Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

В грудні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 146 055 грн. В обґрунтування вказав, що з 25.02.1992 по 22.05.1998 рік перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на ВО «Кривбасруда» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») електрослюсарем, ДСФ. 22.04.1994 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві та він отримав травму. Висновком МСЕК від 22.06.1994 року вперше було встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку нещасним випадком, безстроково. 22.05.1998 року був звільнений з підприємства за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України.У зв`язку із ушкодженням здоров`я через нещасний випадок йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що позивач став комплексувати через увіччя, вже не відчуває себе повноцінною людиною, при зустрічі із людьми він змушений пояснювати, що з ним трапилось, відчуває ніяковість, що спонукає його зменшити кількість соціальних зв`язків. Через травму він змушений був змінити ритм та організацію свого життя. 18 грудня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами. 08 січня 2020 року судом отримано клопотання представника відповідача про зобов`язання відповідача надати суду оригінали доказів, а також визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 20.01.2020 року залишено без задоволення. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з 22.06.1994 року, тобто з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Згідно ст. 440-1 ЦК УРСР в редакції, що була чинною у 1994 р. розмір відшкодування моральної шкоди обмежувався п`ятьма\~мінімальними розмірами\~заробітної плати. Розмір моральної шкоди, про стягнення якого просить позивач не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.Також зазначили, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянні заподіювача та вини відповідача в її заподіянні. Крім того позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди після спливу 25 років з дня встановлення стійкої втрати професійної працездатності первинно, про поновлення якого не просив суд. Також, зазначили, що наявність у позивача моральних страждань не підтверджені належними доказами, зокрема висновком фахівця. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач [PERSON] з 25.02.1992 року по 22.05.1998 року, перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда» правонаступником є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 10-14). Згідно акту №8 про нещасний випадок на виробництві, що стався 22.04.1994 року, складеного на підприємстві ВО «Кривбасруда», шахта «Гвардійська», проведено розслідування нещасного випадку що стався на виробництві з [PERSON] . У вказаному акті зазначено, що 22 квітня 1994 року [PERSON] через майстра ДСФ одержав завдання на демонтаж електричного двигуна конвеєра №37. Через деякий час до нього звернувся в/о майстра [PERSON] і попросив зробити ручку до кувалди. О 10 год. 50 хв. при виробництві ручки на електричному рубанку, який встановлений без проекту, ручка сковзнула і кисть лівої руки опинилася на ножу рубанка. Також, вказано, що причиною нещасного випадку, є незадовільна організація робіт, у тому числі недоліки в навчанні і безпечним прийомам праці. (а.с.3-4). Згідно запису медичної карти з КЗ «Криворізька міська лікарня №8» ДОР зазначено діагноз: ампутація 3 пальця, відкриті переломи 4-5 пальців з дефектом кісткової та м`якої тканини (а.с.7,8,9). Відповідно до висновку МСЕК від 22.06.1994 року вперше позивачу було встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку нещасним випадком, безстроково, група інвалідності не визначена (а.с.5). Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі\~Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Вирішуючи питання щодо правовідносин, які склались між сторонами у справі та законодавчих норм, що підлягають застосуванню суд керується положеннями\~ст. 440-1 ЦК України\~в редакції 1963 року, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, оскільки судом встановлено, що право на відшкодування шкоди виникло у позивача з моменту нещасного випадку, що стався з ним на робочому місці 22.04.1994 року внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці, що й стало причиною ушкодження здоров`я працівника. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.5\~Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до\~ст. 440-1 ЦК України\~в редакції 1963 року моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі\~за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також\~інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Оцінюючи позицію відповідача, викладену у відзиві щодо відсутності у позивача законного права на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку, суд зазначає, що ст.440-1 ЦК Української РСР\~є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини і не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав має бути відшкодована особою, яка її заподіяла, на підставі ст. 440-1ЦК Української\~РСР 1963\~року чинної на час виникнення спірних правовідносин. Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці гарантовано ч.4\~ст. 43 Конституції України. Згідно ч.ч. 1, 3\~ст. 17 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових\~актів,\~а\~також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України\~встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. За\~п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв`язку з отриманою травмою на виробництві, що призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності безстроково, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до\~ст.3 Закону України «Про оплату праці»\~мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону в поєднанні з ст.ст.\~3\~і\~8 Конституції України\~дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 р. №6-207цс14,яка в силу вимог ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~повинна враховуватися судами привиборі із застосуваннінорми права до спірних правовідносин. Так, згідно положень\~ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 4723 грн. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує ступінь втрати працездатності позивача в розмірі 25 %, який встановлено безстроково, а також час роботи на підприємстві відповідача, крім того, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, який не відчуває себе повноцінною людиною та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «КЗРК», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 50 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~з ПАТ «КЗРК», підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. За правиламист.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 01.11.2019 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Карнаух Т.В. укладено договір про надання правової допомоги (а.с.18), до якого додано детальний опис наданих адвокатом послуг (а.с.21), а також надана копія квитанції про оплату позивачем вказаних послуг в розмірі 3900 грн. (а.с.20). Оскільки справа розглянута в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, суд вважає, що витрати в сумі 1200 грн. на правову допомогу, пов`язану з представництвом інтересів позивача в суді, не підлягають стягненню з відповідача. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем в сумі 2700 грн. На підставі ст. 440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial