Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. \~ \~ \~ \~Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 05.12.2013р.; копія розписки від 05.12.2013р.; копія рішення Ренійського районного суду від 26.10.2011р.; копія Витягу про державну реєстрацію прав на нерухомість від 30.11.2011р.; копія технічного паспорту на житловий будинок (незакінченого будівництва) із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія свідоцтва від 28.01.2014р. про право власності на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,25 га; копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.01.2014р. на земельну ділянку площею 0,25 га; копія свідоцтва від 28.01.2014р. про право власності на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,1129 га; копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.01.2014р. на земельну ділянку площею 0,1129 га. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON] , зазначивши, що 05.12.2013 р. між нею та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належних їй: житлового будинку (незакінченого будівництва) із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,25\~га,\~виділеної для\~будівництва і\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка),\~та земельної\~ділянки площею\~0,1129\~га,\~виділеної для\~ведення особистого\~селянського господарства,\~-\~за цією\~ж адресою\~ за\~77000\~грн.05.12.2013р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачці обумовлену суму, що підтверджується відповідною розпискою, а відповідачка передала документи на житловий будинок та земельні ділянки (які були у неї в наявності). У майбутньому відповідачка пообіцяла позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості та земельних ділянок в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка розпорядилася щодо догляду за придбаною нерухомістю, зробила там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі, використовує земельні ділянки за цільовим призначенням. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталася до відповідачки, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачки про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідачка пояснила, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (05.12.2013р.) вона не рахувалася зареєстрованим власником земельних ділянок (свідоцтва про право власності на нерухоме майно земельні ділянки площею 0,25 га та 0,1129 га було видано тільки 28.01.2014р., тоді ж і було зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), а фактично володіла ними. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок та земельні ділянки на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 05.12.2013р. було укладено від імені продавця, який на той час не був оформлений (не визнав у передбаченому порядку та не зареєстрував належне йому право власності на земельні ділянки) власником об`єктів продажу. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позиваки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить\~право власності на земельну ділянку\~або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивачка [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку (незакінченого будівництва) із надвірними спорудами та земельних ділянок, розташованих по [ADDRESS] , вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не мала права на відчуження нерухомості, у зв`язку із тим, що вона належним чином не оформила право власності на нерухомість (не визнала у передбаченому порядку та не зареєструвала належне їй право власності на земельні ділянки). Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану нерухомість як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачкою та відповідачкою була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачка [PERSON] продала, а позивачка купила житловий будинок (незакінченого будівництва) із надвірними спорудами та земельні ділянки площею 0,25 га та площею 0,1129 га, розташовані по [ADDRESS] за 77 тис. грн. 05.12.2013р. позивачка передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала позивачці документи на будинок та земельні ділянки (які були в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулася до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо житлового будинку (незакінченого будівництва) та земельних ділянок та встановленні права на них у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачкою як добросовісним набувачем.

Outcome: approved