Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

В грудні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до [PERSON], в якому посилаючись на невиконання відповідачкою умов кредитного договору від 04.09.2006 року, просило стягнути з [PERSON] заборгованість за договором в сумі 24340,58 грн. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 09.01.2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з апеляційною скаргою, доводи якої зводяться до того, що судом було неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, внаслідок чого рішення суду не можна визнати законним. ПАТ КБ «ПриватБанк» вказувало на те, що суд помилково застосував наслідки пропуску встановленої законом загальної позовної давності, оскільки не врахував положення п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг щодо автоматичної пролонгації дії кредитного договору у випадку, коли жодна зі сторін не поінформує іншу про припинення дії договору. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що при ухваленні рішення суд першої інстанції невірно визначив початок перебігу строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості та неустойки. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк», вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступних підстав. По справі встановлено, що 04 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір (який складається із заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку), за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 4000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (4 відсотки в місяць з розрахунку 360 днів в році), з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9-17). Зазначені умови викладені у заяві позичальника при отриманні кредиту, а не у кредитному договорі, однак вказана заява містить ознаки такого договору, відповідачка була ознайомленою з усіма суттєвими умовами договору, про що свідчить її підпис. Станом на 16.10.2013 року розмір заборгованості позичальника становить 24340 грн 58 коп. (яка складається із заборгованості за кредитом - 3390 грн 52 коп., за процентами за користування кредитом - 19314 грн 79 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 1135 грн 27 коп.). Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що банк пропустив визначений ст. 257 ЦК України строк позовної давності, оскільки останній платіж за Кредитним договором позичальником було внесено 23 січня 2007 року, а з позовом кредитор звернувся лише 23 грудня 2013 року. Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду, оскільки він суперечить положенням ст.ст. 257, 259 ЦК України, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч.1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В пункті 9.12 погоджених сторонами Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк. Враховуючи те, що жодна зі сторін не інформувала іншу про припинення договору, строк дії кредитного договору є таким, що був автоматично пролонгованим. За таких обставин, коли зобов'язання за кредитним договором не виконане боржником, а строк дії договору не сплинув, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про необхідність обрахування строку позовної давності з 23.01.2007 року. Зважаючи на наведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати в сумі 365,21грн., понесені позивачем на сплату судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Outcome: approved