Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Виклад позиції позивача. Представник позивача Керівник Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області звернувся до суду з позовом, який мотивував тим, що рішенням Немирівського районного суду від 11.03.2016 у справі № 140/339/16 визнано дійсним договір купівлі-продажу гідротехнічної споруди (гідровузол), яка складається із земляної греблі загальною площею 1292 м.кв., водопропускної споруди № 1, водопропускної споруди № 2, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , укладений між виробничим сільськогосподарським кооперативом ім. Марко Вовчок с. Гунька і [PERSON] та визнано за останнім право власності на вказаний об`єкт нерухомості. З метою захисту прав держави в особі територіальної громади керівником Немирівської місцевої прокуратури подано апеляційну скаргу в інтересах Немирівської міської ради. Апеляція мотивована тим, що відповідно до нормативно-правових актів, які регулювали процес реформування аграрного сектору економіки, гідротехнічні споруди колишніх колективних сільськогосподарських підприємств не підлягали паюванню і мали бути передані у комунальну власність. Апеляційним судом Вінницької області підтверджено доводи прокуратури та 04.05.2017 задоволено апеляційну скаргу, рішення Немирівського районного суду від 11.03.2016 скасовано і ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до ВСК ім. Марко Вовчок відмовлено. Судом апеляційної інстанції також встановлено, що у справі відсутні належні та допустимі докази того, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірне майно, а саме гідровузол перебував не лише на балансі ВСК ім. Марко Вовчка, а й у безпосередній власності, що дозволяло останньому здійснювати його продаж. Водночас, виконати судове рішення від 04.05.2017 та скасувати державну реєстрацію права власності на гідроспоруду за [PERSON] в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», не представляється за можливе, оскільки 02.03.2017 згідно договору купівлі-продажу [PERSON] зазначений гідровузол відчужив [PERSON] . Зазначений договір купівлі-продажу є недійсним з наступних підстав. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ч. 6 ст.120 Земельного кодексу України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Водночас договір купівлі - продажу гідроспоруди від 02.03.2017 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 34112750 від 02.03.2017), посвідчений приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу Ревуцьким Є.В., кадастрового номеру земельної ділянки не містить. Крім того, відповідно до вимог ст. 186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежність. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході прав на річ її складові частини не підлягають відокремленню. За таких обставин, гідроспоруда нерозривно пов`язана з водним об`єктом і не може бути відокремлена від останнього. Статтею 59 Земельного кодексу України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачено, землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до ч.4ст. 84 Земельного кодексу України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством. Таким чином законодавством встановлені обмеження на набуття у приватну власність земельних ділянок водного фонду, у тому числі під гідроспорудами. Земельна ділянка водного фонду (став « [PERSON] »), з якою нерозривно пов`язана вказана гідроспоруда, на час відчуження гідровузла перебувала в оренді у СФГ «Райдуга» [PERSON] (єдиним засновником якого є відповідач - [PERSON] ) відповідно до укладеної 02.10.2007 угоди з Немирівською районною державною адміністрацією. У подальшому після закінчення терміну її дії договір оренди цього водного об`єкту СФГ «Райдуга» [PERSON] 28.03.2018 заключено з Вінницькою обласною державною адміністрацією терміном на 20 років. Згідно п.4 вказаного договору об`єкт оренди передається орендарю разом з гідроспорудою. Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на споруду переходить право власності або користування на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Розпорядником земельної ділянки, на якій розташована гідротехнічна споруда, у відповідності до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України, ст. 51 Водного кодексу України (чинної на момент виниклих правовідносин) була Вінницька обласна державна адміністрація. Таким чином, оскільки передача земельних ділянок водного фонду віднесена до компетенції Вінницької обласної державної адміністрації, тому оформлення права власності на гідротехнічні споруди, розташовані на земельній ділянці водного фонду, зачіпає інтереси зазначеного органу виконавчої влади як розпорядника земель. Відповідно до ст. 51 Водного кодексу України водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою. У цьому випадку наявність права власності на гідротехнічну споруду у приватної особи, позбавить у майбутньому уповноважені органи проводити відповідні земельні торги. Також перебування всупереч нормам чинного законодавства гідроспоруди у власності приватної особи у свою чергу позбавляє Немирівську міську раду у встановлених законодавствах випадках оформити право власності на зазначену гідроспоруду (в т.ч. шляхом визнання безхазяйною) та в подальшому отримувати кошти від надання її в оренду. Вищенаведене вказує на наявність порушених інтересів держави. Визнання оскаржуваного договору купівлі-продажу недійсним надасть змогу повернути сторони угоди в первісний стан, що в подальшому сприятиме виконанню рішення Апеляційного суду Вінницької області від 04.05.2017 і скасування реєстрації права власності на гідроспоруду за [PERSON] . Це надасть змогу Немирівській міській раді вжити заходів до оформлення права власності на гідроспоруду, а Вінницька обласна державна адміністрація буде позбавлена обмежень у розпорядженні водним об`єктом і землями водного фонду, у зв`язку з чим Керівник Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області звернувся до суду з даним позовом. Виклад позиції відповідача. 14.02.2021 року до Немирівського районного суду Вінницької області від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено те, що Немирівським районним судом Вінницької області відкрито провадження у цивільній справі №930/3031/19 за позовом Немирівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Немирівської міської ради, Вінницької ОДА, Немирівської РДА до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Зокрема прокуратурою встановлено, що оскільки, будь-яких документів, які посвідчують будівництво, проектування, ввід в експлуатацію вказаної гідротехнічної споруди не збереглось на час відчуження ні у ВСК ім. Марка Вовчка, ні в державному архіві Вінницької області, а тому право власності на нього не можна було визнати в установленому законом порядку - по договору купівлі-продажу засвідченому нотаріально. За таких обставин, прокурором не тільки не з`ясовано точного місцезнаходження гідроспоруди як нерухомого майна, а також хто може бути власником або кому належать майнові права на гідроспоруду крім відповідача [PERSON] Немирівська міська рада, Вінницька обласна адміністрація та Немирівська районна державна адміністрація мають різні повноваження та їхні функції щодо розпорядження майном (у т.ч. нерухомим) є також різними. Тобто, прокурор не визначив який саме статус нерухомого майна - гідроспоруди: майно є державним?, комунальним? або приватним?. Виходячи з викладеного, на час укладення спірних правочинів жоден із зазначених прокурором позивачів: Вінницька ОДА, Немирівська РДА та Немирівська міська рада не були власниками гідротехнічної споруди та гідроспоруда не перебувала у їх спільній сумісній (частковій) власності, а тому не зрозуміло, яке право позивачів порушено. Іншою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог вважаю те, що прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави. При цьому відповідач просить суд врахувати правову позицію, викладену в ухвалі Верховного суду від 19.07.2018 року по справі № 822/1169/17. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру». Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закон України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Чинним законодавством визначено, що право на звернення до суду у встановленому законом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді. До суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Однак враховуючи положення ч. 4 зазначеної статті, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.185 ЦПК України. Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України). Враховуючи зазначене, можна дійти висновку, що наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17. Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу. Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які ,є підставами для звернення прокурора до суду. При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду. У порушення Закону України «Про прокуратуру» та норм ЦПК України, прокурор не підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах, не обґрунтував та не конкретизував у чому полягають такий процесуальний статус та не довів, що Немирівська міська рада, Вінницька обласна державна адміністрація та Немирівська районна адміністрація не могли самостійно звернутися до суду з відповідним позовом. Отже, фактично прокурор не обґрунтував існування передбачених законом підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Вінницької ОДА, Немирівської РДА та Немирівської міської ради. За таких обставин позовна заява у відповідності до ст.185 ЦПК України має бути повернута особі, яка її подала. 26.02.2020 року надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що на адресу Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області 12.02.2020 надійшов відзив відповідача [PERSON] у справі № 930/3031/19 за позовом керівника Немирівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Немирівської міської ради, Вінницької обласної державної адміністрації, Немирівської районної державної адміністрації до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи на стороні відповідача: приватного нотаріуса Ревуцького Є.В., СФГ «Райдуга» [PERSON], про визнання договору купівлі - продажу недійсним. Немирівська місцева прокуратура заперечує проти позиції зазначеної у відзиві з наступних підстав. Так, статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. За змістом ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. За приписами ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основною місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Отже, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які належать до їхньої компетенції, а також у захисті прав та свобод органів місцевого самоврядування, які не мають загальнодержавного характеру, але направлені на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку в спосіб, який належить до їх відання. Органи місцевого самоврядування у визначених законом випадках є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. Відповідно до п. 61 постанови Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17 згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звертатися із цим позовом до суду. За інформацією Департаменту агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів від 30.08.2019 за №06-01-19/7029 Вінницька облдержадміністрація не вчиняла дій, пов`язаних з визнанням договору укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним та з відповідним позовом не зверталась. Відповідно до інформації Немирівської міської ради від 27.08.2019 №02- 17-2051, Немирівською міською радою позов щодо визнання недійсним договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] не ініціювався. Аналогічну відповідь отримано і від Немирівської районної державної адміністрації 28.08.2019 за №01.20-1839, де повідомляється, що адміністрацією позов не заявлявся та інші заходи щодо повернення гідроспоруди не вживалися. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №903/129/18 встановлено, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи органу про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом, сам факт незвернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини Таким чином, з урахуванням вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з тим, що захист державних інтересі, не здійснено належним чином уповноваженими органами - Немирівською міською радою, Вінницькою обласною державною адміністрацією та Немирівською районною державною адміністрацією, Немирівська місцева прокуратура звернулась з вказаним позовом до Немирівського районного суду. У даному випадку вбачаються порушення державного та суспільного інтересів, які полягають у недотриманні встановленого чинним законодавством України порядку передачі гідротехнічної споруди (гідровузол), який складається із земляної греблі загальною площею 1292 кв. м., водопропускної споруди № 1 , водопропускної споруди № 2 , за адресою: [ADDRESS] , яка фактично безпідставно, всупереч законодавству, перейшла в користування та власність [PERSON] . На підставі вищевикладеного, керівник Немирівської місцевої прокуратури, який звернувя в інтересах держави в особі Немирівської міської ради, Вінницької обласної державної адміністрації, Немирівської районної державної адміністрації до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи на стороні відповідача: приватного нотаріуса Ревуцького Є.В., СФГ «Райдуга» [PERSON] з позовом про визнання договору купівлі - продажу недійсним позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Заяви, клопотання позивача, відповідача В позовній заяві представником позивача було заявлено клопотання про витребування з Немирівської РДА реєстраційну справу на об`єкт нерухомості: гідротехнічну споруду (гідровузол) , який складається із земельної греблі загальною площею 1292 кв.м., водопропускної споруди [ADDRESS] , витребувати у приватного нотаріуса Ревуцького Євгенія Володимировича ( [ADDRESS] ) належним чином засвідчений примірник договору купівлі-продажу гідротехнічної споруди (гідровузол)від 02.03.2017 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 34112750 від 02.03.2017), який складається із земляної греблі загальною площею 1292 кв. м., водопропускної споруди № 1, водопропускної споруди № 2, за адресою [ADDRESS] , який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , які були задоволені судом. 27.11.2019 року Керівником Немирівської місцевої прокуратури подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на гідротехнічну споруду за адресою [ADDRESS] , яка була задоволена судом. 05.03.2020 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було заявив клопотання про зупинення провадження по справі до закінчення перегляд Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2358/18, в задоволенні якого було відмовлено. 07.04.2020 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Суваловим В.О. подано клопотання про відкладення розгляду справи призначеної на 09.04.2020 року. 19.05.2020 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Суваловим В.О. подано клопотання про відкладення розгляду справи призначеної на 20.05.2020 року. 14.07.2020 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Суваловим В.О. подано клопотання про відкладення розгляду справи призначеної на 14.07.2020 року. 01.03.2021 року Немирівською місцевою прокуратурою подано клопотання про заміну сторони її правонаступником, а саме залучити до справ Вінницьку районну державну адміністрацію як правонаступника реорганізованої Немирівської РДА, яке було задоволено судом. 05.04.2021 року представником позивача Керівником Немирівської місцевої прокуратури подано клопотання про заміну Інших заяв та клопотань по справі не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 28.11.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито позовне провадження. Ухвалою від 28.11.2019 року задоволено заяву Керівника місцевої прокуратури Вінницької області про забезпечення позову та накладено арешт на гідротехнічну споруду за адресою с.Гунька Немирівського району Вінницької області. Ухвалою від 01.03.2021 року було замінено Немирівську РДА її правонаступником на Вінницьку РДА. Ухвалою від 05.03.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Сувалова В.О. у зупиненні провадженні по справ, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання з`явилися представник позивача - прокурор Юрченко В.В. та представник Немирівсько міської ради Багінський І.В. Представник Вінницької обласної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними у справі матеріалами. Представник Вінницької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений завчасно і належним чином. Третя особа приватний нотаріус Ревуцький Є.В. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує щодо задоволення позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені завчасно і належним чином. Представник відповідачів адвокат Сувалов В.О. в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлявся завчасно і належним чином. Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки відповідачі та представник відповідача судове засідання не з`явилися без поважних причин, тому суд розглядає справу за відсутності відповідачів та представника відповідача за наявними у справі доказами. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Представник позивача - прокурор Юрченко В.В. та представник Немирівської міської ради Багінський І.В. позовні вимоги підтримали та просили задовільнити в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 04.05.2017 року скасовано рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 11.03.2016 року (а.с.13-15). Відповідно до запиту Немирівської місцевої прокуратури від 08.10.2018 року щодо надання інформації, Немирівською РДА згідно листа від 11.10.2018 року надано повідомлення про те, що згідно актів приймання-передавання реєстраційних справ на зберігання від 30.05.2018 року №1 та №2 реєстраційна справа [PERSON] на гідротехнічну споруду (гідровузол), який складається із земельної греблі загальною площею 1292 кв.м. водопропускної споруди №1, водопропускної споруди №2 за адресою [ADDRESS] відсутня (а.с.17). Згідно листа Немирівської міської ради №02-17-2051 від 27.08.2019 року вбачається, що Немирівською міською радою не ініціювались позови щодо визнання недійсним договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі-продажу гідроспоруди, розташованої за адресою [ADDRESS] (а.с.20). Згідно листа Немирівської РДА Вінницької області №01.20-1839 від 28.08.2019 року вбачається, що Немирівська районна держави адміністрація повідомляє, що інформація стосовно підготовки позову до суду, про визнання недійсним договору купівлі-продажу гідротехнічної споруди укладеного між [PERSON] та [PERSON] та проведення заходів щодо повернення вищезгаданої гідротехнічної споруди - відсутня (а.с.24). Згідно листа Департаменту агропромислового розвитку екології та природних ресурсів №06-01-19/7029 від 30.08.2019 року вбачається, що Департаментом агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької облдержадміністрації, в межах компетенції, розглянуто лист Немирівської місцевої прокуратури від 21.08.2019 року № 36-4349 вих 19 щодо ініціювання Вінницькою обласною державною адміністрацією позову про визнання договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним. За результатами розгляду повідомлено про те, що за наявною в Департаменті інформацією, Вінницька облдержадміністрація не вчиняла дій пов`язаних з визнанням договору укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним та з відповідним позовом до органів прокуратури не зверталась (а.с.26). Згідно листів Немирівської місцевої прокуратури №36-5512 вих-19, №36-5513 вих-19 та №36-5514 вих-19 від 25.11.2019 року вбачається, що відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» Немирівською місцевою прокуратурою було повідомлено Немирівську міську раду, Немирівську РДА та Вінницьку ОДА про те, що місцевою прокуратурою планується пред`явлення позову в інтересах держави в особі Немирівської міської ради, Вінницької обласної державної адміністрації, Немирівської районної державної адміністрації до [PERSON] , [PERSON] , треті особи на стороні відповідача:приватний нотаріус Ревуцький Євгеній Володимирович, Селянське (фермерське) господарство «Райдуга» [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним (а.с.27-29). 02.10.2007 року між Немирівською РДА в особі першого заступника голови РДА Коновалова С.В. та СФГ «Райдуга» [PERSON] був укладений договір оренди землі строком на 10 років, згідно якого предметом договору була земельна ділянка сільськогосподарського призначення землі водного фонду/став « [PERSON] » на території Язвинківської сільської ради . Згідно договору в оренду передалась земельна ділянка загальною площею 9,3578, у тому числі 9,3578 га землі сільськогосподарського призначення (а.с.30-33). Згідно додаткової угоди від 01.09.2010 року про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 02.10.2007 року вбачається, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі у грошовій формі в розмірі 3275,23 грн. в рік в місцевий бюджет Язвинківської сільської ради (а.с.34). Згідно договору оренди водного об`єкта №523089400-1 від 28.03.2018 року вбачається, що Вінницька ОДА, в особі директора Департаменту агропромислового розвиту, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації Ткачука М.Ф., що діє на підставі Положення про Департамент агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів вінницької обласної державної адміністрації та відповідно до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 30.10.2017 року №746 «Про укладення договору оренди водного об`єкта» передала в оренду, а орендар Селянське (фермерське) господарство «Райдуга» [PERSON] в особі [PERSON] прийняв у строкове платне користування строком на 20 років водний об`єкт для рибогосподарських потреб ставок площею 9,3578 га, розташований за межами населеного пункту Язвинківської сільської ради Немирівського району Вінницької області, який розташований за межами пункту Язвинківської сільської ради Немирівського району Вінницької області, струмок Безіменний , ліва притока р.Південний Буг. Обєктом оренди за цим договором є вода (водний простір) водного об`єкта 113,090 тис.м.куб; 9,3578 га (а.с.35-44). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що згідно договору купівлі-продажу, нерухомого майна, серії та номер 200 виданого 02.03.2017 року, який зареєстрований приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу Вінницької області Ревуцьким Є.В. гідротехнічна споруда, яка складається із земельної греблі загальною площею 1292 кв.м., водопропускної споруди № 1 , водопропускної споруди № 2 за адресою [ADDRESS] перебуває у приватній власності [PERSON] (а.с.58-59). Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Відповідно до п. п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За змістом статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Згідно Аналізу Верховного Суду України окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,вказівка в ч. 3 ст. 215 ЦК на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, а й за позовом заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану. Відповідно до ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 6 ст.120 Земельного кодексу України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Відповідно до вимог ст. 186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежність. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході прав на річ її складові частини не підлягають відокремленню. За таких обставин, гідроспоруда нерозривно пов`язана з водним об`єктом і не може бути відокремлена від останнього. Вказаної позиції також притримується апеляційний суд Вінницької області у справах № 130/259/17 від 02.05.2018, 125/2421/16-ц від 29.05.2018, 143/1249/17 від 31.07.2018. Згідно зі ст. 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Відповідно до ч. 3 ст. 51 цього кодексу водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою. Водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства. Частиною 1 ст. 58 Земельного кодексу України передбачено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами. Статтею 79 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній. Отже зі змісту наведених норм Верховний Суд у справі № 903/909/16від 04.12.2018 також доходить висновку, що водний об`єкт не може бути відокремлений від земельної ділянки та бути самостійним (окремо від земельної ділянки, на якій він розташований) об`єктом прав та обов`язків. Статтею 59 Земельного кодексу України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачено, землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до ч.4ст. 84 Земельного кодексу України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством. Таким чином законодавством встановлені обмеження на набуття у приватну власність земельних ділянок водного фонду, у тому числі під гідроспорудами.(позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справах № 111/2457/13-ц від 03.10.2018, № 359/2253/15-ц від 05.12.2018) Земельна ділянка водного фонду (став « [PERSON] »), з якою нерозривно пов`язана вказана гідроспоруда, на час відчуження гідровузла перебувала в оренді у СФГ «Райдуга» [PERSON] (єдиним засновником якого є відповідач - [PERSON] ) відповідно до укладеної 02.10.2007 угоди з Немирівською районною державною адміністрацією. У подальшому після закінчення терміну її дії договір оренди цього водного об`єкту СФГ «Райдуга» [PERSON] 28.03.2018 заключено з Вінницькою обласною державною адміністрацією терміном на 20 років. Згідно п.4 вказаного договору об`єкт оренди передається орендарю разом з гідроспорудою. Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на споруду переходить право власності або користування на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Розпорядником земельної ділянки, на якій розташована гідротехнічна споруда, у відповідності до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України, ст. 51 Водного кодексу України (чинної на момент виниклих правовідносин) була Вінницька обласна державна адміністрація. Таким чином, оскільки передача земельних ділянок водного фонду віднесена до компетенції Вінницької обласної державної адміністрації, тому оформлення права власності на гідротехнічні споруди, розташовані на земельній ділянці водного фонду, зачіпає інтереси зазначеного органу виконавчої влади як розпорядника земель. Відповідно до ст. 51 Водного кодексу України водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою. У цьому випадку наявність права власності на гідротехнічну споруду у приватної особи, позбавить у майбутньому уповноважені органи проводити відповідні земельні торги. Згідно з п. 3 ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. За змістом ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до п. 61 постанови Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17 згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду. За змістом ст. 12 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, неслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі докозам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Висновки суду Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, судові витрати стягнути з відповідачів на користь позивача. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, судові витрати у розмір 1921,00 грн слід стягнути з відповідачів у рівних частках, крім з відповідачів на користь позивача в рівних частках слід стягнути 960, 50 за подання заяви про забезпечення позову

Outcome: approved