Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

В грудні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» ( далі- ПАТ «КБ «Хрещатик») про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 листопада 2012 року між ним та відповідачем було укладено Договір банківського вкладу № 1099/2012-222 на суму 133273 доларів США, строком до 20.11.2013р. Починаючи з червня 2014р. він декілька разів звертався до Київського регіонального відділення банку з метою отримати депозитні кошти. Однак, станом на 1 листопада 2014 року вимога позивача була проігнорована, а вклад та проценти не повернуто. Вважає, що відповідач порушує його права як клієнта банку та просив стягнути з ПАТ «КБ «Хрещатик» на його користь заборгованість за депозитним договором в розмірі 153451,72 долари США, штрафні санкції в розмірі 501192,65 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, зазначені в них. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими та просив у позові відмовити, оскільки позивач свій вклад отримав в повному обсязі згідно поданих ним заяв та квитанцій про отримання коштів. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Перевіряючи матеріали справи, судом встановлено, що 15 листопада 2012 року між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» був укладений Договір № 1099/2012-222 банківського вкладу «Капітал» в доларах США. Відповідно до умов якого банк приймає грошові кошти вкладника на вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER], що відкривається банком на його ім'я, в сумі - 133273,00 доларів США терміном з 15.11.2012 року по 20.11.2013р., та повертає вкладнику суму вкладу та сплачує 10% за користування коштами, на умовах та в порядку, встановлених цим договором (а.с.8-9). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.10) позивач свої зобов»язання за договором банківського вкладу виконав та вніс до каси банку грошові кошти в розмірі - 133 273 доларів США. Відповідно п.2.1.4 Договору банк зобов'язується в останній день розміщення вкладу повернути вкладнику внесену суму та нараховані проценти за дні поточного місяця. Судом встановлено, що позивач 5 червня 2014 року звернувся до відповідача з заявою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків (а.с.29-30). Однак кошти за його заявою відповідачем не було повернуто. Разом з тим, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Судом у судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав вимоги позивача щодо повернення коштів шляхом видачі готівки з каси банку, чим допустив порушення його прав як вкладника. Враховуючи те, що 15.11.2012 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та позивачем було укладено договір строкового банківського вкладу, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем порушені умови п.1.1., 1.2 договору, а тому сума внесених позивачем грошових коштів в сумі - 133 273 долари США і нарахованих, але несплачених відсотків за користування коштами вкладу за визначений у договорі період з 01.04.2013 року по 20.11.2013 року в розмірі - 5197,26 доларів США підлягає стягненню на користь позивача. При визначені періоду стягнення відсотків суд враховує пояснення сторін та зміст позовних вимог, з яких вбачається про несплату відповідачем відсотків на суму депозиту саме за вказаний період. При цьому, суд не приймає до уваги та вважає такими, що спрямовані на створення штучних умов для неповернення коштів позивачу, посилання представника відповідача на те, що позивач через касу банку ПАТ «КБ «Хрещатик» отримав кошти депозитного вкладу та нараховані відсотки згідно квитанцій та його заяв на отримання коштів з огляду на таке. Так, з дослідженого судом висновку експерта №609/тдд від 08.12.2014 року у кримінальному провадженні № 32014000000000000048 від 20.06.2014 року вбачається, що підписи у заявах на видачу готівки та в додаткових угодах від імені [PERSON], виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису останнього (а.с.59-65). З огляду на вказаний висновок експерта вбачається, що позивач не отримував в касі банку грошові кошти свого депозитного вкладу за викладених представником відповідача обставин, а шляхом підробки документів вказані кошти отримали від його імені інші особи, а відтак ПАТ «КБ «Хрещатик» зобов»язний повернути позивачу вклад на відсотки на нього. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, є вірними посилання позивача про стягнення з відповідача грошових коштів 3% річних за період з дня значення строку дії договору депозитного вкладу по день складання позову з 20.11.2013 року по 19.11.2014 року, сума яких за перевіреними судом розрахунком становить - 4142,72 доларів США. Відповідно до п. 10.11 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - інструкція), незалежно від того, на яких умовах укладався договір банківського вкладу (на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу з закінченням установленого договором строку чи на інших умовах повернення вкладу), банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника - фізичної особи. При цьому, як роз'яснив Верховний суд України у постанові від 18 грудня 2009 року № 14 згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частиш рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Зважаючи на те, що позивач розрахував та просив суд стягнути грошові кошти по курсу доллару США до гривні станом на день винесення рішення у справі - 25.03.2015 року, тому суд приймає до уваги курс офіційний курс гривні до долару США станом на 25.03.2015 року, що становить: 1 дол. США - 23, 557021 грн. З врахуванням вимог ст.526, 626 ЦК України, суд не приймає до уваги та не вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача розраховані останнім кошти пені у розмірі подвійної ставки НБУ, оскільки умовами укладеного між сторонами 15.11.2012 року договору банківського вкладу стягнення неустойки (пені) не передбачено. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не виконує свої зобов'язання по договору № 1099/2012-222 банківського вкладу «Капітал» в доларах США від 15.11.2012 року, та не повертає позивачу належні йому кошти, внаслідок чого, утворилась заборгованість відповідача перед позивачем, а саме: 133 273 доларів США; заборгованість за нарахованими і несплаченими відсотками за період з 01.04.2013 року по 20.11.2013 року в розмірі - 5197.26 доларів США та кошти 3% річних за період з 20.11.2013 року по 19.11.2014 року в розмірі - 4 142, 72 доларів США. а всього в розмірі - 142 612,98 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 25.03.2015 року становить - 3 320 030 (три мільйони триста двадцять тисяч тридцять) гривень 17 коп. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому суд прийшов до висновку, що вимоги підлягаю до часткового задоволення. Враховуючи викладене,

Outcome: partial