Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

В вересні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що вона, [PERSON] , є рідною бабусею [PERSON] , [INFO] , яка є донькою відповідачки по справі [PERSON] . Вона, відповідачка та внучка зареєстровані та проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка з народження дитини самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, вона не доглядала за дитиною, часто залишала дитину саму та тікала з дому і не поверталася додому протягом декількох днів. Коли дитина підросла, відповідачка взагалі втратила всякий інтерес до неї. Вона не цікавиться здоров`ям дитини, матеріально не утримує її, а навпаки витрачає на себе дитячі кошти, оскільки ніде не працює. Останнім часом відповідачка веде бродячий спосіб життя, шукає собі чоловіків та місяцями не повертається додому до дитини. Відповідачка перебуває на обліку в службі у справах дітей Білоцерківської міської ради, як особа, яка ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно своєї дочки. Від дня народження внучка проживає разом з нею, вона самостійно доглядає за нею, матеріально утримує, піклується про її стан здоров`я, займається її вихованням. З вересня 2019 року внучка відвідує дошкільний навчальний заклад ( ясла-садок ) комбінованого типу № 6 «Зіронька». Відповідачка жодного разу не була в садочку, не цікавиться розвитком дитини та її здоров`ям. Оскільки відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно дочки, проявляє абсолютну байдужість до її життя та здоров`я, просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ( а. с. 1-2 ). Ухвалою судді від 19 жовтня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі ( а. с. 24-25 ). 23 грудня 2020 року протокольно закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.02.2021 року ( а. с. 36-39 ). 03 лютого 2021 року протокольно вирішено провести розгляд справи в заочному порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила задовольнити вимоги. Судові витрати просила залишити за нею. Представник третьої особи Онищенко Н.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне оголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзив на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явилася в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за можливим по даній справі провести заочний розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , про що в матеріалах справи свідчить наявне свідоцтво про народження, видане 29 серпня 2017 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, серія [NUMBER] ( а. с. 4 ). З вищевказаного свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON] записані [PERSON] і [PERSON] . Встановлено під час розгляду справи, що батько дитини, [PERSON] записаний у свідоцтві про народження зі слів матері [PERSON] у відповідності до вимог ст. 135 СК України. Позивач [PERSON] є матір`ю відповідача по справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 25.09.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, серія [NUMBER] ( а. с. 15 ) та відповідно є бабусею малолітньої [PERSON] . Звертаючись до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , позивач [PERSON] зазначає, що відповідач з народження дитини самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, втратила всякий інтерес до неї, не цікавиться здоров`ям дитини, матеріально не утримує її. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З Акту № 174/5 про фактично проживаючих осіб від 11.01.2021 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 4 осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Кількість фактично проживаючих із числа зареєстрованих за вказаною адресою становить 3 особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] не проживає за даною адресою з 01.01.2019 року, адреса фактичного проживання невідома. З психолого-педагогічної характеристики від 08.11.2019 року та від 05.01.2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] відвідує дошкільний навчальний заклад ( ясла-садок ) комбінованого типу № 6 «Зіронька» з 10.09.2019 року. До дитячого садка зареєструвала і привела дівчинку бабуся. За весь час перебування дитини в закладі мама ні разу нею не цікавилась, до садочка не з`являлась. Бабуся [PERSON] , приймає активну участь у життєдіяльності групи, приводить дитину в садок чистою, охайною, забезпечує дитину підгузками, іграшками. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 739 від 09 грудня 2020 року про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої дочки [PERSON] , орган опіки та піклування дійшов до висновку, що [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини ( а. с. 33 ). Крім того, позивач [PERSON] в судовому засіданні наголошувала, що відповідач [PERSON] з народження дитини самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, вона не доглядала за дитиною та взагалі втратила всякий інтерес до неї. Вона не цікавиться здоров`ям дитини, матеріально не утримує її, а навпаки витрачає на себе дитячі кошти, оскільки ніде не працює. Останнім часом відповідачка веде бродячий спосіб життя. Остання перебуває на обліку в службі у справах дітей Білоцерківської міської ради, як особа, яка ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно своєї дочки. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] обізнана про наявність вказаної справи на розгляді в суді щодо позбавлення останньої батьківських прав, однак в судове засідання не з`явилася, жодних пояснень та заперечень стосовно позовних вимог не надала. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними матеріалами цивільної справи та встановленими обставинами. Відповідно до статті 76 ЦПК Країни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, в судовому засіданні під час розгляду вказаної справи знайшло свого підтвердження того, що відповідач [PERSON] у відповідності до вимог ст. 164 СК України ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої доньки. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). А тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду з вищевказаними позовними вимогами позивачем було сплачено судові витрати у розмірі 840,80 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією ( а. с. 3 ). Однак, в судовому засіданні під час розгляду справи позивач просила суд понесені нею судові витрати залишити за нею, тому враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про можливість віднести понесені позивачем при зверненні до суду судові витрати за рахунок останньої. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved