Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

В грудні 2013 року КП «Прилукитепловодопостачання» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги в сумі 39341 грн. 84 коп. та судових витрат. Свої позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [PERSON] отримує комунальні послуги, зокрема послуги з централізованого опалення, постачання холодної води та водовідведення в нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS], що належить їй на праві приватної власності. Відповідачка не оплачує надані їй послуги та станом на 22 серпня 2013 року за нею виникла заборгованість в сумі 39341 грн. 84 коп. Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2013 року задоволено позов КП «Прилукитепловодопостачання», стягнуто з [PERSON] 39341 грн. 84 коп. заборгованості за комунальні послуги, а також 393 грн. 42 коп. витрат по судовому збору. Не погоджуючись з даним рішенням [PERSON] звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю, а також просила застосувати позовну давність до вимог КП «Прилуки-тепловодопостачання». Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду винесено з порушенням норм процесуального законодавства, зокрема невірно визначена підсудність справи. Також апелянт зазначає, що порушено й матеріальне право, зокрема вона не підписувала договір з позивачем на надання послуг теплопостачання, а у вказаному нежитловому приміщенні, в якому ці послуги зі слів позивача надавались та споживались, відсутні навіть труби для його опалення, відповідачка не підписувала також договір про надання послуг з водовідведення. Крім того, апелянт наполягає, що комунальні послуги має сплачувати орендар, на підставі самостійно укладеного договору з організаціями, які надають такі послуги, вказує, що дане приміщення передала в оренду ТОВ «Прифарм» з 2009 року по 2013 року (період, за який позивач просить стягнути заборгованість) і приміщення знаходилось в оренді, що підтверджується договорами від 01 січня 2009 року та від 29 грудня 2011 року. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та матеріали господарської справи № 19/59 за 2009 рік та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає. Задовольняючи позовні вимоги КП «Прилукитепловодопостачання» суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою надані позивачем послуги з централізованого опалення, постачання холодної води та водовідведення не оплачуються та в силу п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. З таким висновком суду не може погодитись колегія суддів апеляційного суду Чернігівської області. Судом встановлено, що за будинком [ADDRESS] існує заборгованість з теплопостачання та водовідведення за період з 01.01.2009 року по 22.08.2013 року в сумі 69341 грн. 84 коп. (а.с.5-8). Власником даного будинку є [PERSON] (а.с.67). Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди). Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.14 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року плата за використовування теплової та електричної енергії, газу та водопостачання і каналізацію та інші послуги власниками квартир, наймачами, орендарями вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифами. З копії договору купівлі-продажу від 07 листопада 2006 року вбачається, що [PERSON] купила нежиле приміщення з підвалом загальною площею 688,4 кв.м. (а.с.66). Також з матеріалів справи вбачається, що 16 червня 2009 року Господарський суд Чернігівської області виніс рішення про стягнення з ТОВ ФФ «Прифарм» на користь КП «Прилукитепловодопостачання» заборгованість за поставлену теплову енергію в сумі 635 грн. 48 коп. на опалювану площу 4,7 кв.м (враховуючи зменшення позовних вимог). В рішенні зазначено та не потребує додаткового доказування, що між позивачем та ТОВ ФФ «Прифарм» існує договір про постачання теплової енергії, а в додатку №1 до договору зазначено, що теплова енергія постачається на адресу [ADDRESS], опалювальна площа 189,5 кв.м, З матеріалів справи №19/59 господарського суду Чернігівської області вбачається, що [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року продала частину куплених приміщень ВАТ «АКБ «Престиж», що на даний час перейменовано в ВАТ «ЕрстеБанк», загалом банком придбано саме нежилі приміщення опалюваною площею 184,8 кв.м. (а.с.70 справа №19/59 2009 року господарського суду Чернігівської області). З 01 січня 2009 року іншу частину приміщення площею 92,2 кв.м. [PERSON] передала в оренду ТОВ ФФ «Прифарм» на два роки (а.с.25-26). В подальшому договір оренди житлового приміщення площею 98,5 кв.м. повторно уклався 29 грудня 2011 року, також на два роки до 22 грудня 2014 року (а.с.50-51). Копією договору про постачання теплової енергії від 16 лютого 2004 року укладеного між КП «Прилукитепловодопостачання» та ТОВ ФФ «Прифарм» та копією додатку до даного договору вбачається, що опалювана площа буд.[ADDRESS] складає 189,5 кв.м. Між ПАТ «ЕрстеБанк» та КП «Прилукитепловодопостачання» укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 01 березня 2011 року, проте позивачем не вказано та незрозуміло, якою залишається опалювана площа даного приміщення, а в подальшому банк встановив автономне опалення. Згідно з вимогами статей 10 та 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Крім того, відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши всі надані матеріали справи неможливо встановити, яка саме опалювальна площа залишилась у власності [PERSON], оскільки позивач не надав даних про її розміри, представником позивачем не зазначено по яким тарифам він нараховував оплату послуг, оскільки нежилі приміщення продані ПАТ «ЕрстеБанк», а у власності відповідача залишається частина нежилого приміщення та підвальне приміщення, не надано доказів щодо факту надання послуг саме [PERSON], доводи ж відповідача, що її приміщення не опалюється не спростовані доводами представника позивача. Тобто, матеріалами даної справи не підтверджено боргу [PERSON], з додержанням вимог ст.60 ЦПК України. Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують висновки місцевого суду, а з матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для скасування судового рішення, передбачені ст.309 ЦПК України.

Outcome: dismissed