Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

В вересні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Жилсервіс-1» Дніпропетровської міської ради суму боргу з оплати житлово-комунальних послуг по особовому рахунку [NUMBER] за період з 01.03.2012 року по 31.03.2016 року в сумі 2715 грн. 13 коп., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Позивач надає відповідачу послуги з обслуговування та утримання будинку та прибудинкової території, у зв'язку з чим останньому відкрито особовий рахунок. Відповідач фактично користується послугами, які йому надає позивач, відмови від споживання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території від нього позивачу не надходило. Проте, відповідач свої зобов'язання перед позивачем у частині сплати за надані послуги з обслуговування та утримання будинку та прибудинкової території не виконує у повному обсязі, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 2715 грн. 13 коп. Нарахування плати за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території позивачем проводиться відповідно до тарифів, які були затверджені рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 13.07.2011 року № 964. Механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових території здійснюється відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869. В судове засідання представник позивача не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Раніше, в попередньому судовому засіданні, підтримувала позовні вимоги позивача та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказав, що позивач виконує свої обов'язки лише частково, а саме виконувало прибирання прибудинкової території і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду, проти ожеледі сумішами. Стосовно звернень в КП «Житлосервіс-1» з приводу закладення між плитних швів даху, тех. поверху і козирка верхнього поверху лоджій, через які на лоджію його квартири сочиться вода під час дощів, а також ремонту бетонних блоків перекриттів, що знаходяться в аварійному стані, робіт проведено не було. При цьому, між ними протягом з 2012 по 2016 роки не було укладено договір на надання послуг і відповідно їх оплату. Щомісяця, протягом з 2012 року по 04.2016 року мешканцями їхнього під'їзду добровільно збиралися кошти: на прибирання підвалів, технічних поверхів та покрівлі; освітлення місць загального користування та підвалів; придбання і установку лічильника теплової енергії; покупку замків для дверей, що ведуть у підвал і ліфтову. Так само виготовлення і установку решіток з метою обмеження доступу осіб намагаються розкрадати побутові комунікації будинку. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач зареєстрований в квартирі [ADDRESS], що підтверджується відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 13.10.2016 року за вих. № 3381/2 (а.с.29). При цьому, судом встановлено, що позивач є комунальним підприємством, яке надає житлово-комунальні послуги, в тому числі й в квартиру [ADDRESS]. Між Комунальним підприємством «Жилсервіс-1» Дніпропетровської міської ради та [PERSON] Договір про надання житлово-комунальних послуг не укладався. Тому, правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та нормами цивільного, житлового кодексів України. Відповідачу був відкритий особовий рахунок [NUMBER], за яким він повинний був сплачувати комунальні послуги щомісячно. Стаття 20 зазначеного Закону, вказує на те, що споживачі житлово-комунальних послуг зобов'язані оплачувати послуги в строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України строки оплати встановлено - щомісячно. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Частиною 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2)послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо; 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Як вбачається із розрахунку заборгованості по оплаті комунальних послуг та витрат на утримання будинку, наданого до суду позивачем, заборгованість відповідача за період з 01.03.2012 року по 31.03.2016 року по особовому рахунку [NUMBER] складає 2715 грн. 13 коп. Хоча за весь цей час йому надавалися послуги стосовно утримання будинку та прибудинкової території в повному обсязі. Відповідач же заперечував факт надання йому житлово-комунальних послуг з боку позивача. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Твердження відповідача підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є його сусідом, і яка вказала, що всі роботи та послуги, що були зроблені в їхньому будинку робилися за рахунок самих жильців, кришу їм зробив депутат, а від позивача вони жодних послуг не отримували. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, згідно з положеннями ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії. У разі встановлення за результатами аналізу факту погіршення нормованих показників якості води, витрати споживача, які він здійснив при оплаті вартості проведення аналізу води, підлягають компенсації за рахунок виконавця/виробника Проте, відповідачем не надано суду доказів того, що позивачем (виконавцем) порушувалися якісь зобов'язання та складалися відповідні акти-претензії споживача. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно же до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, суд критично ставиться до заперечень відповідача, оскільки відповідачем не доведено суду належними доказами ті обставини, що позивач не надавав йому житлово-комунальних послуг, визначених Законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач отримував від позивача житлово-комунальні послуги з утримання прибудинкової території, але у зв'язку з несплатою за ці послуги він має заборгованість за період з 01.03.2012 року по 31.03.2016 року в сумі 2715 грн. 13 коп. Разом з тим, згідно з положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК України, суд вважає, що до поважних підстав пропуску строку слід відносити лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом. Судом не було встановлено поважних причин для поновлення позивачу строку звернення до суду. При цьому, представник позивача вказувала, що відповідач сплачував деякі суми на погашення заборгованості, у зв'язку з чим, наявне переривання строків позовної давності. В порядку ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Разом з тим, відповідач в судовому засіданні вказав, що жодних сум на користь позивача він не сплачував, що підтверджується й витягом з особистого рахунку, наданого самим позивачем (а.с.8-9). З урахуванням вищевказаного, суд вважає, що посилання представника позивача на дію положень ч. 1 ст. 264 ЦК України є безпідставними, оскільки відповідачем не вчинялися дії, що свідчили би про визнання ним свого боргу. Тому, позовні вимоги позивача за період з березня 2012 року по квітень 2013 року включно задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском строку звернення до суду з цими вимогами, оскільки позивач вперше звернувся до суду не з даною позовною заявою, а з заявою про видачу судового наказу в травні 2016 року, який був виданий Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 25 травня 2016 року та в подальшому був скасований цим же судом (а.с.25). В іншій же частині вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Жилсервіс-1» Дніпропетровської міської ради суму боргу з оплати житлово-комунальних послуг по особовому рахунку [NUMBER] за період з травня 2013 року по 31.03.2016 року підлягають задоволенню. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Жилсервіс-1» Дніпропетровської міської ради суму боргу з оплати житлово-комунальних послуг по особовому рахунку [NUMBER] за період з травня 2013 року по 31.03.2016 року в сумі 1876 грн. 38 коп. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі викладеного,

Outcome: partial