Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~В жовтні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи Чортківського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю шляхом зняття з реєстрації. \~ \~ \~ \~В позовній заяві позивачка вказала, що є власником квартири [ADDRESS] з 17 червня 2020 року, що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.06.2020 року. Відповідно до записів у будинковій книзі для прописки громадян у даній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] . З дня придбання [PERSON] квартири по даний час відповідачі у квартирі не проживають та ніколи не появлялись. У зв`язку з їхньою реєстрацією у позивачки виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, тому вона була змушена звернутися до суду за захистом свого права власності. Просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , а також зобов`язати Чортківський районний відділ управління ДМС України в Тернопільській області примусово зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. В листопаді 2020 року від Чортківського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області надійшли пояснення щодо позову, в яких зазначили, що повноваження у сфері реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. В грудні 2020 року представник позивачки адвокат Мадрига О. С. подав заяву про зміну предмету позову, в якій просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, від її представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, від їхнього представника [PERSON] надійшла заява про визнання позову повністю, просить підготовче судове засідання та розгляд справи проводити без участі відповідачів та адвоката. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 17 червня 2020 року. З копії будинкової книги вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартири від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 17 червня 2020 року, з часу набуття права власності позивачкою [PERSON] на квартиру, і на момент звернення до суду з цим позовом у квартирі позивачки не проживали, а тому позовні вимоги позивачки про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачі позовні вимоги визнають, суд приходить до висновку про повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 840,80 гривень згідно квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» № N1F0S3639M від 12 жовтня 2020 року, що становить 420,40 гривень. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved