Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

В грудні 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], третя особа : Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 27.07.2007 року по 30.11.2009 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого [INFO] у них народилась дочка [PERSON], яка після розлучення батьків 12.08.2010 року залишилась проживати з позивачкою. Позивачка займається вихованням та розвитком дитини, утримує її матеріально та піклується про стан здоров'я. Позивачка неодноразово зверталась до Служби у справах дітей Дніпровської в м. Києві РДА із заявою, у якій повідомляла, що батько уникає зустрічей з дитиною, не надає допомогу на утримання доньки. Проте, відповідач бачився з дитиною останній раз у травні 2012 року, надавав кошти на утримання дитини в 2011 році, участі в її вихованні та розвитку не приймає. Тому позивачка просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка, представник позивачки підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені судом належним чином. Представник третьої особи у своєму листі на адресу суду просив розглядати справу у відсутності представника третьої особи та повідомив, що висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації №1592/41/2/103 від 12.03.2014р. про позбавлення батьківських прав та позов підтримують. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] народилася [PERSON], батьками якої в свідоцтві про народження зазначені позивачка та відповідач. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано 04.03.2010 року. 07.03.2014 року відповідач підписав заяву, яка була засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І., в якій повідомляє, що він визнає позов поданий [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON], [INFO], та не заперечує проти позбавлення його судом батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON], [INFO]. У висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації №1592/41/2/103 від 12.03.2014р. зазначено, що враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що він ухилявся від виховання та утримання дитини. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. На підставі викладеного, враховуючи, що судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved