Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] пред'явила позов до [PERSON] про визнання права власності на частку домоволодіння та земельної ділянки, як об'єктів спільного сумісного майна подружжя. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони, як подружжя, за період шлюбу придбали ? частину домоволодіння по [ADDRESS], яке розташоване на земельній ділянці площею 610 кв. м., яка ніким із співвласників не приватизована. Інша частина домоволодіння та земельної ділянки є власністю [PERSON], який має намір виділити в натурі ? частину даного домоволодіння. Тому, щоб захистити свої права, як одного з подружжя, вона просить визнати за нею право власності на ? частину в спільному майні подружжя, яке складається з ? частини заявленого домоволодіння, що відповідно складає ? частину від цілого домоволодіння. Крім того просить аналогічно визнати за нею право власності на ? частину в спільному майні подружжя, яке складається з ? частини земельної ділянки, на якій розташоване частина домоволодіння подружжя, що відповідно складає ? частину від цілої земельної ділянки, на якій знаходиться спірне домоволодіння. Представник - адвокат позивачки подав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги. Співвідповідач [PERSON] також подав до суду заяву, в якій визнав право позивачки на ? частину в спільному майні подружжя, визнав заявлені позовні вимоги про визнання права власності за позивачкою на ? частину житлового будинку по [ADDRESS] та ? частини земельної ділянки, на якій дана нерухомість знаходиться. При цьому просив розглянути справу без його участі та без участі його представника - адвоката. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 26 лютого 2014 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON], який також подав заяву до суду про те, що являється співвласником ? частини домоволодіння по [ADDRESS]. Позовних вимог [PERSON] не визнає, так як вважає, що це внутрішні справи подружжя [PERSON], тому ні вони до його частини, ні він до їхньої частини домоволодіння не мають відношення. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2002 року по 29 вересня 2010 року, що підтверджується змістом рішення Старокостянтинівського районного суду від 29 вересня 2010 року про розірвання їхнього шлюбу. Згідно договору купівлі - продажу, посвідченому [PERSON], приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу 05 лютого 2008 року за р. № 451, співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках кожен житловий будинок з надвірними будівлями (тип об'єкта: домоволодіння) [ADDRESS], та земельну ділянку площею 610 кв. м., яка розташована за тією ж адресою. На даній земельній ділянці розташовано: шлаковий житловий будинок, розміром житлової площі 39,2 кв. м., загальною площею 70,7 кв. м., позначений в плані літерою «А-1», камінний хлів, позначений в плані літерою «Б1», сітка металева огорожа, позначена в плані літерою «№». Земельна ділянка призначена для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, кадастровий номер земельної ділянки 6810800000.04.010.0158, всього земельних угідь 0,610 га, з низ с/г угідь 0,0416 га, у тому числі рілля 0,0221 га, багаторічні насадження 0,0195 га, кормові угіддя - 0, землі під будівлями, лісами та іншими угіддями - 0,0193 га. Обмеження та обтяження на земельну ділянку - код - 0-1.1. - заборона зміни цільового використання. Таким чином подружжям [PERSON] в період шлюбу придбано ? частину заявленого домоволодіння та ? частину заявленої земельної ділянки. Положеннями ч. 3 ст. 368 ЦК України так ч. 1 ст. 60 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз»яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь - які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов»язальними правовідносинами, тощо. Аналогічні положення закону були закріплені й у ст. ст. 22, 28 та 29 КпШС України, який діяв до 1 січня 2004 року, але був чинний на час набуття сторонами спірного майна. Подружжя [PERSON] визнають заявлені домоволодіння та земельну ділянку спільним сумісним майном подружжя, а також вважають частки кожного з них рівними. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Право власності за співвідповідачем [PERSON] на ? частку вищевказаного домоволодіння зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 09 січня 2009 року, що підтверджується відповідним штампом Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації на правовстановлюючому документі. Виходячи із рівності часток дружини та чоловіка у спільному сумісному майні подружжя, що визнається самими сторонами, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності за позивачкою [PERSON] на ? частину в спільному майні подружжя, яке складається з ? частини заявленого домоволодіння, що відповідно складає ? частину від цілого домоволодіння по [ADDRESS] Хмельницької області підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог по земельній ділянці, то позивачка, посилаючись на договір купівлі - продажу, яким було придбано ? частину домоволодінні разом із ? частиною земельної ділянки, просить визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки від ? частини придбаної ними, як подружжям, що відповідно становить ? частину від усієї земельної ділянки. Згідно до ст. 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення земельних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчувалось державним актом. Відповідно до змісту статтей 125, 126 Земельного кодексу України (з наступними змінами) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскільки право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на неї та його державної реєстрації, а договір є лише підставою для видачі власнику земельної ділянки правовстановлюючого документу, тому право власності на земельну ділянку, яке не оформлене в установленому законом порядку, не підлягає поділу, а отже слід відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог про визнання права власності на ? частину земельної ділянки. У зв'язку з частковим задоволенням позову, враховуючи приписи ч. 1 ст. 88 ЦПК України, на користь позивачки з співвідповідача [PERSON] підлягають документально підтвердженні судові витрати без врахування витрат на оплату судового збору за вирішення позовної вимоги про визнання права власності на ? частину земельної ділянки (371,60 грн. - 128 грн. = 243,60 грн.)

Outcome: partial