Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Володимирівської сільської ради Красноградського району Харківської області, [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини в якому просить: -встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , проживав з 2007 року по 2016 рік однією сім`єю з померлою [INFO] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , тобто не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] . В обґрунтування позову позивач [PERSON] в позовній заяві заначив, що [INFO] в селищі Садове Красноградського району Харківської області померла [PERSON] , з якою він із 2007 року по 2016 рік проживав разом однією сім`єю та вів з померлою спільне господарство. З 2016 року і по день смерті [INFO] [PERSON] , він разом з дружиною та дітьми проживали з померлою в одному домі, в сусідніх квартирах, але проживали як одна сім`я та вели спільне господарство, що підтверджується довідкою №568 від 18.09.2020 року, виданою Володимирівською сільською радою Красноградського району Харківської області та Актом обстеження від 18.09.2020 року. Відповідно до Довідки №570 від 18.09.2020 року його дружина [PERSON] , поховала за свій рахунок [PERSON] . Так як він проживав однією сім`єю із померлою [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після її смерті він звернувся до приватного нотаріуса Ковтун Л.О. На його заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON] він отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18.09.2020 року, так як він не надав документ, що підтверджує родинний зв`язок між померлою, або рішення суду, що підтверджує факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 30.09.2020 року за його заявою витребувано у приватного нотаріуса Ковтун Л.О. до канцелярії суду належним чином завірену спадкову справу №17/2020 заведену 08.02.2020 року після смерті [PERSON] . З витребуваної спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса крім нього звернулись родичі померлої [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи, що він проживав з померлою [INFO] [PERSON] однією сім`єю більше ніж п`ять років до її смерті, вів спільне господарство, був пов`язаний спільним побутом та бюджетом, їх відносини склались як між близькими родичами, фактично як сином та матір`ю, то він має право на спадщину після померлої як спадкоємиць четвертої черги за законом. Рух справи в суді. Ухвалою судді Красноградського районного суду Харківської області від 05.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по розгляду позовної заяви. Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області суду від 14.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Від відповідача [PERSON] 23.10.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому позов не визнала у зв`язку з наступних підстав. В позовній заяві вказано, що [PERSON] з 2007 року по 2016 рік [PERSON] проживав однією сім`єю з померлою [INFO] [PERSON] . У 2016 році [PERSON] одружився. Тобто на момент смерті [PERSON] позивач більше трьох років проживав у законному шлюбі з іншою жінкою, а відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» закріплено, що до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, не може претендувати на спадщину. Від Володимирівської сільської ради Красноградського району Харківської області 16.10.2020 року надійшло до суду письмове клопотання в якому просять розглядати дану справу за відсутності представника сільської ради, заяву підтримують. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Позиція учасників справи в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] , його представники адвокати Билим І.О. та Билим О.М. позов підтримали в повному обсязі на задоволенні позову наполягали з підстав викладених у позовній заяві. Також позивач [PERSON] додатково пояснив, що із грудня 2007 року до липня 2017 року він проживав як син з матір`ю однією сім`єю із [PERSON] , яка померла [INFO] . В цей період вони вели сумісне господарство, він доглядав корову, допомагав у веденні домашнього господарства, порався на городі, готував їжу, прибирав у квартирі. [PERSON] навіть подарувала в 2015 році на день народження йому 5000 грн і він доклавши свої кошти купив собі комп`ютер. Постійної роботи він не мав, тому працював в 2013 році півроку у м. Первомайськ, в 2015-2016 роках у охоронній фірмі «Явір». Отримував зарплату від 3500 до 5000 грн, а коли працював охоронцем до за зміну отримував 8000 гривень. [PERSON] кошти не давав, він купляв всі необхідні продукти і речі за її згодою. 14.07.2017 року він одружився із дружиною стали проживати окремо. Однак сімейні близькі стосунки у них з [PERSON] збереглися, він продовжував у всьому їй допомагати, ремонтував балкон, унітаз, возили з дружиною їй їжу, ліки, коли вона знаходилася у лікарні, поралися разом на городі. Його доньку вона називала онучкою, а його сином. Організацією похорон займався в основному він, а також допомагала [PERSON] і грошима мешканці села. Довідка про поховання була видана дружині, тому що в той день він працював. Для отримання свідоцтва про спадщину нотаріусу був потрібний акт обстеження квартири, що вони жили однією сім`єю і тому такий акт на його прохання 18.09.2020 року був виготовлений у сільській раді, підписаний головою, секретарем, депутатом, а потім він особисто підписав у сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і передав нотаріусу. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала та просила відмовити в задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] - адвокат Козар І.В. в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, оскільки даний позов заявлений безпідставно та вказав на те, що обов`язковою умовою для визнання [PERSON] та померлої [PERSON] членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що позивачем по справі не доведено належними та допустимими доказами. Крім того вказував на те, що на його думку позивач приблизно у 2014 рокі відбував покарання за вироком суду в установі виконання покарання, оскільки на його адвокатський запит Первомайський РВ ГУ ДМС України в Харківській області надало інформацію, що [PERSON] , [INFO] , отримав паспорт громадянина України на підставі заяви про видачу паспорта, яка була подана до Первомайського РВ ДМС України в Харківській області через адміністрацію установи виконання покарань, паспорт позивачу виданий 29.01.2014 року Первомайським РВ ДМС України в Харківській області, що спростовує пояснення позивача про те, що він в цей період перебував на заробітках в м. Первомайський. Для встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини позивачем не надано відповідні докази ведення спільного господарства з померлою, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Крячко О.В. в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, а також пояснив, що позивач в ході судового розгляду не довів належними доказами, що постійно проживав з 2007-2016 рік однією сім`єю з померлою [INFO] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Показання свідків та самого позивача є взаємно суперечливими і підтверджують швидше добрі стосунки та часте спілкування померлої із позивачем. Надані довідки та акт обстеження також не містять таких відомостей, а крім того, їх зміст не був підтверджений показаннями свідків і осіб, що її складали та підписували. Станом на 09.09.2019 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі та фактично не проживав разом з [PERSON] , а проживав в іншій квартирі про, що сам вказує позивач. Позивач зазначає в позовній заяві, що встановлення факту проживав з 2007 року по 2016 рік однією сім`єю з померлою [INFO] [PERSON] , тобто не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] йому необхідно для прийняття спадщини після смерті останньої, однак такий факт не може бути встановлений на підставі наданих доказів, оскільки такий факт проживання із спадкодавцем в заначений період не включає в себе момент смерті спадкодавця, тобто момент відкриття спадщини. Для того, щоб віднести позивача до четвертої черги спадкоємців після смерті [PERSON] , він повинен був проживати із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини безпосередньо, тобто виключно до [INFO] . У разі встановлення факту проживання позивача з [PERSON] з 2007 року по 2016 рік однією сім`єю, яка померла [INFO] , це не приведе позивача до прийняття спадщини, оскільки позивач не може вважатись таким, що прийняв спадщину в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки всупереч вимогам цієї норми не проживав постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто станом на 09.09.2019 року. Крім того вказує на те, що [PERSON] є спадкоємицею третьої черги, а отже вона витісняє четверту чергу спадкоємців до якої відносить себе позивач по справі. Отже факт який просить встановити позивач не призведе виникнення у нього прав спадкоємця, а тому цей факт не має юридичного значення. Пояснення свідків в судовому засіданні. Свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вони разом працювали з 2013 року. Також вона неодноразово була у неї у квартирі і лікувала її, ставлячи їй крапельницю та роблячи уколи. У неї нікого не було з рідних, були тільки родичі в м. Богодухів, але останнім часом вони не спілкувалися, так як [PERSON] говорила, що їм потрібні тільки кошти. Незадовго до смерті [INFO] працювали з нею разом в одному кабінеті і [PERSON] розповідала, що вона дуже щаслива, нарешті у неї є сім`я, вона розказувала, як вона любить [PERSON] та його доньку, яку вважає своєю онукою, вона радіє, що [PERSON] з дружиною [PERSON] так добре до неї відносяться. Також розповідала, що збирається довго працювати, щоб доньці [PERSON] яку вона вважала своєю онукою допомогти і все майно збиралася їй залишити. Коли вона була у [PERSON] вдома, то були випадки, що і [PERSON] був дома, але вона не слідкувала чим він займався. Зі слів померлої знає, що [PERSON] ремонтував унітаз і міняв труби у ванній кімнаті. Особисто бачила, як він працював на городі, колов, переносив дрова. Кошти на похорони [PERSON] збирали усім селом, але основну суму заплатив [PERSON] з дружиною та [PERSON] . Дружина позивача [PERSON] є рідною племінницею її чоловіка, але вона каже правду. Свідок [PERSON] пояснила, що особисто вона не знає які відносити були між [PERSON] і померлою [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] у неї проживав, але чи вели вони спільне господарство, чи були у них взаємні права і обов`язки вона не знає. Акт обстеження від 18.09.2020 року про проживання ними однією сім`єю вона підписала зі слів [PERSON] та із тих чуток, які розповсюджувалися по селу. Довідка про поховання за №570 вона підписала, так як [PERSON] принесла копію свідоцтва про смерть [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] вона побачила тільки в 2016 році у квартирі [PERSON] . Акт обстеження від 18.09.2020 року вона не читала та підписала його на прохання дружини [PERSON] - [PERSON] , яка повідомила, що треба підписати цей документ у підтвердження того, що вони з померлою були «вхожі» один до одного, тобто спілкувалися. Їй не відомо чи жили вони однією сім`єю та чи були у них взаємні права і обов`язки. Свідок [PERSON] вказала в суді, що з кінця 2016 року [PERSON] почав проживати у [PERSON] . Акт обстеження від 18.09.2020 року вона не читала та підписала його на прохання дружини [PERSON] - [PERSON] , яка повідомила, що треба підписати цей документ у підтвердження того, що вони з померлою були «вхожі» один до одного. Однак чи вони жили однією сім`єю їй невідомо, і коли б вона прочитала цей акт, то не підписувала б його в тій редакції, в якій акт долучений до матеріалів справи. Свідок [PERSON] пояснила, що знала [PERSON] з 1984 року, вони дружили. [PERSON] проживав у неї біля 10 років до свого одруження, тобто до 2016 року. Вона вважає, що вони жили однією сім`єю, як мати і син, тому що у померлої не було своєї сім`ї і коли в неї почав проживати [PERSON] , то вона була дуже рада. Їй відомо, що [PERSON] допомагав [PERSON] по господарству, колов дрова, порався на городі. Коли [PERSON] одружився і в подружжя народилася донька, то [PERSON] вважала її своєю онукою, при необхідності доглядала за нею. Організацією поховання померлої займалися [PERSON] та його дружина [PERSON] , але вона особисто не бачила, як вони розраховувалися. Також фінансово допомагали жителі села і [PERSON] , яка купляла труну і сплачували інші витрати. Свідок [PERSON] вказала, що проживала по сусідству із [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] до свого одруження проживав із [PERSON] більше п`яти років. Їй відомо, що [PERSON] ремонтував [PERSON] комп`ютер, колов та переносив дрова. Після одруження вони продовжувати підтримувати дружні стосунки і ходили один одного в гості. Вона 18.09.2020 року підписала Акт обстеження, що [PERSON] з померлою жили однією сім`єю та вели спільне господарство на прохання його дружини - [PERSON] . В дійсності їй тільки відомо, що вони проживали в одній квартирі, а чи жили однією сім`єю та чи вели спільне господарство вона достовірно не знає. Ховали [PERSON] усім селом, якусь частину коштів виділило підприємство «Сади Слобожанщини». Свідок [PERSON] пояснив, що являється депутатом Володимирівської сільської ради. У вересні 2020 року на прохання сільського голови чи секретаря він підписав Акт обстеження, що [PERSON] з померлою [PERSON] жили однією сім`єю та вели спільне господарство. Ніякого обстеження приміщення в його присутності не проводилося і йому тільки відомо, що вони якийсь час проживали разом. Суд вислухавши учасників судового процесу та свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] з 1994 року по день смерті [INFO] (а.с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельні ділянки, розташовані на території Володимирівської сільської ради Красноградського району Харківської області загальною площею 4,3005 та квартиру, розташовану в селищі Садове Красноградського району Харківської області. [PERSON] 18.09.2020 року звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на спадкове майно у вигляді земельних ділянок та квартири. Постановою приватного нотаріуса Красноградського нотаріального округу Харківської області Ковтун Л.О. від 18.09.200 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Відмовляючи [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус вказала, що спадкоємець [PERSON] звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, в той же час виявлено, що спадкоємець не надав документ, який підтверджує родинний зв`язок з спадкодавцем [PERSON] та [PERSON] , або рішення, що підтверджує факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с. 9). Також із заявами про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] звернулись родичі померлої [PERSON] -відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Водночас кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Аналіз норми частини другої статті 3 СК України у системному зв`язку з пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» дає підстави дійти висновку про те, що для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків. Таким чином, у зазначеній справі підлягали встановленню, як факт проживання [PERSON] однією сім`єю разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, так і тривалість такого проживання - щонайменше п`ять років до дня смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошена померлою ( частина третя статті 46 цього Кодексу). У відповідності п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» згідно з правилами статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Таким чином, часом відкриття спадщини після [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO] . Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця - [INFO] . З матеріалів справи та свідчень як самого позивача так і свідків вбачається, що позивач з 2016 року і нині покійна [PERSON] проживали в одному будинку в різних квартирах по сусідству і [PERSON] , маючи власне житло, надавав спадкодавцю допомогу в догляді та по господарству, що не є тотожним із фактом проживання однією сім`єю. Доказів проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, сплати побутових послуг, взаємних прав та обов`язків в період не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто включно до 09.09.2019 року позивачем не надано, крім того вказаний період не охоплюється позовними вимогами позивача. Надаючи оцінку показам свідків, допитаних під час розгляду справи, суд зазначає, що сказані свідчення не містять інформації про предмет доказування і не стосуються спільного проживання позивача з померлою в період не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто включно до [INFO] , а стверджують про епізодичні відвідування ним та його дружиною спадкодавця. Також суд зазначає, що не є належними доказами у справі довідки та акт обстеження надані позивачем, як доказ спального проживання із [PERSON] , оскільки їх зміст не був підтверджений показаннями свідків і осіб, які їх складали, а отже вони також не містять інформації щодо предмету доказування. Власне ставлення позивача до нині померлої [PERSON] , допомога у веденні домашнього господарства, отримання від неї подарунків, а згодом і поховання, не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що в розрізі зі статті 1264 ЦК України, дає право на спадщину. Висновки за результатами розгляду справи. На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між ним та [PERSON] протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини склалися відносини, що притаманні сім`ї, не доведено наявності усіх наведених вище фактів у їх сукупності. Крім того суд зазначає, що факт який позивач просить встановити спільного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , в період з 2007 року по 2016 року, навіть за доведеністю відповідними доказами, не породжує юридичних наслідків для позивача по справі, зокрема прийняття спадщини після її смерті, оскільки для віднесення спадкоємця до четвертої черги відповідно до 1264 ЦК України необхідно проживати разом із спадкодавцем не менше ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця, тобто до дня відкриття спадщини. Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Крім того, ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 23.09.2020 року з метою забезпечення позову заборонено приватному нотаріусу Красноградського районного нотаріального округа Харківської області Ковтун Л.О, вчиняти дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкова справа № 17/20 заведена 08.02.2020 року до вирішення спору по суті. Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. У зв`язку з відмовою в задоволені позову заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 23.09.2020 року підлягають скасуванню. Відповідно до ст.ст. 22, 23, 1166, 1187, 1192 ЦПК України,

Outcome: dismissed