Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

В жовтні 2016 року Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ПЗУ Україна (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») в особі свого представника Лобченко Вероніки Володимирівни звернулося у суд із позовом до [PERSON], за участю третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «СК «Україна»), про стягнення збитків. На обґрунтування позивач вказав, що 12 червня 2014 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» і Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «Уніка») укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 087442, відповідно до умов якого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» застрахувало майнові інтереси ПрАТ «Уніка», пов'язані з експлуатацією автомобіля Renault Sandero, реєстраційний номер [NUMBER]. 23 квітня 2015 року в м. Харкові сталася ДТП за участю автомобіля Renault Sandero, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ-2115, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 травня 2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП. На підставі платіжного доручення № 32342 від 20 квітня 2015 року, страхового акту № UA2015042300019/L32/01 від 29 квітня 2015 року та розрахунку страхового відшкодування до цього страхового акту проведено виплату страхового відшкодування в розмірі 12 444 грн. 09 коп. Зазначену суму позивач просив стягнути з [PERSON] на підставі статті 993 ЦК України. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі Хромець Аліна Олександрівна - представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що платіжне доручення № 32342 від 20 квітня 2015 року, страховий акт № UA2015042300019/L32/01 від 29 квітня 2015 року та розрахунок страхового відшкодування до цього страхового акту є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП; звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу; рішення ухвалено без врахування постанови Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 3-50гс15 та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року у справі № 6-48751св11; Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не передбачено обов'язкового виклику винуватця ДТП для огляду транспортного засобу; загальна вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого транспортного засобу чітко зазначена в Акті виконаних робіт № Н5014373 від 24 квітня 2015 року та Рахунку № С5014373 від 27 квітня 2015 року. В запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] - представник відповідача просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що розрахунок вартості відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого транспортного засобу не підтверджено належними доказами. Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; неправильно застосував норми матеріального права. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (статті 214 ЦПК України). Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає. Матеріали справи свідчать, що 12 червня 2014 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» і ПрАТ «Уніка» укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 087442, відповідно до умов якого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» застрахувало майнові інтереси ПрАТ «Уніка», пов'язані з експлуатацією автомобіля Renault Sandero, реєстраційний номер [NUMBER]. 23 квітня 2015 року в м. Харкові сталася ДТП за участю автомобіля Renault Sandero, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ-2115, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 травня 2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП. На підставі платіжного доручення № 32342 від 20 квітня 2015 року, страхового акту № UA2015042300019/L32/01 від 29 квітня 2015 року та розрахунку страхового відшкодування до цього страхового акту проведено виплату страхового відшкодування в розмірі 12 444 грн. 09 коп. Автомобіль марки ВАЗ-2115, реєстраційний номер [NUMBER], яким керував під час ДТП [PERSON], був застрахований у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А1/4132479. Згідно зі статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України. За змістом наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Оскільки вина [PERSON] у скоєнні ДТП встановлена постановою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 травня 2015 року, а факт сплати ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» суми страхового відшкодування в розмірі 12 444 грн. 09 коп. підтверджується платіжним дорученням № 32342 від 20 квітня 2015 року, страховим актом № UA2015042300019/L32/01 від 29 квітня 2015 року та розрахунком страхового відшкодування до цього страхового акту, то вимоги до відповідача є обґрунтованими. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» суми в розмірі 12 444 грн. 09 коп. Доводи [PERSON] та його представника [PERSON] про недоведеність суми страхового відшкодування, оскільки в матеріалах справи є розбіжності щодо фактичних затрат на ремонт автомобіля, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на вказану правову позицію Верховного Суду України. За правилами частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп. за подання позову та в розмірі 1 515 грн. 80 коп. за подання апеляційної скарги документально підтверджуються платіжними дорученнями від 12 вересня 2016 року № 11577, від 13 березня 2017 року № 8706 (а. с. 2, 147). Таким чином, з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» підлягає стягненню сума судових витрат в загальному розмірі 2 893 грн. 80 коп. з підстав, передбачених частиною 1 статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved