Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний момент розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2016 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться його життям, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, тому позивач звернулася з даним позовом до суду та просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Враховуючи, що дана справа є малозначною, тому суд розглянув її в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Куций Р.А.в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, пославшись на обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Позивач суду пояснила, що вона отримує мінімальну заробітну плату, малолітній син [PERSON] за станом здоров`я відвідує спецгрупу у дитячому садочку, потребує ортопедичного взуття, відвідування басейну та ЛФК. На запитання суду позивач пояснила, що після розірвання шлюбу відповідач мав іншу роботу та менший дохід, відповідач надавав добровільно матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] 2000 грн. Договір про сплату відповідачем аліментів на утримання дитини між сторонами не укладався. Крім того, зазначила, що відповідач взагалі не приділяє уваги сину, не спілкується з ним, не купує одяг, іграшки, тощо. Представник відповідача - адвокат Кашпрук О.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пославшись на обставини викладені у відзиві (а.с. 20-21), не заперечила щодо стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1\\6 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, оскільки [PERSON] має на утриманні ще одного сина [PERSON] та хворого батька, який потребує додаткових коштів на утримання. Крім того, відповідач щомісячно протягом трьох років перераховує кошти на рахунок позивача на утримання сина по 2000 грн. Якщо є необхідність, то відповідач згоден нести додаткові витрати на розвиток та лікування дитини. При стягненні аліментів на утримання дитини просила врахувати, що відповідач добровільно сплатив аліменти на утримання дитини за жовтень, грудень 2019 року. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2016 року (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Малолітня дитина сторін - син [PERSON] зареєстрований і проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта, довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 12.06.2019 року та довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію №3874 від 21.11.2019 року, виданої МКП «УК «Київська» (а.с. 4-5, 8, 68). Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.03.2017 року та свідоцтвом про право власності на житло від 31.08.2001 року підтверджується, що позивач [PERSON] є власником Ѕ квартири [ADDRESS] (а.с. 66-67,69). Дитина [PERSON] відвідує КЗ «Дошкільний навчальний заклад №26 Вінницької міської ради». На підставі направлення №36 від 04.09.2018 року, з 10.09.2018 року малолітнього [PERSON] переведено в групу компенсуючого типу з вадами опорно-рухового апарату, що підтверджується довідкою №05.1.11/140 від 26.11.2019 року (а.с. 75, 79-80). Позивачем надано суду копію картки комплексного обстеження дитини [PERSON] , виписку із медичної картки від 27.11.2019 року, консультаційні висновки, відповідно до яких дитина [PERSON] має наступний діагноз: сколіотична постава; лійкоподібна асиметрична деформація грудної клітки; плоско-вальгусні ступні; фімоз. Дитина потребує проходження масажу, ЛФК, носіння ортопедичного взуття, рекомендовано плавання (а.с. 70-74, 76-78, 81-88). Довідкою ПП «Конекс» від 12.11.2019 року підтверджено, що позивач [PERSON] працювала в ПП «Конекс» до 16.10.2019 року та відповідно до довідки про доходи її сукупний дохід за період з травня 2019 року по жовтень 2019 року склав 25433,03 грн. (а.с. 64-65). На даний час позивач [PERSON] працює на посаді старшого провізора у відділі внутрішнього аудиту в ТОВ «Конекс-Фарм» та отримала заробітну плату за жовтень 2019 року в розмірі 2531,11грн. (а.с. 62-63). Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , відповідач [PERSON] 02.06.2017 року зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с. 22). Від даного шлюбу відповідач має сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 23). У довідці з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію №3835 від 18.11.2019 року, виданої МКП «УК «Київська» зазначено, що відповідач [PERSON] зареєстрований разом з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (батько, мати та брат) за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Довідкою про склад сім`ї від 21.11.2019 року, виданої ОСББ «Династія-3» підтверджено, що відповідач [PERSON] фактично, без реєстрації проживає за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] та [PERSON] (а.с. 26). Відповідач [PERSON] працює фахівцем з методів розширення ринку збуту АТ «Київський вітамінний завод», його сукупний дохід з травня 2019 року по жовтень 2019 рік склав 97532,67 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 20.11.2019 року (а.с. 25). [PERSON] - рідний брат відповідача, є інвалідом ІІІ групи, інвалідність йому встановлено до 01.04.2020 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №090464 (а.с. 39). [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, працює молодшою медичною сестрою в КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. Ющенка О.І. Вінницької обласної ради», її сукупний дохід за період з травня 2019 року по жовтень 2019 року склав 23767,01 грн. (а.с. 40). Відповідачем [PERSON] надано суду копії медичних документів та копії квитанцій в підтвердження того, що відповідач надає матеріальну допомогу своєму батьку [PERSON] , який хворіє та потребує витрат на лікування (а.с. 27-38). Крім того, відповідачем надано суду квитанції в підтвердження перерахування ним на рахунок позивача добровільно по 2000 грн. на утримання сина [PERSON] (а.с. 41-43). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За змістом ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом №11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування у шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 та ст. 141 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні і утриманні дітей суди мають враховувати передусім інтереси дітей. Сімейним законодавством встановлено принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання та утримання дітей. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При вирішенні даного спору суд враховує вказані вище норми права та встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, а саме вік дитини і стан здоров`я дитини, на утримання якої стягуються аліменти, зокрема, що станом на день розгляду справи дитині [PERSON] виповнилося п`ять років, самостійного заробітку чи доходу він не має, відвідує відповідну групу в дитячому садочку компенсуючого типу з вадами опорно-рухового апарату, а також суд враховує обов`язок та відповідальність батьків малолітнього [PERSON] за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а отже, й обов`язок батька дитини, який з ним не проживає дбати про здоров`я і матеріальний добробут дитини, виходячи тільки з найкращих інтересів дитини. При цьому суд враховує щомісячний дохід позивачки, який є мінімальним. Суд приймає до уваги наявність у відповідача ще одного малолітнього сина, проте на думку суду, факт наявності у відповідача дитини від іншого шлюбу не може слугувати достатньою підставою для стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача, оскільки відповідач [PERSON] є здоровою, працездатною особою, а отриманий ним розмір заробітної плати дає можливість сплачувати аліменти, розмір яких зазначила позивач. При цьому суд зазначає, що аліменти щомісячно у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] порівняно з його іншим сином [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з батьком, призведе до порушення рівності права сина [PERSON] на матеріальне забезпечення та утримання з боку свого батька у порівнянні з іншим сином його батька. Суд вважає, що відповідачем не доведено свої заперечення щодо розміру позовних вимог, оскільки він є здоровою, працездатною особою,працює та отримує достатньо високий стабільний дохід у порівнянні із доходом позивачки, а тому зважаючи на розмір заробітної плати відповідача, останній має можливість сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі, заявленому позивачем. Суд вважає істотною обставиною для визначення розміру аліментів на утримання дитини і враховує, що позивачка, з якою проживає син [PERSON] , потребує матеріальної допомоги на утримання останнього для нормального і гармонійного забезпечення дитини, який має наступний діагноз: сколіотична постава; лійкоподібна асиметрична деформація грудної клітки; плоско-вальгусні ступні; фімоз, дитина потребує проходження масажу, ЛФК, носіння ортопедичного взуття, рекомендовано плавання, оскільки згідно наданих суду доказів, дохід позивачки у порівнянні з доходом відповідача є невеликим. Доказів щодо отримання позивачкою доходів у більшому розмірі, відповідач суду не надав. Посилання відповідача на те, що на його утриманні перебуває батько [PERSON] , який хворіє і потребує витрат на лікування, не може бути підставою для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), оскільки батько відповідача на теперішній час не є непрацездатним, він одружений, проживає разом із працездатною дружиною та ще одним повнолітнім сином [PERSON] , який хоча має інвалідність ІІІ групи, проте не позбавлений можливості працювати та отримувати інший, крім пенсії по інвалідності, дохід.Вказана обставина на думку суду, не звільняє відповідача від обов`язку сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі ј частки від доходу відповідача і даний розмір аліментів буде забезпечувати найкращі інтереси дитини до досягнення ним повноліття. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, значне погіршення матеріального становища батька дитини може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З урахуванням стану здоров`я відповідача, його матеріального становища, суд відхиляє доводи відповідача, оскільки батько (як і матір) зобов`язаний вживати необхідних заходів з метою відшукування законних джерел доходів для виконання свого батьківського обов`язку по утриманню дитини, забезпечення, по-можливості, гідних, а не мінімальних умов проживання й розвитку дитини, враховуючи те, що відповідач є молодою, працездатною особою, тому суд вважає, що аліменти в розмірі 1/4 частки від доходу відповідача повною мірою першочергово будуть відповідати інтересам дитини, яка з ним не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням вимог ст. 191 СК України, стягнення аліментів слід починати з 21.10.2019 року - з дня звернення позивача з даним позовом до суду. При цьому суд враховує, що договору із позивачем про сплату аліментів на утримання дитини із визначенням розміру та строків їх виплати відповідачем не укладалося. Крім цього, добровільна матеріальна допомога з боку одного із батьків не позбавляє іншого, із яким проживає дитина, звертатися із зазначеним позовом до суду. Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, з урахуванням обставин, визначених ст. 182 СК України, а саме матеріального становища платника та одержувача аліментів, стану здоров`я дитини та відповідача, наявності на його утриманні іншої неповнолітньої дитини від іншого шлюбу, виходячи із засад якнайкращого забезпечення інтересів дитини та визначення розміру аліментів в розмірі необхідному і достатньому для забезпечення його гармонійного розвитку, виходячи з того, що закон визначає аліменти саме як кошти на утримання дитини, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved