Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

В жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] вартості комунальних платежів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому та відповідачці [PERSON] на праві власності належить по 1/2 частки будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.03.2010 року, виданого Великобагачанською державною нотаріальною конторою Полтавської області. Відповідно до рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08.06.2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, позивачу було виділено в натурі 14/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями, а саме: в основній частині житлового будинку літ. ''А-1'' приміщення: веранду 1-1 площею 11,0 кв.м.; кухню 1-2 площею 12,4 кв.м.; кімнату 1-3 площею 10,0 кв.м., кухню 1-6 площею 3,7 кв.м. загальною площею 37,1 кв.м.; в добудові літ. ''а'' приміщення: сіни І площею 6,6 кв.м.; санвузол ІІ площею 6,6 кв.м. загальною площею 25,3 кв.м. Відповідачу ж по даній справі [PERSON] було виділено в натурі 11/25 частин вищезазначеного житлового будинку з частиною господарських будівель. Для здійснення вказаного варіанту розподілу житлового будинку [PERSON] зобов`язано було здійснити деякі переобладнання. Позивач вказує на те, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , має загальну площу 75,6 кв.м. та отоплюється за допомогою газового та твердопаливного котлів. І не зважаючи на те, що місце реєстрації відповідачки за вищезазначеною адресою, вона за даною адресою не проживає та не виконала рішення суду, яке набрало законної сили. Вона не несе ніяких витрат по утриманню своєї частини домоволодіння, взагалі не з`являється за місцем реєстрації. Позивач зазначає він зі своєю сім`єю постійно проживають у тій частині житлового будинку, яку йому виділено відповідно до рішення суду, а тією частиною будинку, яка виділена відповідачці [PERSON] вони не користуються. Не зважаючи на вищевикладене всі витрати по утриманню житлового будинку позивач повинен нести самостійно, оскільки система опалювання в житловому будинку не розподілена відповідно до поділу житлового будинку, в зв`язку з відсутністю достатніх коштів у позивача для здійснення відповідного переобладнання. На пропозиції позивача своєчасно опалювати житловий будинок, відповідачка [PERSON] ніяким чином не відреагувала. Позивачем неодноразово повідомлялася [PERSON] про те, що він всі витрати на утримання житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] здійснює самостійно, та просив її відшкодувати понесені ним витрати, але в добровільному порядку остання відмовилася хоча б щось відшкодувати, тому позивач вирішив звернутися до суду з відповідним позовом. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 29116 грн. 64 коп. витрат вартості опалення за її частину будинку та витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримував в повному обсязі, посилався на доводи викладені в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказував на те, що він із сім`єю користується лише своєю частиною житлового будинку, а витрати за опалення несе за весь житловий будинок, тому вважає, що відповідачка повинна відшкодувати йому частину понесених ним витрат. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив з посиланням на відповідні докази, які долучені до матеріалів справи, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилалася в своїх поясненнях на те, що вона не має доступу до своєї частини житлового будинку, так як позивач [PERSON] всіляко обмежує її доступ до домоволодіння. Просила в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі. Також просила застосувати позовну давність до позовних вимог за період з 2014 року по жовтень 2016 року включно. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання вважала, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити повністю, вважає, що позивач [PERSON] використовує на власний розсуд житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та обмежує доступ відповідача до її частини будинку. Суд, заслухавши позивача, відповідача, представника відповідача та свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВМР № 284619 від 23.03.2009 року, що видане державним нотаріусом Великобагачанської державної нотаріальної контори Полтавської області Сахаровою Л.І. спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] на 1/2 частку є її син [PERSON] , [INFO] та на 1/2 частку дочка [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку у вказаних частках видане свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] та належав померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району полтавської області від 15.09.2005 року (а.с. 17). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 23223491 від 23.03.2010 року спадкоємцем 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.04.2010 року [PERSON] на праві спільної часткової власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину ВМР № 284619 від 23.03.2010 року належить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] вищезазначений житловий будинок належить по 1/2 частки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20-23). Показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні, підтверджено факт, що позивач [PERSON] відсторонив свою сестру відповідачку по справі [PERSON] від володіння її частиною житлового будинку, вона починаючи з 2011 року не проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Тому вважають, що вона не повинна нести витрати за комунальні платежі з газопостачання. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України ) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до світлокопії рахунків та квитанцій за оплату вартості послуг за надання природного газу по особовому рахунку [NUMBER] , що стосується житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , то всі вони виписані на користувача [PERSON] (а.с. 24-38). Накладні на обрізну дошку, квитанції на соснові дрова обрізні та квитанції на паливні дрова (а.с. 39-42), суд не розцінює надані документи як доказ та підтвердження того, що саме позивач [PERSON] здійснював оплату по даним платіжним документам, з огляду на те, що зазначені документи не містять прізвища позивача. В ході судового розгляду судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 75,6 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , з розміром часток кожного 1/2 та зареєстровані у вказаному житлі, однак відповідач [PERSON] не проживає у ньому в період зазначені й у позовній заяві. Особовий рахунок з газопостачання в даний житловий будинок відкритий на позивача. Відповідно до рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08 червня 2017 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами позовні вимоги задоволено та здійснено поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON] (а.с. 43-49). На час розгляду даної справи судом рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08.06.2017 року не виконано, реальний поділ не здійснено. Виїздним оглядом під час судового засідання 01 березня 2021 року було встановлено, що на момент розгляду справи, житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] фактично користується та володіє позивач [PERSON] (а.с. 223-230). Доводи відповідача [PERSON] про те, що позивач [PERSON] не допускає її до її частини житлового будинку та господарських будівель, що належать їй відповідно до рішення суду від 08.06.2017 року, яке набрало законної сили, суд вважає прийнятливими. Згідно з ч. 1-2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. При цьому, сторони в даній справі не дійшли згоди щодо необхідності опалення належного їм на праві спільної часткової власності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та необхідність його опалення природним газом та твердопаливними матеріалами з метою утримання та збереження даного будинку. Позивачем суду не було надано жодного доказу, що відповідач проживала у відповідний період у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та була споживачем комунальних послуг, позивач посилався лише на ст. 322 ЦК України, яка передбачає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить та на ч. 1 ст. 1160 ЦК України, згідно якої особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. В судових засіданнях під час розгляду справи склалося таке враження, що сторони між собою перебувають в неприязних відносинах, отже посилання позивача в позовній заяві на те, що він неодноразово звертався до відповідача в добровільному порядку про відшкодування понесених ним витрат на опалення будинку, суд не приймає до увагу. Згідно ч. 2 ст. 1160 ЦК України, якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, при першій нагоді не повідомила цю особу про свої дії, вона не має права вимагати відшкодування зроблених витрат. Відповідно дост. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, будинку. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження будинку, що перебуває в спільній частковій власності. Протягом періоду, за який позивач просить вирішити питання про стягнення витрат на утримання спільного майна, діяли положення Закону України ''Про житлово-комунальні послуги'' № 1875-IV та Закону України ''Про житлово-комунальні послуги'' № 2189-VIII. Відповідно до ст. 1 Закону України ''Про житлово-комунальніпослуги'' №1875-IV житлово-комунальними послугами є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальними послугами є результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Статтею 13 Закону України ''Про житлово-комунальні послуги'' №1875-IV визначений розподіл житлово-комунальних послуг залежно від функціонального призначення, за яким такі послуги поділяються накомунальні послуги (серед яких газопостачання), послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків та послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд. Відповідно до ст. 1 Закону України ''Про житлово-комунальні послуги'' № 2189-VIII житлово-комунальними послугами є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 5 Закону України ''Про житлово-комунальні послуги'' № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. З комплексного аналізу процитованих вище положень чинних в період виникнення спірних правовідносин законів слідує, що власне комунальні послуги, як складова частина житлово-комунальних послуг, спрямовані не на утримання будинку, а на задоволення потреб у газопостачанні відповідних фізичних осіб, що у такому будинку проживають. За такого, витрати особи на комунальні послуги з газопостачання не можуть входити до перелічених в ст. 360 ЦК України витрат на управління, утримання та збереження спільного нерухомого майна, оскільки такі витрати з газопостачання не стосуються управління, утримання та збереження даного майна. Аналогічна позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 20.06.2018 року по справі №725/3790/16-ц, згідно з якою відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не будинку, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) житлового будинку, який проживає в ньому. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) будинку і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження будинку, що перебуває в спільній частковій власності. На підставі викладеного та у зв`язку зі встановленими судом обставинами справи суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Оскільки позов не підлягає задоволенню, то відсутні підстави для стягнення з відповідача на косить позивача витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, ст. ст. 358, 360 ЦК України,та

Outcome: dismissed