Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, який в травні 2016 року уточнив та просив визнати недійсними: договір купівлі-продажу 1/2 частки нежитлової будівлі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. серія та номер: 6981, виданий 15.09.2015 року, що укладений між [PERSON] та ПрП «Каракуліна» 1/2 нежитлової будівлі, загальною площею 521,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS]; договір купівлі-продажу 1/2 частки нежитлової будівлі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. серія та номер: 7301, виданий 05.10.2015 року, що укладений між ПрП «Каракуліна» та [PERSON] 1/2 нежитлової будівлі, загальною площею 521,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS]; договір купівлі-продажу 1/2 частки нежитлової будівлі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. серія та номер: 7010, виданий 14.09.2015 року, що укладений між [PERSON] та ПрП «Каракуліна» 1/2 нежитлової будівлі, загальною площею 521,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS]; договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. серія та номер: [NUMBER], виданий 30.09.2015 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] 1/2 нежитлової будівлі, загальною площею 521,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Вдовіну Л.Л. зареєструвати право власності за [PERSON] на нежитлову будівлю: магазин №5, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» за довіреністю [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до ст. 130 ЦПК України, що підтверджується поштовим повідомленням (том№2 а.с.96), а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до ст. 130 ЦПК України, що підтверджується поштовим конвертом, що повернувся за закінченням терміну зберігання (том№2 а.с.98), а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Представник відповідача Приватного підприємства «Каракуліна» у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до ст. 130 ЦПК України, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіна Л.Л. надала суду заяву про розгляд справи без її участі (том№2 а.с.81). Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Надра» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (том №2 а.с.97). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що 21 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №8/2007/840-МК-34/4, за яким Банк надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 250 000 доларів США, строком до 20 березня 2017 року, зі сплатою 14,4% річних (том №1 а.с.177-178). Того ж дня, 21 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки №4/1, за яким в забезпечення виконання умов Кредитного договору №8/2007/840-МК-34/4 [PERSON] передала в іпотеку нежитлову будівлю магазин №5, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (том №1 а.с.175-176). Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойко О.М. від 25 квітня 2013 року було відкрито виконавче провадження ВП№37752076 з примусового виконання виконавчого листа №6-297/13 виданого 04 березня 2013 року Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість в загальній сумі 27 691 877 грн. 56 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом - 26 000 000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками - 394 044 грн. 45 коп., заборгованість по пені - 1 297 833 грн. 11 коп. (том №1 а.с.13). Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойко О.М. від 21 січня 2014 року в виконавчому провадженню ВП №37752076 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] у межах суми звернення стягнення: 30 461 065 грн. 32 коп. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] лише в межах суми боргу (том №1 а.с.139-141). В межах вищезазначеного виконавчого провадження 28 липня 2015 року було проведено опис й арешт вищезазначеного нерухомого майна та встановлено обмеження щодо його відчуження, про що було повідомлено [PERSON] (том №1 а.с.10-12). Під час відкриття виконавчого провадження [PERSON] володіла на праві власності нерухомим майном - магазином №5, що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 533,5 кв.м., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 жовтня 2015 року №46298174 (том№1 а.с.7). 14 вересня 2015 року між [PERSON] та ПрП «Каракуліна» був укладений Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, за яким [PERSON] відчужила ПрП «Каракуліна» 1/2 частину нежитлової будівлі мазанин №5, загальною площею 521,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (зареєстрований в реєстрі за №6981) (том №1 а.с.102-103). 15 вересня 2015 року між [PERSON] та ПрП «Каракуліна» був укладений Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, за яким [PERSON] відчужила ПрП «Каракуліна» 1/2 частину нежитлової будівлі магазин №5, загальною площею 521,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (зареєстрований в реєстрі за №7010) (том №1 а.с.63-65). 30 вересня 2015 року між ПрП «Каракуліна» та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, за яким ПрП «Каракуліна» відчужено [PERSON] 1/2 частину нежитлової будівлі магазин №5, загальною площею 521,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (зареєстрований в реєстрі за №7277) (том №1 а.с.61-62). 05 жовтня 2015 року між ПрП «Каракуліна» та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, за яким ПрП «Каракуліна» відчужено [PERSON] 1/2 частину нежитлової будівлі магазин №5, загальною площею 521,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (зареєстрований в реєстрі за №7301) (том №1 а.с.99-100). Всі чотири договори були посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Зокрема ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 57 вищезазначеного Закону постановами, передбаченими ч. 2 ст. 57, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Згідно ч. 4. ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно ч. 1, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу. Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна. Отже, відчуження [PERSON] нерухомого майна магазину №5, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яке було передано відповідно до Акту опису й арешту майна від 28 липня 2015 року [PERSON] на відповідальне зберігання та на яке накладено арешт, відбулось в супереч вимогам ст. 57, 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до п. 2.1 Договорів купівлі-продажу частки нежитлової будівлі, які було укладено між [PERSON] та ПрП «Каракуліна» зазначається, що на момент укладення цих Договорів вказане нерухоме майно нікому іншому не продане, не подароване, в ренту або як внесок до статутного капіталу юридичної особи не передане, не відчужене іншим способом, не заставлене, під арештом чи забороною та у податковій заставі вона не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами прав щодо відчужуваного житла у третіх осіб (у тому числі по праву сервітуту) та договорами найму (оренди), позички, шлюбним контрактом (договором) тощо, а також будь-яких інших обтяжень немає. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 5, 7, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Окрім цього, судам роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення вищевказаних Договорів купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, заборона на відчуження якого встановлена постановою державного виконавця при виконанні рішення суду, порушує права та інтереси стягувача ПАТ «Альфа-Банк» за виконавчим листом виданим Новозаводським районним судом м. Чернігова (том №1 а.с.14). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тому суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання Договорів купівлі-продажу нежитлової будівлі обґрунтовані, підтверджуються дослідженими доказами та відповідають встановленим фактичним обставинам, а тому підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про зобов'язання приватного нотаріуса ДМНО Вдовіну Л.Л. зареєструвати право власності за [PERSON] на нежитлову будівлю: магазин №5, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], то вони задоволенню не підлягають, оскільки права та інтереси позивача на момент звернення до суду з даним позовом нотаріусом порушені не були, позивачем доказів зворотнього в розпорядження суду надано не було. Крім того, позивач порушує питання про зобов'язання особу вчинити дії, однак до участі у справі така особа залучена як третя особа. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON], ПрП «Каракуліна» на користь позивача ПАТ «Альфа-Банк» повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 5512 грн., тобто з кожного по 1837,34 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial