Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, однак у подальшому ніяких клопотань, заперечень на адресу суду не надійшло, у судові засідання, які призначалися, будучи належним чином сповіщений, не явився, про причину неявки суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу у його відсутності. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: договір на постачання обладнання № 1101161 від 11.01.2016 р.; специфікація до договору № 110161 від 11.01.2016 р.; копія паспорту та ідентифікаційного коду відповідача; копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; копія квитанції від 16.01.2016 р.; копія паспорту та ідент. коду позивача. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 11.01.2016 р. між позивачем та фізичною особою підприємцем [PERSON] (далі - відповідач) було укладено договір № 1101161 на поставку обладнання (далі Договір), згідно якого відповідач зобовязався передати позивачу у власність обладнання, а позивач зобовязався прийняти обладнання та сплатити його. Згідно Специфікації до укладеного договору № 1101161 на поставку обладнання від 11.01.2016 р., відповідач зобовязався поставити позивачу обладнання «Маслопрес МП-100 (220 В)», вартістю 26\~000 (двадцять шість тисяч) грн. 00 коп. Відповідно до п. 2.3.1 Договору, покупець, тобто позивач зобовязався перерахувати постачальнику, відповідачу аванс за обладнання, у розмірі 30 % від загальної суми предмету Договору, відповідно до Специфікації до Договору № 1101161, в розмірі 7800 (сім тисяч вісімсот) грн. 16.01.2016 р. позивач перерахував на рахунок відповідача, визначену Договором суму авансу, що підтверджується квитанцією № 14904460 від 16.01.2016 р. Згідно п. 2.1.2 Договору відповідач був зобовязаний розпочати роботу по комплектації товару у день отримання передоплати. П. 3.1. Договору встановлено, що поставка товару повинна бути здійснена відповідачем у строк не більше 31 робочого дня з моменту отримання оплати на розрахунковий рахунок відповідача. Відповідно до п. 2.3.2 Договору, позивач зобовязався здійснити повний розрахунок за товар з відповідачем, у день отримання обладнання. Враховуючи викладені умови Договору, відповідач був зобовязаний здійснити поставку обладнання протягом 31 робочого дня (не пізніше 02.03.2016 року) з моменту отримання передоплати (авансу), а позивач був зобовязаний здійснити повний розрахунок в день отримання цього обладнання. Позивач вказав, що відповідач до теперішнього часу обумовлені Договором зобовязання не виконав. Таким чином, позивач, звернувся до суду з позовом про захист прав, як споживача. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон) споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Згідно п. 3 ст. 1 Закону виконавець субєкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Судом встановлено, що 11.01.2016 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 1101161 на поставку обладнання, згідно якого відповідач зобовязався передати позивачу у власність обладнання, а позивач зобовязався прийняти обладнання та сплатити його. Згідно Специфікації до укладеного договору № 1101161 на поставку обладнання від 11.01.2016 р., відповідач зобовязався поставити позивачу обладнання «Маслопрес МП-100 (220 В)», вартістю 26\~000 (двадцять шість тисяч) грн. Відповідно до п. 2.3.1 Договору, позивач зобовязався перерахувати відповідачу аванс за обладнання, у розмірі 30 % від загальної суми предмету Договору, відповідно до Специфікації до Договору № 1101161, в розмірі 7800 (сім тисяч вісімсот) грн. 16.01.2016 р. Позивач перерахував на рахунок відповідача, визначену Договором суму авансу в розмірі 7800 (сім тисяч вісімсот) грн. Враховуючи викладені умови Договору, відповідач був зобовязаний здійснити поставку обладнання протягом 31 робочого дня (не пізніше 02.03.2016 року) з моменту отримання передоплати (авансу), а позивач був зобовязаний здійснити повний розрахунок в день отримання цього обладнання. Однак, відповідач до теперішнього часу взяті на себе, згідно Договору зобовязання, не виконав, чим порушив права позивача, як споживача за вказаним Договором, який звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що відповідач не виконав своїх зобовязань, обумовлених Договором, позивач просив, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, застосувати такий спосіб захисту цивільних прав, як примусове виконання обовязку в натурі. Також, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач повинен сплатити позивачу за кожний день прострочення виконання робіт пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Так, відповідач в строк до 02.03.2016 року, згідно умов Договору, враховуючи отримання авансу, повинен був виконати роботи, поставити позивачу обладнання «Маслопрес МП-100 (220 В)», вартістю 26\~000 (двадцять шість тисяч) грн., однак цих зобовязань не виконав. У звязку з тим, що відповідач не виконав умови п. п. 2.1.2, 3.1 Договору, тобто своєчасно не поставив позивачу обумовлений Договором товар, враховуючи вимоги ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», положення ст. 549 ЦК України, відповідач повинен сплатити неустойку (пеню) в розмірі 48360 (сорок вісім тисяч триста шістдесят) грн., виходячи з наступного розрахунку: -кількість днів прострочення з 02.03.2016 року по 03.05.2016 року 62 дні. -Загальна вартість робіт, згідно умов Договору 26\~000 грн. -3 % від загальної вартості робіт 780 грн. Таким чином, загальна сума пені складає (62 дні * 780 грн.) = 48\~360 (сорок вісім тисяч триста шістдесят) грн. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, позовні вимоги позивача про примусове виконання обовязку в натурі та стягнення пені за порушення зобовязання є правомірними і законними, виходять із договірних зобовязань. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 743 грн. 60 коп.

Outcome: approved