Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

В вересні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться у шлюбі з відповідачем, що зареєстрований 23.03.2013 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №185. Від зазначеного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-НО №311805 від 23.03.2013 року, видане Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №185. Спільне життя з відповідачем не склалось, у звязку із різними поглядами на сімейне життя та обовязки, на підставі чого в сімї відбувались постійні сварки, які поступово призвели до того, що сторони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сімю немає. Подружні відносини між сторонами фактично припинились більше року тому. З цього часу спільне господарство не ведеться, спору про поділ майна немає. Місце проживання дитини визначено за домовленістю разом із позивачем. За зазначених обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «Фесько». Позивач у судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання також не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених вимог, з огляду на викладене нижче. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України), позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що 23.03.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №185. (а.с.10). Враховуючи відсутність з боку обох сторін заперечень проти задоволення позову, небажання подружжя зберегти шлюб, відсутність спору відносно виховання та мешкання неповнолітньої дитини, майнового спору, а також, спору про поділ спільного майна, суд приходить до висновку, що примирення сторін неможливе, подальше збереження шлюбу інтересам подружжя не відповідатиме. Згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Наведене свідчить про право позивача після розірвання шлюбу залишити прізвище «Фесько».

Outcome: approved