Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила про розгляд справи без її участі. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу у її відсутність. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва від 30.12.2002р. про право власності на квартиру [ADDRESS]; копія технічного паспорту на квартиру, оформленого на ім'я [PERSON]; копії квитанцій про сплату за комунальні послуги. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.12.2002р. відповідачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. До 2013р. сторони у справі, як родички, спільно мешкали за вищевказаною адресою, вели спільне господарство. У 2003 р. відповідачка подарувала позивачці вищевказану квартиру, безоплатно передала у володіння та користування належну їй нерухомість разом із всіма документами на неї і виїхала з міста. Позивачка продовжила мешкати на житлоплощі вищевказаної нерухомості, мешкає там по теперішній час, фактично, відкрито володіє квартирою [ADDRESS], стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, провела опалювання, встановила газовий котел, зробила ремонт та ін. На момент фактичного укладення угоди про дарування сторони не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили нотаріально. У зв'язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на квартиру, оскільки з 2003 р. володіє та безперервно користується нею, слідкує за її технічним станом, несе витрати у зв'язку із її утриманням, зберігає у себе всю документацію на житло, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на квартиру. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивачки, у 2003р. між сторонами фактично була досягнута домовленість про дарування квартири [ADDRESS]. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 2003р. по теперішній час позивачка безперервно, відкрито володіє квартирою, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивачкою квартирою, відповідачка, як зареєстрований власник, не пред'являла до позивачки жодних вимог про витребування нерухомості, документів на неї, не брала участі у її утриманні та не несла витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON] не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою квартирою є добросовісним (тобто позивачка вважала, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про дарування нерухомості), правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання квартири, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що квартиру цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого остання набула право власності на неї за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на квартиру.

Outcome: approved