Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

В жовтні 2020 року представник позивача [PERSON] - адвокат - Шевченко М.О. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , ТОВ «ОЛХ АВТО», третя особа: Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві, про визнання договорів недійсними. З урахуванням заяви про зміну підстав позову, яка надійшла до суду 28.01.2021 року вбачається, що [PERSON] на початку 2019 року на аукціоні в США за власні кошти для особистих потреб було придбано автомобіль марки BMW Х5, 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , синього кольору. Після доставки транспортного засобу в Україну, позивачем особисто було розмитнено даний автомобіль у встановленому законодавством порядку зі сплатою всіх необхідних податків та зборів, а також митних платежів. 20.07.2019 року даний автомобіль було поставлено на облік у Регіональному сервісному центрі МВС у Львівській області за місцем реєстрації позивача, на підтвердження чого [PERSON] було видано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Тобто, позивач на законних підставах став власником автомобіля марки BMW Х5, 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] . У позивача та відповідача [PERSON] були довірливі відносини. У червні 2020 року, перебуваючи під впливом тяжких обставин, якими стали спроби незаконного кримінального переслідування [PERSON] , як захисника особи, якій було надано правову допомогу під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження №120181400000000162 за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 191,ч. 1 ст. 209 КК України та вжито у правовому полі ряд заходів з метою недопущення незаконного притягнення особи до кримінальної відповідальності, з боку окремих представників правоохоронних органів Львівської області. Ця небезпека мала реальний характер, оскільки полягала у грубому порушені гарантій адвокатської діяльності, ототожнені адвоката з клієнтом, втручанні у приватне життя адвоката, і, як наслідок, закінчилась спробою притягнути позивача до кримінальної відповідальності, що підтверджується врученням повістки з метою оголошення повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, безпідставність та надуманість існування яких була доведена позивачем, як захисником у згаданому кримінальному проваджені. Зважаючи на небезпеку ситуації, що склалася в цілому, враховуючи той факт, що на повному утриманні позивача перебували дружина та двоє неповнолітніх дітей, з метою збереження майна, [PERSON] , з огляду на наполегливі рекомендації [PERSON] , було укладено фіктивний правочин, метою якого було збереження належного позивачу автомобіля BMW Х5, 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] . Даний правочин був укладений фіктивно, про людське око, без жодної мети щодо настання реальних правових наслідків, на вкрай не вигідних для позивача та його сім`ї умовах, внаслідок чого істотно погіршився майновий стан сім`ї позивача. 31.08.2020 року [PERSON] в супроводі працівника поліції, з`явилися на подвір`ї будинку [PERSON] та вивезли (фактично викрали) автомобіль марки BMW Х5, 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , що належить позивачу в невідомому напрямку. При цьому ані ключів, ні документів на автомобіль [PERSON] дані особи не мали, оскільки все знаходилось у позивача. З метою отримання достовірної інформації щодо обставин, що стали підставою для перереєстрації транспортного засобу марки BMW Х5, 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] за [PERSON] до Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві було направлено адвокатський запит. У відповідь на запит було надано копії документів, на підставі яких 19.06.2020 року в ТСЦ №8044 РСЦ МВС в м. Києві було проведено перереєстрацію транспортного засобу марки BMW Х5, 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , що належав [PERSON] на [PERSON] . Так, з даних документів вбачається, що 19.06.2020 року начебто між [PERSON] (Комітент) та ТОВ «ОЛХ АВТО» (Комісіонер), в особі [PERSON] було укладено Договір комісії №7820/20/001182 (надалі - «Договір комісії»). Відповідно до умов даного договору Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу: модель BMW Х5 3.0 Універсал - В, 2011 року випуску, колір - синій, № кузова - [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак - [NUMBER] , зареєстрований за власником транспортного засобу 20.07.2019 року за ціною, не нижче узгодженої сторонами, а саме 49 000 грн. 19.06.2020 року між ТОВ «ОЛХ АВТО» (Продавець), в особі [PERSON] , що діяв на підставі Договору комісії №7820/20/001182 від 19.06.2020 року та [PERSON] (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу №7820/20/001182. Відповідно до умов даного Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб марка - BMW, модель Х5 3.0 Універсал - В, 2011 року випуску, колір - синій, зареєстрований за Власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 20.07.2019 року. Проте, укладення вищезазначених договорів було здійснено фіктивно, на вкрай невигідних для позивача та його сім`ї умовах, без жодної мети щодо настання реальних правових наслідків. Крім того, підтвердження формальної мети укладення даних договорів є їх укладення без дотримання особливостей укладання договору комісії, визначеним законодавством. Договір комісії є правочином щодо надання послуг, а не договором відчуження майна, тому правовідносини щодо витребування майна на підставі ст. 388 ЦК України без оспорювання договору купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не виникли. Порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу. Заперечуючи проти позову стороною відповідача надано до суду відзив на позов, відповідно до змісту якого вбачається, що по суті, надана позивачем заяву про зміну підстав позову - є одночасною зміною предмета та підстав позову, що заборонено чинним законодавством України та форма поданого процесуального документу у вигляді «заяви» - не передбачена ЦПК України для зміни предмету та підстав позову. Уточнена позовна заява не подана, які позовні вимоги вважати актуальними не зрозуміло. Так дійсно, 19.06.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір комісії № 7820/20/001182, відповідно до умов якого, відповідач за дорученням позивача зобов`язується за комісійну плату вчинити за рахунок позивача від свого імені один або калька правочинів щодо продажу транспортного засобу BMW Х5, 2011 року випуску, VIN [NUMBER] за ціною узгодженою Сторонами, а саме позивачем та відповідачем. Вказаний договір комісії укладено та підписано особисто позивачем про що стверджує відповідний підпис позивача на договорі. Того ж дня, 19.06.2020 року, між відповідачем [PERSON] та ТОВ «ОЛХ АВТО», за дорученням позивача, за його особистим волевиявленням та в його інтересах, було укладено договір купівлі-продажу № 7820/20/001182 зазначеного вище транспортного засобу. Разом із отримання нового свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, позивачем були замінені державні номерні знаки транспортного засобу. Посилання позивача на відсутність паспорту громадянина України, через що правочини повинні вважатися недійсними та незаконно укладеними не заслуговують на увагу, оскільки паспорт громадянина України - не єдиний документ для посвідчення особи та проведення процедури перереєстрації транспортного засобу. Позивач не надає жодних доказів, що під час оформлення оспорюваних договорів, він перебував у вкрай тяжкому стані та було незаконне переслідування щодо нього як адвоката, а навпаки зазначає інформацію про те, що продаж транспортного засобу та іншого майна використовувалося ним задля внесення застави по кримінальному правопорушенню. Також, позивач не надає жодних доказів щодо перебування у зареєстрованому шлюбі та наявності дітей на утриманні. У зв`язку з вищевикладеним відповідач просив суд відмовити позивачу у заяві про зміну підстав позову. Невідкладно скасувати ухвалу суду від 21.10.2020 року про накладення арешту на транспортний засіб відповідача. Відмовити позивачу - [PERSON] у позові до відповідача - [PERSON] , ТОВ «ОЛХ АВТО», третя особа: Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві, про визнання договорів недійсними в повному обсязі. Ухвалою суду від 21.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Крім того, ухвалою суду від 21.10.2020 року задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб: BMW X5, 2011 року випуску, кузов [NUMBER] , який зареєстрований на ім`я [PERSON] , в тому числі заборонити органам та особам, які уповноважені здійснювати перереєстрацію (зняття з обліку) транспортних засобів, здійснювати перереєстрацію (зняття з обліку) транспортного засобу BMW X5, 2011 року випуску, кузов [NUMBER] , зареєстрований на ім`я [PERSON] . Ухвалою суду від 24.05.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на вказані у позовній заяві обставини, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача в судовому засіданні просили в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник відповідача: ТОВ «ОЛХ АВТО» в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи: Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві в судове засідання також не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які позивач посилається, суд дійшов до наступного висновку. Як стверджував позивач в судовому засіданні на початку 2019 року ним на аукціоні в США за власні кошти для особистих потреб було придбано автомобіль марки BMW Х5, 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , синього кольору. Відповідно до копії квитанції №0.0.11323233788.1 від 12.04.2019 року [PERSON] на рахунок Одеської митниці ДФС було сплачено 91700,00 грн. в рахунок передоплати за митне оформлення. 20.07.2019 року даний автомобіль було поставлено на облік та видано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Тобто, позивач на законних підставах став власником автомобіля марки BMW Х5, 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] . Крім того з матеріалів справи убачається, що 19.06.2020 року між [PERSON] (Комітент) та ТОВ «ОЛХ АВТО» (Комісіонер), в особі [PERSON] було укладено Договір комісії №7820/20/001182. Відповідно до умов даного договору Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу: модель BMW Х5 3.0 Універсал - В, 2011 року випуску, колір - синій, № кузова - [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак - [NUMBER] , зареєстрований за власником транспортного засобу 20.07.2019 року за ціною, не нижче узгодженої сторонами, а саме 49 000 грн. Також, цього ж дня - 19.06.2020 року між ТОВ «ОЛХ АВТО» (Продавець), в особі [PERSON] , що діяв на підставі Договору комісії №7820/20/001182 від 19.06.2020 року та [PERSON] (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу №7820/20/001182. Ціну за яку придбано автомобіль відповідачем - не зазначено. Відповідно до умов даного Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб марка - BMW, модель Х5 3.0 Універсал - В, 2011 року випуску, колір - синій, зареєстрований за Власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 20 липня 2019 року. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Статтею 1011 ЦК України визначено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено у ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. Як стверджував представник позивача, [PERSON] у червні 2020 року, перебував під впливом тяжких обставин, якими стали спроби незаконного його кримінального переслідування, як захисника особи, якій було надано правову допомогу під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження №120181400000000162 за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 191,ч. 1 ст. 209 ККУ та вжито у правовому полі ряд заходів з метою недопущення незаконного притягнення особи до кримінальної відповідальності, з боку окремих представників правоохоронних органів Львівської області. Ця небезпека мала реальний характер, оскільки полягала у грубому порушені гарантій адвокатської діяльності, ототожнені адвоката з клієнтом, втручанні у приватне життя адвоката, і, як наслідок, закінчилась спробою притягнути позивача до кримінальної відповідальності, що підтверджується врученням повістки з метою оголошення повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, безпідставність та надуманість існування яких була доведена позивачем, як захисником у згаданому кримінальному проваджені. Зважаючи на небезпеку ситуації, що склалася в цілому, враховуючи той факт, що на повному утриманні позивача перебували дружина та двоє неповнолітніх дітей, з метою збереження майна, [PERSON] , з огляду на наполегливі рекомендації [PERSON] , було укладено фіктивний правочин, метою якого було збереження належного Позивачу автомобіля BMW Х5, 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] . Вказаний правочин був укладений фіктивно, про людське око, без жодної мети щодо настання реальних правових наслідків та не відповідав внутрішній волі позивача. Як зазначено в постанові Верховного Суду України у справі № 6-551цс16 від 06 квітня 2016 року, правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Серед іншого, на думку Верховного суду України, тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, (постанова Верховного Суду України від 06 грудня 2017 року у справі №6-1968цс17). Відповідно до копії акту представників Ради адвокатів Київської області про встановлення фактів порушень професійних прав адвоката вбачається, що 03.06.2020 року приблизно о 09.00 год. за адресою: [ADDRESS] прокурор відділу прокуратури Львівської області - [PERSON] посвідчення [NUMBER], працівники СБУ [PERSON] , посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] посвідчення [NUMBER] без будь-якого дозволу власника або користувача жилого приміщення потрапили до нього в середину та почали проводити так звану процесуальну дію, а саме вручення повідомлення про підозру. Повідомлення про підозру пов`язане з професійною діяльністю адвоката (був захисником у кримінальному провадженні). Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Таким чином, визнання договору недійсним у зв`язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. Також, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-197цс14 від 21.01.2015 р. і підтримана Верховним Судом у постанові від 08.02.2018 р. у справі № 756/9955/16-ц (провадження № 61-835св17). Таким чином, за вказаних обставин вбачається, що оспорюваний Договір комісії №7820/20/001182 був укладений фіктивно, про людське око, без жодної мети щодо настання реальних правових наслідків та не відповідав внутрішній волі позивача, всупереч ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 234 ЦК України, а тому наявні правові підстави для визнання договору комісії недійсним. Щодо оспорення договору купівлі-продажу автомобіля, необхідно зазначити, що договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Предметом договору комісії виступає діяльність комісіонера, тобто послуга, що ним надається, а не сам правочин як результат діяльності комісіонера. Таким чином, договір комісії є правочином щодо надання послуг, а не договором відчуження майна, тому правовідносини щодо витребування майна на підставі статті 388 ЦК України без оспорювання договору купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не виникли. Порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно змісту статті 1011 ЦК України комісіонер діє в чужих інтересах, але від власного імені, тобто є самостійною стороною у правочині. За таких обставин, враховуючи те, що воля власника автомобіля - [PERSON] , не була спрямована на укладення із ТОВ «ОЛХ АВТО», в особі [PERSON] . Договору комісії №7820/20/001182, вчинений комісіонером договір купівлі-продажу автомобіля від власного імені в інтересах комітента є недійсним з підстав дефекту волі продавця на підставі ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 234, ст. 215 ЦК України. При цьому, суд враховує, що жодних доказів передачі покупцем та отримання процавцем будь-яких коштів за проданий автомобіль матеріали справи не містять. Також, суд враховує на підтвердження обставин фіктивності укладення договорів, надані позивачем та підтвердженні відповідачем [PERSON] пояснення, що спірний автомобіль після 19.06.2020 року залишився у користуванні позивача, до моменту його затримання працівниками поліції. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18). З метою забезпечення ефективного захисту та поновлення порушеного права позивача суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається із оригіналу квитанції від 16.10.2020 року позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 2522,40 грн. А тому, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 2522,40 грн.

Outcome: approved