Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Відповідач [PERSON], будучи належним чином сповіщений в порядку ч. 5 ст.74 ЦПК України, у судові засідання які призначалися на 31.10.2014р., 11.11.2014р. не явився, заперечень щодо позову не надав, про причину неявки, суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Третя особа - Ренійський РС ГУДМС України в Одеській області заперечень щодо позову не надав, просив про розгляд справи у відсутності його представника. Позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу без її участі. У зв'язку із цими обставинами суд прийняв рішення про подальший заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 25.02.1999р. житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS]; копія технічного паспорту на нерухомість, копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.05.2006р., оформленого на ім'я позивачки; копія домової книги( розділ 3 - прописка); відповідь третьої особи на запит суду стосовно реєстрації відповідача за місцем мешкання. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка звернулися до суду із позовом та просять визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS], та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою, зазначивши, що на підставі договору купівлі -продажу № 835 від 25.02.1999р. вона є власником житлового будинку [ADDRESS], в якому мешкає з 1999р. по теперішній час. Право власності на нерухомість зареєстровано за позивачкою у встановленому законом порядку. Як вказує позивачка, відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком (шлюб між якими розірвано за рішенням Ренійського районного суду від 17.02.2012р.), після розпаду сімейних стосунків, переїхав мешкати за іншою адресою, з реєстраційного обліку не знявся, самостійно не бажає проводити перереєстрацію свого місця проживання, вже тривалий час мешкає за іншою адресою. У зв'язку із реєстрацією відповідача на житлоплощі позивачки, вона вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, крім того, позивачка, як власник житла, позбавлена можливості вирішення інших, передбачених чинним законодавством, питань. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Положеннями ст.72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України. Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Слід також зазначити, що ч. 2 п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996р. вбачає, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Виходячи із вищевказаного, матеріалів справи, доводів позивачки, викладених у позові, відповідач [PERSON] вже тривалий час не мешкає за спірною адресою, він не є власником житла, у якому прописаний, в даний час фактично мешкає за іншою адресою. Згідно наданих документів, позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS], на житлоплощі якої рахується прописаним відповідач. У зв'язку із тим, що відповідач не проживає у будинку позивачки більше року, яких-небудь витрат по утриманню житла він не несе, його особистих речей там також немає. Договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідача на користування ним житловим будинком [PERSON] з підстав ст. 401 ЦК України. У зв'язку із вищевикладеним, є правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням і зняття його з реєстраційного обліку.

Outcome: approved