Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу в попередньому судовому засіданні у їх відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту громадянина РФ та перекладу до нього на їмя з [PERSON]; копія довіреності від 03.11.2012 р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON]; копія технічного паспорту на квартиру № 16 у житловому будинку № 7 по вул. Пролетарська в м. Рені Одеської області; копія свідоцтва про право власності на житло № 468 від 06.07.1993р.; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.09.2010 р.; копія витягу про державну реєстрацію прав від 01.11.2010 р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачам у справі [PERSON], [PERSON], та [PERSON], померлому 03.06.2009р., на підставі свідоцтва про право власності на житло № 468 від 06.07.1993 р. належить квартира [ADDRESS], у рівних частинах кожному з них. У 2000р. [PERSON], [PERSON], [PERSON], як власники, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, продали позивачеві вищевказану квартиру, передавши у володіння та користування фактично належну їм нерухомість. Тоді ж позивач заселився на житлоплощу вищевказаної квартири, з того часу мешкає там разом із сім'єю. Відповідачі в 2000 р. виїхали до Російської Федерації так і не переоформивши документи на позивача. Отже, з 2000р. по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє квартирою № 16 в будинку № 7 розташованому по вул. Пролетарська в м. Рені Одеської області, стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, провів газове опалення, проводив поточний, капітальний ремонти та ін. З 2000 р. відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] жодного разу не витребували у позивача майно, вимог щодо повернення квартири не висували, після смерті [PERSON] у 2009р. (власником його частки на квартиру став [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину № 3066 від 25.10.2010 р.), ніхто з відповідачів на квартиру не претендує. У зв'язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на квартиру [ADDRESS], оскільки з 2000р. володіє та безперервно користується нею, слідкує за її технічним станом, несе витрати у зв'язку із її утриманням, зберігає у себе всю документацію на квартиру, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на вищевказану квартиру. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як виходить з доводів позивача, у 2000р. між ним та [PERSON], [PERSON], та [PERSON] фактично була досягнута угода про купівлю-продаж квартири № 16 у будинку № 7 розташованому по вул. Пролетарська в м. Рені Одеської області. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли за незалежними від позивача причинами. Таким чином, з 2000р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє квартирою, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивачем квартирою, відповідачі та [PERSON], як фактичні власники зазначеної квартири, не пред'являли до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, не брали участі у її утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON], [PERSON] (який успадкував 1/3 частку квартири, що належала [PERSON], померлому у 2009 р.), не заперечували щодо фактів, вказаних у позові, визнали позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем квартирою є добросовісним (тобто позивач вважав, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута угода про купівлю-продаж зазначеного майна), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачував комунальні платежі за утримання квартири, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що квартиру № 16 у будинку № 7 розташованому по вул. Пролетарська в м. Рені Одеської області цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого останній набув право власності на неї за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на вищевказану квартиру.

Outcome: approved