Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

В грудні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що в 2000 р. вона придбала у відповідача квартиру [ADDRESS], оформивши договір купівлі-продажу нерухомого майна на Товарній біржі «Нерухомість-Південь». На теперішній час позивачка не має можливості розпоряджатися належним їй майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавець ніяких претензій не пред'являє, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляється. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати дійсним Договір № [NUMBER] купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 27.08.2000 р. між нею, з одного боку та відповідачем, з іншого боку, зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість-Південь», в зв'язку з чим визнати право власності на вищевказану квартиру. Позивачка в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі Договору №8489 купівлі-продажу нерухомого майна від 25.03.1998 р., зареєстрованого в ММБТІ 19.04.1996 р. в реєстрі [NUMBER] від 30.03.1998 р. 27.08.2000 р. на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» за № [NUMBER] був зареєстрований Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], - з іншої сторони. Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що права позивачки порушено, іншим шляхом поновити їх неможливо, отже заявлені вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачка просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Однак в задоволенні позовних вимог в цієї частині суд вважає за необхідне відмовити, оскільки право власності позивачки на вказану квартиру ніким не оспорюється. З позивача на користь держави підлягає стягненню недоплачена сума судового збору в розмірі 551 грн.20 коп. за частину позовних вимог, у задоволенні якої було відмовлено.

Outcome: approved