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 14.09.2005 року, реєстровий №2577. У даному будинку крім неї, сина та онука, зареєстрований, але з 2010 року фактично не проживає відповідач. Реєстрація відповідача за вказаною адресою створила проблеми з оформленням субсидії на сплату комунальних послуг, чим порушуються права позивача. Позивач у судове засідання не з`явилася. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач у судове засідання не з`явився. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 01.10.2020 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 28.10.2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу 7 /20 (сім двадцятих) часток житлового будинку від 14.09.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кібальнік О.Ф., зареєстрованого в Олександрійському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації за №1093/103 с.79 21.09.2005 року та свідоцтва про право власності на 13 / 20 житлового будинку з господарськими будівлями, виданого виконкомом Олександрійської міської ради 05.03.2004 року, на підставі рішення виконкому Олександрійської міської ради №104 від 19.02.2004 року. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої квартальним комітетом №12 Олександрійської міської ради від 14.06.2020 року за №1725, відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає. З акту від 14.06.2020 року, виданого квартальним комітетом №12 Олександрійської міської ради, вбачається, що [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з 2010 року. Майно, яке належить останньому, за даною адресою відсутнє. ОЦІНКА СУДУ Аналізуючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки факт не проживання відповідача [PERSON] з 2010 року у вказаному будинку підтверджується встановленими судом обставинами та фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. НОРМИ ПРАВА Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV встановлено, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Відповідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі зазначеного, реєстрація особи за місцем проживання надає їй можливість користування житлом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року Першого Протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Як вбачається із заявлених вимог, позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача, а тому їх необхідно віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved