Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

В жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 7 березня 2019 року зареєстрували з відповідачкою шлюб у Відділі запису актів цивільного стану міста Рим, актовий запис № 00018 Р.1 S 37 рік 2019. Останнім часом сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Спільне господарство подружжям не ведеться, шлюб перетворився на формальність, збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам подружжя. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, від них надійшли заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Камінський М. В. позовні вимоги визнає, просить шлюб розірвати. Суд, вислухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 7 березня 2019 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у Відділі запису актів цивільного стану міста Рим, актовий запис № 00018 Р. 1 S 37 рік 2019. Проте сімейне життя між сторонами не склалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне господарство подружжям не ведеться, шлюб перетворився на формальність. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачка позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 840,80 гривень згідно квитанції про сплату АТ «Ощадбанк» № 3878 від 13 жовтня 2020 року, що становить 420,40 гривень.

Outcome: approved