Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами по [ADDRESS] Ренійського району Одеської області; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої [INFO] р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого [INFO] р.; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.03.2014 р.; копія довідки № 838 від 21.04.2008 р.; копія заяви позивача № 341; копія рішення № 30 IV сесії XXI кликання Орлівської сільської ради народних депутатів Ренійського району від 20.04.1995р.; копія рішення Ренійського райсуду № 2-342/2009р. від 29.05.2009 р.; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є сином нині померлого [PERSON] За життя [PERSON] належали: - житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] Ренійського району, у якому мешкав спільно із своєю родиною, та право на земельну частку (пай). Факт належності будинку [PERSON] підтверджується: копією технічного паспорту на будинок на його ім'я; копією довідки Орлівської сільради про належність нерухомості згідно даних погосподарської книги. На випадок смерті [PERSON] розпорядився частиною належного йому майна, склав заповідальне розпорядження, яким заповідав позивачеві належне йому право на земельну частку (пай), яке зареєстроване виконкомом Орлівської сільської ради Ренійського району в реєстрі за № 42 від 20.03.2003 р., на вищезазначений житловий будинок заповіту не залишив, [INFO] р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначений житловий будинок. На момент смерті [PERSON] разом із ним мешкала мати позивача - [PERSON], яка є спадкоємицею першої черги за законом. Таким чином, [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, та в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] Також спадкоємцями першої черги за законом на спадковий будинок окрім [PERSON] були позивач та його сестри, відповідачі у справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які також не зверталися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Таким чином право власності на спадковий будинок, після померлого [PERSON], в порядку спадкування за законом перейшло до його дружини, матері позивача у справі - [PERSON], яка прийняла його в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном. [INFO] р. померла мати позивача - [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] Ренійського району Одеської області. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, тому спадкоємство здійснюється за законом. Її спадкоємцями першої черги є позивач та відповідачі у справі. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті чоловіка позивач звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок (мати позивача за своє життя не встигла оформити свідоцтво про право власності на нерухомість та зареєструвати його у передбаченому законом порядку), про що 17.03.2014р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Відповідачі є також спадкоємцями першої черги за законом, однак, вони на спадщину після смерті матері не претендують, із заявою про її прийняття до нотаріуса не зверталися, не заперечують, щоб позивач оформив на себе право власності на спадковий будинок після смерті матері. Позивач у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємеці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Він у передбачений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається таким, що її прийняв. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не було оформлено правовстановлюючий документ на житловий будинок, у зв'язку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved