Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обгрунтування Позивач подала до Арбузинського районного суду Миколаївської області позов, яким висунула вимоги про стягнення із [PERSON] на її користь аліментів задля утримання неповнолітнього сина. Зокрема, позовні вимоги обгрунтувала тим, що з 2002 року по 2010 рік проживала із відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився вин [PERSON] , який на даний час проживає разом із нею та перебуває на утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини регулярно і у достатньому розмірі не надає, що негативно впливає на матеріальний стан її сім`ї. Тож, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Процесуальні дії у справі Спрощене позовне провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2019 року, якою, до того ж, у порядку ч.2 ст. 13 ЦПК України, витребувано докази щодо спроможності відповідача утримувати дитину, позаяк, це було необхідно для захисту її прав та інтересів. Позиція сторін Позивач в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлена належно, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. До того ж висловила позицію щодо підтримання своїх вимог та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі у разі неявки до суду відповідача. Відповідач, у свою чергу, в судове засідання також не прибув, викликався у нього неодноразово за наявною у матеріалах справи адресою шляхом направлення судових повісток та публікації оголошення про виклик на офіційному веб порталі судової влади України, яке було розміщене не пізніше, ніж за десять днів до дати судового засідання, а тому, в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається таким, що належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, відповідач будь яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань до суду не направляв, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх умов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи, що підтверджується її заявою. При цьому, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснювалось,\~позаяк,\~жоден із\~учасників справи\~у судовому\~засіданні присутнім\~не був.\~ Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених сторонами У свою чергу, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, дослідивши надані йому докази та оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, встановив наступні обставини, відповідні їм правовідносини і зробив такі висновки. В судовому засіданні установлено, що згідно із повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим районним відділом реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції у Миколаївській області 23 листопада 2005 року, відповідач є батьком дитини [PERSON] , який народився [INFO] . При цьому, як слідує із позовної заяви, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає, але нерегулярно і не в достатній мірі. Між тим, стаття 180 СК України установлює обов`язок батьків утримувати дитину/дітей до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок, виходячи із аналізу вказаної правової норми, стосується обох батьків. При цьому, способи виконання батьками цього обов`язку визначаються за домовленістю між ними, а за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі ( ч.1,2 ст. 181 СК України). Та у цьому випадку, суд не установив наявності між сторонами домовленості щодо способів і обсягу утримання спільної дитини, чи то у грошовій, чи то у натуральній формі. За такого, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормою ч.3 ст. 181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка ж від заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у цьому випадку також визначається судом ( ч.1 ст. 183 СК України). \~ \~ \~ \~Тож, виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, слідує, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину/дітей той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. \~ \~ \~ \~Таким чином, право на пред`явлення позову про стягнення аліментів не залежить від факту перебування сторін у шлюбі або ж його розірвання, і такі факти не є юридично значущими для прийняття рішення про стягнення аліментів, позаяк, суд виходить із факту батьківства. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~При цьому, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. \~ \~ \~ \~Та у будь якому випадку при визначення розміру аліментів суд ураховує обставини, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України. \~ \~ \~ \~Тому у цьому аспекті суд бере до уваги вік, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка проживає разом із матерію і перебуває на її утриманні і є дитиною інвалідом, що підтверджується копією корінця медичного висновку №40 від 17 липня 2019 року. \~ \~ \~ \~Також суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є особою працездатного віку, однак, хворіє хронічним двостороннім гайморитом, інших дітей на утриманні не має, на даний час являється учасником двох виконавчих проваджень, має дохід у виді соціальної виплати та стипендії, має нерухоме майно, на яке державним виконавцем накладено арешт, транспортних засобів на праві власності не має. \~ \~ \~ \~А як наслідок, з урахуванням викладеного, з огляду на обов`язок відповідача утримувати свою дитину, суд приходить до висновку, що він має сплачувати аліменти, незалежно від того працевлаштований він чи ні. \~ \~ \~ \~Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18 вказав на те, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. \~ \~ \~ \~При цьому, згідно частиною другою\~статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а відповідач є її батьком, що достовірно установлено судом, то на нього покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення сина. \~ \~ \~ \~У цьому контексті, суд виходив із того, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини ( ч.2 ст. 182 СК України). А відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тож, інтереси та потреби дитини превалюють у данному випадку. Суд, при цьому, зважає ще й на те, що відповідач перебуває у працездатному віці, у той час, як повинен нести відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку своєї дитини, ураховуючи ще й той факт, що дитина є інвалідом. Між тим, суд, у контексті установлених фактичних обставин, із числа тих, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу). При цьому, суд виходив із того, що у\~справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини\~наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). У\~статті 7\~СК України\~визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. \~ \~ \~ \~Згідно із частинами другою та четвертою\~статті 155 СК України\~батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права\~батьків щодо дитини є похідними\~від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд, крім того, не установив жодної із обставин, що передбачені ст. 188 СК України. Тож, виходячи із необхідності дотримання балансу інтересів одночасно дитини та її батька, але водночас, надаючи перевагу інтересам саме дитини, суд приходить до висновку про повне задоволення позову, тобто, з відповідача на користь позивача слід стягнути аліментів у розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доход), але у будь якому випадку не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До того ж, за правилами ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду із дня пред`явлення позову, а тому у цій ситуації їх слід стягувати з 29 листопада 2019 року, тобто з дня пред`явлення позову, а згідно п.1 ч. 1 \~ст.\~430\~ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат На підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від 8 липня 2011 року\~ № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Тож, у цьому випадку, з урахуванням факту задоволення позову, він підлягає розподілу за правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, у цій ситуації має бути покладений на відповідача. Вирішуючи дане питання, суд виходив із положень ст. 176 ЦПК України щодо ціни позову, а також із того, що згідно ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір він не може бути меншим, аніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на сьогоднішній день становить 840,80 грн. З цих мотивів,

Outcome: approved