Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення та виселення, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 168-М від 25.01.2011 року, в розмірі 79340,26 грн.; звернути стягнення на квартиру загальною площею 65,70 кв.м., житловою площею 40,10 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № 168М-/ДЗ від 25.01.2011 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на не рухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачку та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказав, що відповідно до укладеного Кредитного договору № 168-М від 25 січня 2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 90502,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.01.2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира загальною площею 65,70 кв.м., житловою площею 40,10 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Відповідачем порушуються вимоги кредитного договору, а саме, не дотримується графіку повернення коштів, наданих йому згідно кредитного договору, та сплати відсотків за користування кредитними коштами, в результаті чого виникла кредитна заборгованість. Загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 03 грудня 2013 року становить 79340,26 грн., яка складається з наступного: 73080,09 грн. - заборгованість за кредитом; 1219,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 310,42 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 1000 грн. - штраф (фіксована частина); 3730,49 грн. - штраф (процентна ставка). Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на квартиру загальною площею 65,70 кв.м., житловою площею 40,10 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки; виселити відповідачку та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; стягнути судові витрати. Представник позивача за довіреністю Дорофєєв Д.В. надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.34), а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Встановлено, що 25 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 168-М, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 90502 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,00% на рік з кінцевим терміном повернення 25 січня 2018 року (а.с.14-17). В якості забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором, того ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки (а.с.20-21), за яким [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 65,70 кв.м., житловою площею 40,10 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 11 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1289, зареєстрованим в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 лютого 2008 року, номер витягу № 1775460. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконані у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачкою [PERSON] порушуються вимоги кредитного договору, а саме, не дотримується графіку повернення коштів, наданих їй згідно кредитного договору, та сплати відсотків за користування кредитними коштами, в результаті чого виникла кредитна заборгованість. Загальна сума заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитним договором станом на 03 грудня 2013 року становить 79340,26 грн., яка складається з наступного: 73080,09 грн. - заборгованість за кредитом; 1219,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 310,42 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 1000 грн. - штраф (фіксована частина); 3730,49 грн. - штраф (процентна ставка). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно п.2.3.3 Кредитного договору банк має право на власний розсуд розірвати договір в судовому порядку у випадку затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць. Згідно п.18.8.1 Договору іпотеки Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» ст. 35 Закону України «Про іпотеку» якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Таким чином, вимоги банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на суму заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» установлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Пункт 29 Іпотечного договору містить застереження, що передбачає право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору-купівлі продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає Іпотекодоржателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Пункт 12 Іпотечного договору передбачає вартість квартири у розмірі 102000 грн. За таких обставин, з огляду на положення ст. 06, 627 ЦК України щодо диспозитивності цивільного права та свободи договорів, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки у наведений ним спосіб підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо виселення відповідачки з житла, яке є предметом іпотеки, суд виходить з наступного. Частинами 2, 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» регламентується певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці повинні на письмову згоду іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернено стягнення як на предмет іпотеки передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Проте в матеріалах справи відсутні письмова вимога, направлена на адресу відповідачки про добровільне звільнення предмету іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Вимоги позивача щодо виселення відповідачки, яка зареєстрована і проживає в будинку розташованому за адресою: [ADDRESS], суд вважає необґрунтованими, оскільки виселення відповідачки позбавить її права на житло. Крім того, відповідачка не позбавлена можливості придбати зазначену спірну квартиру під час її реалізації. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог про виселення відповідачки відмовити у повному обсязі. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 793 грн. 40 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: partial