Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

В жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом до вказаних відповідачів (крім [PERSON] ), в якому просила визнати за нею право власності на 1/7 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . На обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті спадкодавця, яким був його батьком, залишилося спадкове майно, в тому числі вказаний житловий будинок, однак вона не може оформити його в нотаріальному порядку, оскільки будинок перейшов до батька в прядку спадкування після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] , але не був переоформлений ним. Крім того він не може документально підтвердити факт прийняття ним спадщини після смерті матері. Тому вона звернулася до суду із цим позовом, оскільки нотаріально не змогла оформити спадщину. Під час розгляду справи ухвалою суду від 23 січня 2017 рок до участі в ній в якості співвідповідача був залучений [PERSON] - який був братом [PERSON] і претендував на спадщину після смерті їх матері [PERSON] . Ухвалою суду від 20 вересня 2017 року провадження в справі було зупинено до вирішення іншої справи - за позовом [PERSON] до тих же відповідачів та [PERSON] про визнання права власності на той же житловий будинок по [ADDRESS] . 23 січня 2019 року ухвалою суду провадження в справі було відновлено. В судовому засідання позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідачів, заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] в с. Мішково-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області померла [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] цьому селі . На час смерті [PERSON] діяли положення ЦК України 1963 року. Відповідно до ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно зі ст. 525 та ст. 526 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місце знаходження майна або його основної частини. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яким заповіла на випадок своєї смерті належний їй житловий будинок по [ADDRESS] своєму сину [PERSON] . Відповідно до довідок Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 17 червня 1997 року та від 18 листопада 2015 року на час смерті вона одна проживала в будинку [ADDRESS] , але її син [PERSON] протягом шести місяців з моменту смерті матері прийняв спадщину шляхом вступу в управління її майном: заволодів і розпорядився її речами, провів поховання. Крім того, як було встановлено під час розгляду цивільної справи № 477/2521/16 за позовом [PERSON] він спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, тому прав до спадкового майна не має. Таким чином, прийнявши спадщину після смерті матері у виді вказаного житлового будинку [PERSON] не переоформив його на себе, хоча це не скасовує його право власності, яке він набув в порядку спадкування, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. В той же час він помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно, в тому числі і на вказаний вище житловий будинок. На час її смерті вже діяли положення Цивільного кодексу України 2003 року (далі ЦК України). Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Даних про те, що [PERSON] за свого життя склав заповіт, суду не надано, тому майно після його смерті повинно спадкуватися за законом. Цивільний кодекс України вирізняє п`ять черг спадкування за законом, які визначаються ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Як передбачено ст. 1258 ЦК України спадкування за законом здійснюється почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що до першої черги спадкоємців за законом відносяться дружина та діти померлого. Відповідно до довідки Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 2015 року, на час смерті [PERSON] разом з ним проживали: його дружина - [PERSON] , діти - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивачка, як дочка померлого, звернулася до Жовтневої державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщини, однак отримала письмове роз`яснення від 04 березня 2016 року, в якому було зазначено про неможливість оформлення спадщини в нотаріальнму порядку тільки нею особисто, оскільки є і інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , а згідно правовстановлюючих документів на спадковий будинок, вони були оформлені після смерті власниці [PERSON] . Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Свідоцтво про право власності на житловий будинок від 01 квітня 1997 року за [PERSON] не скасовано і є діючим. Той факт, що воно було оформлено після її смерті не скасовує її право власності на житловий будинок, оскільки, як вбачається із рішення Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 61 від 19 липня 1996 року, так і з довідки БТІ від 20 червня 2016 року будинок був побудований нею за свого життя і належав на праві власності згідно погосподарської книги. Таким чином, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що житловий будинок за життя належав [PERSON] і після її смерті входить до складу її спадщини, а тому в порядку спадкування перейшов до сина [PERSON] , і після його смерті повинен відійти спадкоємцям за законом. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1267 ЦК України, за наявності двох та більше спадкоємців за законом, їх частки є рівними. З врахуванням наявності встановлених семи спадкоємців за законом після смерті [PERSON] позивачка має право на 1/7 частину його спадщини. Посилання представника позивачки на наявність заяв інших спадкоємців, в яких вони відмовляються від спадщини після смерті [PERSON] на користь позивачки, суд не вважає такими, що можуть бути застосовані при вирішенні заявленого нею позову, оскільки такі заяви повинні були бути подані нотаріусу на протязі строку для прийняття спадщини, чого вчинено не було, а також, виходячи із принципу диспозитивності, суд не може самостійно вийти за межі позовних вимог, а позов подано про визнання права власності тільки на 1/7 частину спадкового житлового будинку, а не цілого, і заяв про збільшення позовних вимог подано не було. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved