Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

В жовтні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу на праві власності належать кімнати № № 311,312 по [ADDRESS] . З липня 1979 року вона проживала в кім. № 312 за вказаною адресою , а в 2003 році їй керівництвом ВАТ «Інгул» було додатково виділено кім. № 311. 02.09.2003 вона була зареєстрована в обидві кімнати, які нею були в подальшому приватизовані та отримано Свідоцтво про право власності на житло за № [NUMBER] від 29.08.2011. В 2018 році, при оформлені субсидії, їй стало відомо про те, що в кімнаті № 311 зареєстрована [PERSON] . Вказану особу вона не знає, за даною адресою [PERSON] ніколи не проживала, її особистих речей в кімнаті немає, оплата за комунальні послуги нею не здійснюється та житлом дана особа не цікавиться. Позивач вважає, що наведені обставини є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 16.07.2020 на 11:50 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, причини своєї неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 29.08.2011 за № [NUMBER], виданого Управлінням з використання та розвитку комунальної власності міської ради житлові приміщення у гуртожитку, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , кімнати № 311, 312 на праві приватної власності належать [PERSON] (Зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме мано 27.09.2011). Згідно Витягу про державну реєстрацію прав Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації право власної на кімнати № 311,312 по [ADDRESS] 27.09.2011 зареєстровані за [PERSON] за реєстраційним номером 34737603.Згідно відповіді Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради за № 19.03.03.11/8073/19 від 29.10.2019 за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Спеціалізованого комунального підприємства «Гуртожиток» (далі - КП «СКП «Гуртожиток») за № 2598 від 25.06.2019 Форма № 3 в кім. №№ 311, 312 по [ADDRESS] проживає з правом на житлову площу одна особа - [PERSON] , 1952 року народження. Згідно довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги СКП «Гуртожиток» основним квартиронаймачем кім . 311,312, по [ADDRESS] є [PERSON] 1952 року народження (особовий рахунок по житлу № [NUMBER] ). Згідно акту № 188 комісії КП «СКП «Гуртожиток» від 03.10.2019 в кімнаті [ADDRESS] фактично мешкає [PERSON] . Згідно акту № 189 комісії КП «СКП «Гуртожиток» від 03.10.2019 в кімнаті [ADDRESS] [PERSON] фактично не мешкає. Згідно відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 26.09.2019 за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] . За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а визнання особи такої, що втратила право користування ним внаслідок відсутності понад встановлені строки проводиться у судовому порядку. Таким чином, враховуючи, що законодавством чітко передбачено, що у разі відсутності наймача понад шість місяців, він втрачає право користування житлом, а відповідач в спірній квартирі не проживає без поважних причин понад встановлені законом строки (щонайменше близько 17 років), участі в утримані житла не приймає, комунальні платежі не сплачує, що перешкоджає позивачу у здійсненні прав і нести обов`язки щодо вказаної квартири (в тому числі отримання субсидії), суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратила право користування спірною кімнатою підлягають задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved