Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

В грудні 2019 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення щомісячно з [PERSON] на користь позивача на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позивачем позовної заяви і до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони із 10.10.1998 перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який після досягнення повноліття продовжує навчання на третьому курсі денної форми навчання спеціальності «Фізика наноструктур в металах на кераміках» фізичного факультету Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка, 4 рівня акредитації та не отримує академічної стипендії. Розмір доходів позивачки не дозволяє їй в повному обсязі утримувати сина сторін, а тому позивачка вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом до відповідача, який за своїм матеріальним станом спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Відповідач відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України, визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 10.10.1998 року у Гайсинському районному відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької області у відповідності до актового запису № 152 від 10.10.1998 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 10.10.1998 року. Судом встановлено, що у сторін [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 07.03.2000 року. Згідно з ст. 51 Конституцією України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, судом встановлено, що повнолітній син сторін [PERSON] проживає разом із матір`ю - позивачем у справі, та перебуває на її повному утриманні, та ці доводи стороною відповідача в ході розгляду справи не спростовані. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основу відповідальності за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що спільний син сторін, після досягнення повноліття продовжує навчання на третьому курсі денної форми навчання спеціальності «Фізика наноструктур в металах на кераміках» фізичного факультету Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка, 4 рівня акредитації та не отримує академічної стипендії. У відповідності до контракту № 171-19 від 02.09.2019 року [PERSON] на платній основі додатково проходить військову підготовку у Військовому інституті Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка, що підтверджується копією контракту № 171-19 від 02.09.2019 року та квитанцій про оплату навчання з вказаним контрактом. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дочки, сина, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. При вирішенні питання розміру аліментів враховується також потреби особи даного віку, матеріальний стан та стан здоров`я позивача, сина сторін, яка потребує матеріального утримання, враховує потреби особи її віку. Доказів на спростування доводів позову зі сторони відповідача суду надано не було, як і не було надано суду доказів на підтвердження неможливості надання повнолітньому сину матеріальної допомоги. Судом не встановлено, що на утриманні відповідача перебувають інші особи. За змістом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню аліменти на утримання спільного сина сторін (третьої особи), у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 06 грудня 2019 (часу подання до суду позову) і до закінчення навчання, але не більше, чим до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. на користь держави. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved