Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, вказавши, що 28.08.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №014/1434/74/519 про надання\~ кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 89780 доларів США зі сплатою за користування кредитом 13,00% річних строком до 27.08.2017 року. При цьому, відповідач зобовязалася належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені кредитним договором. Проте, в порушення вимог чинного цивільного законодавства України та зазначених умов договору, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 03.10.2018 року у неї перед банком виникла заборгованість за простроченими відсотками за період з 15.03.2016 року по 03.10.2018 року в рамках строку позовної давності, у розмірі 30161 доларів США 46 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу Національного банку України станом на дату розрахунку заборгованості складає 852\~853 грн. 25 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача разом із понесеними ним витратами по сплаті судового збору у розмірі 12788 грн. 75 коп. Згідно з ухвалою суду від 30.10.2018 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надала, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги у повному обсязі та не заперечуючи щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач на повторні виклики в судове засідання не зявилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином та викликалася в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки вона суд не повідомила. З огляду на наведене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що 28.08.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №014/1434/74/519 про надання\~ кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 89780 доларів США зі сплатою за користування кредитом 13,00% річних строком до 27.08.2017 року. Наведені позивачем обставини в обґрунтування позовних вимог підтверджуються наявними в матеріалах справи заявою -анкетою позичальника та копією означеного кредитного договору. Так, із заяви-анкети позичальника встановлено, що відповідач була ознайомлена у письмовій формі з кредитними умовами, зокрема, метою та формою кредитування, формою забезпечення, строками та відсотковою ставкою за кредитом, орієнтовною сукупною вартістю кредиту, з валютними ризиками при отриманні кредиту в іноземній валюті, умовами надання та повернення кредиту, а також з діючим законодавством України, що регламентує відношення банку та клієнта. Відповідно до п.3.1. кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування. Згідно з наявною в матеріалах справи випискою по рахунку, надання кредитних коштів, у відповідності до вимог п.3.2. кредитного договору, було проведено шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника. Таким чином, банк виконав свої зобовязання, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору. Пунктом 3.3. кредитного договору сторони встановили, що нарахування процентів за кредитним договором здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (метод факт/факт). При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються кредитором щомісяця на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту) до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Відповідно до п.5.1. кредитного договору позичальник зобовязалася забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених кредитним договором: - щомісячно, до 15 (пятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з графіком та остаточне погашення отриманого кредиту до 09.08.2017\~року (включно) на рахунок, визначений п.4.1. кредитного договору; - щомісячно, до 15\~(пятнадцятого)\~числа кожного\~місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів у попередньому місяці на рахунок, визначений кредитним договором. Крім того, відповідно до п.8.1. кредитного договору позичальник засвідчила та гарантувала, що всі умови кредитного договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими, а саме: позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для неї обставин, вона спроможна здійснити кредитний договір і виконати зобовязання по ньому, оскільки вона не має обмежень у право- та дієздатності. До того ж, позичальник гарантувала, що жодним чином не обмежена законом, іншим нормативно-правовим актом, судовим рішенням або іншим передбаченим чинним законодавством способом в своєму праві укладати кредитний договір та виконувати усі умови, визначені в ньому. У відповідності до п.8.2. кредитного договору сторони погодили і те, що з укладенням цього договору сторони досягли згоди усіх істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору. Згідно п. 8.3. кредитного договору позичальник гарантувала, що у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе вона. Крім того, позичальник засвідчила, що їй розтлумачено (зрозуміло) та вона згідна, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може призвести до значних збитків та погіршення її фінансового стану. Сторони дійшли згоди, що будь-яке порушення позичальником умов кредитного договору повинно розглядатись як істотне порушення договору, яке надає право кредитору у порядку, передбаченому цим договором та/або діючим законодавством України, незалежно від встановлених договором строків виконання зобовязань, вимагати від позичальника повернення кредиту (п. 8.4. кредитного договору). Відповідно до п. 9.1. кредитний договір набуває чинності з часу його підписання сторонами та скріплення печаткою кредитора та діє до повного погашення кредитної заборгованості позичальника за кредитним договором (суми кредиту, процентів за користування, комісій, неустойок, відшкодування можливих збитків). Отже, з укладенням кредитного договору у відповідача виник обовязок повернути банку кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах, встановлених графіком погашення кредитної заборгованості. Проте, як зясовано судом, всупереч вимогам п.5.1. кредитного договору відповідач не виконала взяті на себе договірні зобовязання, не здійснювала щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Позивач є правонаступником ВАТ «[PERSON] Аваль» з усіма юридичними правами та обовязками, що підтверджується витягом зі Статуту АТ «[PERSON] Аваль». З огляду на наведене, у звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору на адресу останньої позивачем було направлено вимогу про неналежне виконання боргових зобовязань за кредитним договором за вихідним №114/5-124622 від 18.07.2018 року та надано відповідачу можливість добровільно врегулювати заборгованість протягом 60 днів. Така вимога була направлена відповідачу 20.07.2018 року, що підтверджується матеріалами справи, однак у визначені позивачем строки виконана відповідачем не була. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 03.10.2018 року у відповідача виникла заборгованість за простроченими відсотками за період з 15.03.2016 року по 03.10.2018 року в рамках строку позовної давності, у розмірі 30161 доларів США 46 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу Національного банку України станом на дату розрахунку заборгованості складає 852\~853 грн. 25 коп. Жодних сумнівів щодо правильності наведеного розрахунку заборгованості у суду немає. Будь-яких належних та допустимих доказів в заперечення вказаних обставин, зокрема, щодо відсутності заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статі 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. При розгляді даної справи судом також приймається до уваги, що 04.07.2018 року [PERSON] Верховного Суду погодилася з висновком колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про необхідність відступити від правової позиції Верховного Суду України щодо застосування пункту 8 частини першої\~статті 49 Закону № 606-XIV\~у подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1445цс17. Зокрема, суд вказав, що згідно зі\~статтею 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог\~статті 192 ЦК України\~гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом\~статті 524 ЦК України\~грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у\~статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або\~законом\~чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій\~статті 533 ЦК України\~закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як встановлено судом, 11.10.2006 року Національним Банком України видано ліцензію та дозвіл на право ВАТ «[PERSON] Аваль» здійснювати банківські операції визначені ч.1 та п.п. 5-11 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Згідно додатку до вказаного Дозволу банк вправі здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Таким чином, встановивши наведені вище обставини та визначені відповідно до них правовідносини, а також беручи до уваги, що на час розгляду справи судом заборгованість відповідача перед позивачем не погашена, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору порушено право позивача, а тому наявні підстави для стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором №014/1434/74/519 від 28.08.2007 року, а саме, заборгованості за простроченими відсотками за період з 15.03.2016 року по 03.10.2018 року в рамках строку позовної давності, у іноземній валюті, що становить 30161 доларів США 46 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу Національного банку України станом на 03.10.2018 року складає 852\~853 грн. 25 коп. Згідно з платіжним дорученням №3232 від 05.10.2018 року, при зверненні з даним позовом до суду позивачем було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 12788 грн. 75 коп., а тому, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved