Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що житловий будинок №30 по вул. Козятинській в м.Чернівці належав на праві власності його прабабці [PERSON], яка померла 18.02.1959 року та спадкоємцем її майна був син [PERSON], який помер 18.04.2003 року. Вказував на те, що його батько [PERSON], постійно проживав та був зареєстрований разом зі своїм батьком - [PERSON], а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті останнього, разом з тим у встановленому законом порядку право на спадщину не оформив. 06.07.2014 року [PERSON] помер та після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі житловий будинок №30 по вул. Козятинській в м.Чернівці, який належав його бабусі, а після її смерті батьку [PERSON] З метою прийняття спадщини після смерті батька він звернувся з відповідною заявою в Першу чернівецьку державну нотаріальну контору, проте у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено у звязку з відсутністю відповідного правовстановлюючого документу, що посвідчує факт належності спадкового майна спадкодавцю [PERSON] На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок №30 по вул. Козятинській в м. Чернівці, який складається з двох кімнат загальною площею 47,40 кв.м. та житловою площею 30,90 кв.м., сарай літ. Б, літня кухня літ. В., вбиральня літ. Г, гараж літ. Д, погріб Пг, криниця літ. К, вигрібна яма літ. І, огорожа №1-2. В судове засідання позивач не зявився, від його представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, направив до суду заяву в якій проти задоволення позову не заперечував у випадку, якщо це не буде порушувати прав інших осіб. Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 30.01.2018 року до участі у справі залучено третіх осіб [PERSON] та [PERSON], які в судове засідання не зявились та направили до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рамках судового розгляду даної справи, судом, з метою повного, всебічного та обєктивного зясування всіх обставин справи витребувано наступні докази: матеріали спадкових справ після смерті [PERSON], який помер 18.04.2003 року та [PERSON], який помер 06.07.2014 року, а також матеріали інвентаризаційної справи на житловий будинок № 30 по вул. Козятинській в м.Чернівці. Так, з матеріалів матеріали інвентаризаційної справи № 3180 вбачається, що будинковолодіння № 30 по вул. Козятинській в м. Чернівці, яке складалось з двох житлових кімнат належало на праві власності [PERSON], яка померла 18.02.1959 року (а/с 5). Відповідно до п. 4. Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності Згідно з положеннями ст. ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В статті 553 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Наведене також узгоджується з правовою позицією сформованою Верховним Судом України у постанові від 06.02.2013 року за наслідками розгляду справи №6-167цс12, що відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Судом встановлено, що спадкоємцем майна після смерті [PERSON] був її син [PERSON], який прийняв спадщину на вказане вище будинковолодіння шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується в тому числі матеріалами інвентаризаційної справи, відповідно до якої довідки про технічні характеристики будинку видавались [PERSON] як користувачу вказаного будинковолодіння (а/с 9). З матеріалів справи вбачається, що 18.04.2003 року помер [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на вказаний вище спірний житловий будинок, право власності на який у встановленому законом порядку він, як спадкоємець майна [PERSON], не оформив. З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем майна після смерті [PERSON] був [PERSON], який є батьком позивача (а/с 10, 11). Зі змісту спадкових справи вбачається, що окрім батька позивача [PERSON] спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] був також [PERSON]. [PERSON] зі спадкодавцем не проживав, у встановлені строки з заявою про прийняття спадщини не звертався, а тому вважається таким, що спадщину не прийняв. Відповідно до матеріалів спадкової справи, [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті батька та отримав свідоцтво про права на спадщину на спадкове майно, окрім спірного будинковолодіння. Відповідно до ч. ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Судом встановлено, що 06.07.2014 року помер [PERSON] (а/с 7). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи вбачається, що окрім позивача спадкоємцями за законом були також дружина померлого [PERSON], яка померла 09.03.2015 року та син [PERSON], які від прийняття спадщини відмовились на користь позивача. Судом встановлено, що державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори від 15.11.2017 року №2822/02-31, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №30 по вул. Козятинській в м.Чернівці, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності вказаного майна спадкодавцю (а/с 18). У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, спірний житловий будинок належав спадкодавцю, будь-які ознаки здійсненого самочинного будівництва в матеріалах інвентаризаційної справи, а також в технічному технічного паспорту, що наявний в матеріалах справи відсутні, позивач вчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право власності на спадщину не змін, у звязку з тим, що спадкодавецеь за життя належним чином своє право власності на спірне будинковолодіння не оформив. У звязку з наведеним, за позивачем слід визнати право власності на спірне будинковолодіння в порядку спадкування. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved