Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Відповідач [PERSON] будучи належним чином сповіщений в порядку ч.5 ст. 74 ЦПК України, у призначені судові засідання не явився, заперечень щодо позову не надав. Представник третьої особи - Ренійського РС ГУДМС України в Одеській області будучи належним чином сповіщений у судовому засіданні не з'явився, заперечень щодо позову не надав. Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, проси розглянути справу без його участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту позивача; копія домової книги з даними про реєстрацію осіб; копії рішень суду від 16.07.2015 р. та 13.11.2014 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом та просив зняти відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку з належного позивачеві житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] значиться таким, що зареєстрований на житлоплощі вищевказаного домоволодіння, однак, як вказав позивач, фактично там не проживає вже тривалий час. Отже, відповідач за вказаною адресою житлового будинку не проживає, з реєстраційного обліку не знявся, він не є власником житла, у якому прописаний, в даний час його місцезнаходження невідоме. У зв'язку із реєстрацією відповідача за вказаною адресою, позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, крім того, він, як власник житла, позбавлений можливості у вирішенні інших, передбачених чинним законодавством, питань, зокрема позивач вказав, що в нього виникла необхідність оформити субсидію, але у звязку із реєстрацією відповідача на житлоплощі належного йому житлового будинку, в нього виникли певні труднощі юридичного характеру, пов'язані з оформленням субсидії. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Положеннями ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно із ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України. Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Слід також зазначити, що ч. 2 п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996р. вбачає, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Виходячи із вищевказаного, досліджуючи матеріали справи та доводи позивача, викладені у позові, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] вже тривалий час на житлоплощу вищевказаного житлового будинку фактично не проживає, він не являється власником житла, у якому прописаний, в даний час його фактичне місцезнаходження невідоме. Згідно наданих документів, позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS] на житлоплощі якого рахується зареєстрованим відповідач. Таким чином, відповідач не проживає у житловому будинку позивача більше року, яких-небудь витрат по утриманню житла він не несе, його особистих речей там також немає. Договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідача на користування ним житлоплощею [PERSON] з підстав ст. 401 ЦК України. У зв'язку із вищевикладеним, є правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням і зняття його з реєстраційного обліку.

Outcome: approved