Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики в якому вказував, що 25 січня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до договору позивач передав у власність [PERSON] попередньо отримані ним для цієї мети в кредит у ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» за кредитним договором №7219-ФО/2012/57 від 25 січня 2012 року грошові кошти в розмірі 19 900 грн. Останній зі свого боку зобов’язався повернути кошти в строк до 01 червня 2012 року та сплатити проценти на умовах та згідно графіку кредитного договору №7219-ФО/2012/57. Крім цього 23 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики за яким позивач передав відповідачу власні грошові кошти в розмірі 5 700 грн. Останній підтвердив свої попередні зобов’язання та зобов’язався повернути борг за договорами позики в строк до 01 січня 2013 року, а також сплатити нараховані банком проценти. Проте відповідач ухилився від повного та своєчасного виконання умов договорів позики в частині повернення позикодавцю суми позики (в тому числі кредитних коштів) та сплати процентів. Вказана обставина призвела до самостійного (за власні кошти) виконання позикодавцем умов кредитного договору №7219-ФО/2012/57. Тому [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на свою користь 19 900 грн. позичених останньому кредитних коштів, 5 700 грн. власних позичених коштів, а також 9 656,42 грн. сплачених позивачем процентів за кредитним договором. В судовому засіданні позивач [PERSON] збільшив розмір вимог в частині стягнення процентів до 10 919,29 грн., в іншій частині вимоги залишив незмінними, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явився, судом відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 25 січня 2012 року [PERSON] уклав з ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» кредитний договір №7219-ФО/2012/57, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 19 990 грн. на строк до 24 січня 2017 року взамін зобов’язання останнього вчасно частинами згідно узгодженого графіку повертати кредитні кошти та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 31 % річних. В кредитному договорі сторони узгодили й інші умови. Кредит був отриманий позивачем з метою його подальшої передачі відповідачу в якості позики. В цей же день [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір позики, що підтверджується письмовою розпискою. Відповідно до договору позики (а.с. 42) позивач передав у власність відповідача отримані ним в кредит грошові кошти в розмірі 19 150 грн. Останній зі свого боку зобов’язався повернути кредитні кошти в строк до 01 червня 2012 року та сплатити проценти на умовах та згідно графіку кредитного договору №7219-ФО/2012/57. Крім цього 23 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики за яким позивач передав відповідачу в позику власні грошові кошти в розмірі 5 700 грн. Останній підтвердив свої зобов’язання за договором позики від 25 січня 2012 року, зокрема уточнив розмір позики, зобов’язавшись повернути 19 990 грн., тобто як особисто отримані ним кошти в розмірі 19 150 грн., так і частину кредитних коштів, які пішли на сплату позивачем комісії за видачу кредиту. Також відповідач зобов’язався повернути борг за договорами позики в строк до 01 січня 2013 року, а також сплатити нараховані банком проценти (а.с. 43). Проте [PERSON] ухилився від повного та своєчасного виконання умов договорів позики в частині повернення позикодавцю суми позики та переданих в якості позики кредитних коштів, що підтверджується наявністю розписок в позикодавця. Разом з тим [PERSON] не виконав зобов’язання по сплаті нарахованих позивачу з боку ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» процентів, внаслідок чого [PERSON] самостійно за власні кошти вносив плату за користування кредитом, що знайшло своє повне підтвердження копіями квитанцій (а.с. 15-27, 51-52) та випискою з особового рахунку позичальника (а.с. 53-65). Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов’язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів, в тому числі з договору позики. З положень ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачають обов’язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов’язання та зобов’язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, з врахуванням положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] в межах вимог останнього слід стягнути 19 900 грн. позичених ним кредитних коштів, 5 700 грн. власних позичених позивачем коштів, а також в якості плати 10 919,29 грн. нарахованих банком та сплачених позивачем процентів за кредитним договором за період з січня 2012 по грудень 2013 року (включно), а всього в загальному розмірі 36 519,29 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати: - на користь [PERSON] – 352,57 грн. судового збору; - на користь державного бюджету – 12,62 грн. судового збору.

Outcome: approved