Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

В грудні 2020 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив прийняти рішення відповідно до якого усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з його дитиною - [PERSON] , [INFO] ; встановити [PERSON] для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , такі способи участі: - побачення кожну середу з 09:00 до 19:00 годин та у кожну п`ятницю з 17:00 до 10.00 понеділка без присутності матері - [PERSON] , заздалегідь домовляючись про дні побачень, їх зміни, про виїзди за територію міста, та залишення дитини ночувати у батька. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 31 жовтня 2017 року, позивач уклав шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було зроблено актовий запис № 704 від 31.10.2017 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року у цивільній справі № 204/1547/20 шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська, від 06 травня 2020 року позивачем сплачуються аліменти на користь [PERSON] , для утримання сина - [PERSON] [INFO] , у розмірі - 1200 (одна тисяча двісті) гривен, щомісяця до досягнення сином повноліття. Рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у місті ради «Про участь [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] » за № 149 від 24 липня 2020 року, виконавчий комітет Чечелівської районної у місті ради визначив участь позивача у вихованні малолітнього сина. Але відповідачка почала чинити перешкоди побаченням з сином позивача, вигадуючи різні необґрунтовані й надумані причини. При прибутті до місця проживання (перебування) дитини позивачем неодноразово було встановлено, що відповідачка дома взагалі відсутня, при цьому, в квартирі знаходяться невідомі йому особи чоловічої статі, що ставить під сумнів належність виконання відповідачкою своїх материнських обов`язків та належність контролю з її сторони за малолітньою дитиною. Окрім того, [PERSON] , з невідомих позивачеві причин, - почала на власний розсуд трактувати вимоги Рішення від 24.07.2020 року № 149 та заявляти, що дитину буде давити позивачеві для побачення тільки в її присутності, або ж взагалі її не побачить, що потягло за собою його звернення до органів поліції. Після непоодиноких бесід правоохоронних органів з [PERSON] , відповідачка свого ставлення до виконання Рішення виконавчого комітету Чечелівської районної у місті ради «Про участь [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] » за № 149 від 24 липня 2020 року, - не змінила, та знову перешкоджає його побаченням з дитиною. Зазначені вище обставини грубо порушують права позивача як батька дитини, і самої дитини, тому він вимушений звертатися до суду. 23 лютого 2021 року відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому просила позовні вимоги задовольнити частково, а саме встановити графік побачень батька з сином у присутності матері дитини. В обґрунтування вищезазначеного вказала, що позивач вводить суд в оману щодо дійсних обставин справи. Зокрема відповідачка, як мати дитини, ніколи не створювала своєму колишньому чоловікові перешкод у спілкуванні з їхнім сином та всіляко намагалася підтримувати між ними зв`язок, не дивлячись на що між сторонами фактично склалися не найкращі стосунки. В свою чергу батько дитини упродовж тривалого часу після припинення їх сімейних відносин не цікавився дитиною, не приїздив до неї, не шукав зустрічей тощо. Все змінилося після того, як відповідачка почала проживати з іншим чоловіком. Тільки після цього позивач почав проявляти інтерес до дитини. Але відповідачка перешкод у спілкуванні батька з дитиною не створювала. Усе, що вона просила це зважувати на вік дитини і її потреби. В той же час, батько дитини при зустрічах з дитиною свідомо порушував розпорядок дня дитини, невідомо куди возив дитину, на її прохання повідомити, де вони з дитиною будуть перебувати, не відповідав, а після повернення дитини - дитина кожного разу була неспокійною, почувала себе знервованою, постійно плакала. Син потім обіймав відповідачку за ноги та боявся втратити її з поля свого зору. Такі обставини відповідачку сильно занепокоїли, у зв`язку з чим, враховуючи, що на той момент дитині не виповнилося ще й 3 років, вона стала просити позивача проводити зустрічі з дитиною в її присутності чи хоча б в полі її зору і полі зору її у їх дитини. Позивач заперечив проти таких пропозицій і звернувся до Чечелівської районної у м. Дніпрі ради з приводу встановлення йому графіку побачень з їх сином. Рішенням останнього йому був встановлений графік побачень з дитиною. Перший час відповідачка виконувала вказане рішення у повному обсязі, але поведінка позивача не змінилася, а дитина після чергової зустрічі з батьком кілька ночей не могла спати та просиналася впродовж ночі по декілька разів і вся в сльозах, після чого притискалася до відповідачки і боялася її відпустити. Більш того, для встановлення об`єктивності щодо можливості зустрічей батька з дитиною без присутності матері, відповідачка звернулася до Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, яким була складена довідка № 14 від 17.02.2021 р., відповідно до якої для повноцінного психічного розвитку дитини та формування її особистості необхідна присутність в житті дитини та спілкування з обома батьками, але так як психіка дитини ще несформована, та спостерігаються прояви поведінкових розладів, а також наявна в минулому стресогенна ситуація (пов`язана із зустріччю дитини з батьком), графік зустрічей дитини з батьком оптимізувати, відкоригувати, що сприятиме гармонізації психоемоційного стану дитини та задля запобігання травматизації зустрічі дитини з батьком проводити в присутності матері. Крім того, особи чоловічого роду, про яких зазначав позивач у своєму позові, що вони перебувають в її квартирі, - це її фактичний чоловік, з яким вони спільно проживають - [PERSON] , з яким до речі у дитини склалися довірливі та доброзичливі стосунки. Враховуючи вказані обставини, вважає, що має право просити встановлення графіку побачень батька з дитиною в її присутності в найкращих інтересах дитини задля її спокійного психоемоційного розвитку. Крім цього зазначає, що позивач неодноразово допускав грубе порушення правил дорожнього руху, які виражаються керуванні транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння. До того ж позивач ще безліч разів притягався до адміністративної відповідальності за порушення інших правил дорожнього руху. 11 березня 2021 року представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив, в якому вказала, що позиція відповідачки, викладена у відзиві на позовну заяву, не підтверджена належними доказами, в той час, як з боку позивача надано достатньо доказів для задоволення позовних вимог. 17 вересня 2021 року відповідачка надала додаткові пояснення до відзиву, в яких просила задовольнити позовні вимоги частково та встановити години спілкування батька з дитиною - [PERSON] , [INFO] , у присутності матері дитини [PERSON] за наступним графіком: кожної першої та третьої суботи місяця з 10-00 години до 13-00 години у присутності матері дитини, а в решті позовних вимог відмовити. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. Відповідачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні визнали позовні вимоги частково, як раніше було зазначено у відзиві. Представник Центральної адміністрації Дніпровської міської ради Медведєва В.О. в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала заяву, в якій просила закінчити розгляд справи без її участі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 31 жовтня 2017 року. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , жінки - [PERSON] , від якого у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Даним рішенням шлюб між сторонами розірвано. Рішення не було оскаржено та набрало законної сили 07 серпня 2020 року (а.с. 18). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2020 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 10 лютого 2020 року і до його повноліття, в особі матері [PERSON] , [INFO] , допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць (а.с. 20). Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, вищевказані обставини не підлягають доказуванню, оскільки встановлені вищевказаними рішеннями суду. На теперішній час між батьками дитини виник спір стосовно участі батька у вихованні і спілкуванні з малолітньою дитиною. При цьому, позивач у своєму позові вказав, що відповідачка чинить йому перешкоди в його участі у вихованні і вільному спілкуванні з дитиною, хоча [PERSON] є хорошим та дбайливим батьком і бажає приймати участь у вихованні та житті своєї дитини. Тому, рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради від 24.07.2020 року № 149 позивачу був наданий дозвіл на періодичні побачення з його дитиною, згідно з графіком: кожну середу з 16.00 до 19.00 та кожну суботу з 09.00 до 13.00 без присутності матері дитини (а.с. 26). При цьому, позивач у своєму позові вказав, що відповідачка, не зважаючи на вищевказане рішення виконкому, чинить йому перешкоди в його участі у вихованні і вільному спілкуванні з сином, хоча він є хорошим та дбайливим батьком і бажає приймати участь у вихованні та житті свого сина. Відповідачка, в свою чергу, заперечувала проти обставин, зазначених позивачем, і зі свого боку стверджувала, що після побачень з батьком син перебуває у незадовільному психоемоційному стані. Крім цього, акцентувала увагу суду на тому, що позивач неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушень правил дорожнього руху, в тому числі за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На підтвердження тверджень кожної із сторін у судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] , яка є дружиною позивача; [PERSON] , який є цивільним чоловіком відповідачки. Кожен із свідків вказав на позитивні риси своєї сторони, а також про негативні риси протилежної сторони. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Зокрема з представлених суду доказів в їх сукупності та враховуючи пояснення сторін у судовому засіданні і їхні реакції один на одного, судом встановлено, що між сторонами виникли вкрай неприязні стосунки після припинення між ними сімейних відносин, що й прослідковується в їхніх відносинах і поведінці по відношенні один до одного. Поряд з цим, судом встановлено, що батькові дійсно чиняться перешкоди з боку матері у його спілкуванні з їхнім спільним малолітнім сином, що підтверджується неодноразовими зверненнями позивача до органів поліції. Стосовно притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд зазначає, що дійсно позивач притягався до адміністративної відповідальності, втім з моменту винесення даних постанови минуло більше чотирьох років. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. В свою чергу, відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як встановлено у судовому засіданні, позивач має бажання спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні, оздоровленні, він сплачує аліменти на утримання дитини, що підтверджено відповідними доказами у справі. Інтереси дітей захищаються передусім і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Відповідно до ст. 159 Сімейного Кодексу України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З матеріалів справи випливає, що відсутні обставини для обмеження спілкування батька з його сином. Крім цього, позивачем надано сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду Серії РРТ № 361890 та медичну довідку про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів Серії 12ЯЯУ № 479399 (а.с. 34-35). Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо запропонованого ним графіку побачень з сином і встановлення порядку спілкування батька з ним, оскільки він буде суперечити режиму дня дитини, його інтересам і самого позивача, який не довів суду належними доказами, що він зможе у такому графіку приділяти увагу дитині. Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, згідно висновку органу опіки та піклування адміністрації Чечелівського району Дніпровської міської ради з питання участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від 23.02.2021 року № 7/15-14, орган опіки та піклування при адміністрації Чечелівського району Дніпровської міської ради вважає за доцільне встановити наступний графік побачень [PERSON] з дитиною [PERSON] , [INFO] , а саме: кожну середу з 10.00 години до 19.00 години, без присутності матері дитини; кожну суботу з 10.00 години до 19.00 години, без присутності матері дитини (а.с. 94). Висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. Суд же погоджується з вищевказаним висновком органу опіки та піклування, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що в дитини спостерігаються прояви поведінкових розладів, а також наявна в минулому стресогенна ситуація (пов`язана із зустріччю дитини з батьком). Зокрема згідно з довідкою від 17.02.2021 року за № 14, складеної Комунальним закладом «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, в ході включеного керованого діагностичного інтерв`ю хлопчик відповів на наступні запитання спеціалістів так: «Це твоя мама?» - « Да », «Хто це?» (з [PERSON] та [PERSON] прийшов громадянський чоловік [PERSON] [PERSON] ): « Это [PERSON] », « Хто такий [PERSON] ?» - хлопчик показав, що їздив на машині. І далі на запитання: «Ти їздив на машині з [PERSON] ?» втратив інтерес до спілкування, почав відвертатися. Така реакція може свідчити про прояв механізмів психологічного захисту - ігнорування, відчудження (хлопчик відсторонює себе від спілкування). Через кілька хвилин хлопчик став проситися на руки до [PERSON] , що свідчить про те, що матір [PERSON] та [PERSON] для [PERSON] символізують безпеку та захист. [PERSON] є авторитетним для хлопчика і компенсує батьківську турботу, що є позитивним для розвитку дитини. З матір`ю хлопчик відчуває себе комфортно, спокійно та захищено, матір є домінуючою особою для [PERSON] символізує безпеку та захист (а.с. 58-62). Таким чином, суд погоджується з твердженнями позивача, що батьки мають рівні права щодо спілкування з сином і участі в його житті, але все вищевказане приводить суд до висновку, що наразі батько дитини не зможе задовольняти потреби свого малолітнього сина, без шкоди для його психічного та фізичного розвитку у тому вигляді, в якому він просить суд ухвалити рішення. Спілкування сина з батьком не повинно набувати риси психотравмуючих подій, а виховний процес повинен сприяти емоційному, когнітивному, особистому розвитку дитини та допомагати набувати корисні навички для подолання труднощів у подальшому дорослому житті. Суд також вважає необхідним зазначити позивачеві, що після налагодження між ним і його малолітнім сином належного контакту, усунення психотравмуючих рис у дитини при спілкуванні з батьком, встановлення довірливих відносин тощо, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з новим позовом про зміну раніше встановленого йому графіку побачень з дитиною або встановлення нового порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Але наразі суд приходить до висновку, що запропонований позивачем графік побачень з сином може призвести до негативних наслідків для психічного здоров`я його малолітнього сина, не дивлячись на права позивача щодо рівності прав на дітей поряд з матір`ю, передбачених чинним Сімейним кодексом України, адже, як було вказано судом вище, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, дослідивши усі докази у справі, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, в тому числі врахувавши насамперед інтереси дитини, його вік, суд дійшов висновку задовольнити частково позовні вимоги позивача та усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з його дитиною - [PERSON] , [INFO] та встановити [PERSON] для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення наступного графіку побачень: кожної середи з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері дитини, з дотриманням режиму дитини; кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері дитини, з дотриманням режиму дитини. На підставі викладеного і

Outcome: partial