Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], та визначити їх у розмірі 800 грн. щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року позов задоволено частково, збільшено розмір аліментів, які стягується з [PERSON] за судовим рішенням на утримання сина [PERSON] із 500 грн. до 700 грн. щомісячно, починаючи з 07 грудня 2015 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовити, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Відповідач посилається на те, що аліменти у визначеній судом сумі 500 грн. на кожну дитину він сплачу щомісячно, але наданий час не працює, тому виникала заборгованість зі сплати аліментів в сумі 928 грн. 99 коп. Сплачувати аліменти йому допомагають батьки. Вказує, що позивачем не було додано документальних підтверджень несення нею додаткових витрат на лікування малолітнього сина в розмірі 1600 грн. В письмових запереченнях [PERSON] просить відхилити апеляційну скаргу [PERSON] та залишити рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи його законним та обгрунтованим. Позивач в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлена, відповідно до вимог ст.305 ЦПК України апеляційний суд вважає можливим слухати справу у відсутності позивача, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню. Розглядаючи справу та ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що малолітній [PERSON], син сторін, перебуває на обліку у медичному закладі охорони здоровя як дитина, що часто і довго хворіє, а тому у батьків виникає потреба у додаткових грошових витратах, у звязку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, оскільки наведені вище вимоги процесуального закону судом першої інстанції дотримані не були, його висновки не ґрунтуються на матеріалах справи. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 травня 2014 року відповідач сплачує позивачу аліменти на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 31.03.2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалась на те, що дитина часто та довго хворіє, тому вона несе додаткові витрати на придбання ліків, а відповідач зобовязаний брати участь у цьому. Відповідно до частин 1, 2, 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. На підтвердження заявлених вимог [PERSON] була надана довідка Козелецької селищної амбулаторії загальної практики сімейної медицини б\\н від 16.112015 року, видана лікарем [PERSON], про те, що [PERSON], 08 лютого 2010 року знаходиться на „Д обліку як часто і довго хворіюча дитина (а.с.9). Жодних інших доказів щодо стану здоровя дитини чи розміру понесених витрат на лікування позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України надано не було. В судове засідання апеляційного суду представником відповідача було надано довідку про місце його проживання та скал сімї, копію договору купіль-продажу будинку по вул. Журавльова, 35 д в смт. Козелець, в якому зараз проживає позивач з дітьми, копію трудової книжки, з якої встановлено, що відповідач не працевлаштований, довідку з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про відсутність у відповідача [PERSON] за період щ 01.01.2015 року по 30.09.2015 року доходу, а також розрахунок заборгованості по аліментам, з якого встановлено, що станом на 01.01.2016 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 928 грн. 99 коп. Враховуючи матеріали справи, а саме надані відповідачем докази, апеляційний суд приходить до висновку, відсутні законні підстави для збільшення розміру аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача, оскільки це призведе в тому числі і до погіршення майнового стану платника аліментів та збільшення заборгованості по аліментам. Аліменти на утримання дитини стягуються щомісячно, проте позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що дитина хворіє кожного місяця і на лікування нею витрачаються значні кошти, що свідчить про необхідність збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги [PERSON] фактично полягають у стягненні з відповідача додаткових витрат на дитину відповідно до ст. 185 ЦПК України, проте такі вимоги нею не заявлялись і не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зазначені обставини, які є суттєвими для даної справи, не були належним чином досліджені судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення спору, а тому, згідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову [PERSON] у задоволенні її позову, оскільки фактично позов заявлений про стягнення додаткових витрат.

Outcome: dismissed