Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

В вересні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що [INFO] в с. Кислицьке Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] Після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить право на земельну частку (пай) розміром 2,31 в умовних кадастрових гектарах на території Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області належне [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай). Позивач зазначила, що після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем залишилася вона, так як з 1995 року по день смерті спадкодавця перебувала на її утриманні, та в день смерті [PERSON] була непрацездатною, однак, коли вона звернулася з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON], нотаріусом було відмовлено в цьому, в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Оскільки будь-яким іншим чином ніж в судовому порядку [PERSON] не має можливості встановити факт перебування на утриманні [PERSON], тому змушена звернутися до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт її перебуваня на утриманні [PERSON] з 1995 року по день смерті останньої та визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 2,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. 23 жовтня 2018 року в судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі та присутності позивача, позовну заяву підтрує, просить позов задовольнити. Представник Паланської сільської ради в судове засідання не з'явився, проте голова сільської ради надіслав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у відсутності представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Свідок [PERSON] 03 жовтня 2018 року в судовому засіданні пояснила, що є односельчанкою [PERSON] та проживає на одній вулиці з останньою. Зазначила, що позивач з 1995 року по день смерті [PERSON], а саме по 2001 рік перебувала на її утриманні. Допитана 03 жовтня 2018 року в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що дійсно [PERSON] перебувала на утриманні [PERSON] по 2001 рік. Оскільки 23 жовтня 2018 року сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви представників сторін, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. До відносин спадкування необхідно застосувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини, тобто норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до статей 524, 529 ЦК (в редакції 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. В силу ст.531 ЦК України 1963 року до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Відповідно до ст. 549 ЦК (1963 року) дії, що свідчать про прийняття спадщини, зокрема фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача заяви державній нотаріальній конторі про прийняття спадщини, повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття останньої. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно положення п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Пуктом 3.5 Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] в с. Кислицьке Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 30). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, до складу якого входить право на земельну частку (пай) розміром 2,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] (а.с. 35). Згідно довідки виконавчого комітету Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] (а.с. 36). Відповідно до повідомлення Томашпільської державної нотаріальної контори № 332/01-30 від 12 вересня 2018 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], [PERSON] відмовлено, у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с. 8). Як вбачається з повідомлення Державного нотаріального архіву Вінницької області № 2541/01-18 від 05 жовтня 2018 року спадкову справу на майно померлої [PERSON] по фонду Томашпільської державної нотаріальної контори не виявлено (а.с. 31). Вирішуючи питання про встановлення факту перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] по день смерті останньої, суд виходить з наступного. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Метою встановлення заявленого факту є реалізація своїх прав спадкоємцем, а саме отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно довідки виконавчого комітету Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, [PERSON] перебувала на утриманні [PERSON] з 1995 року по [INFO]. (а.с. 6). Крім того судом встановлено, що на час смерті спадкодавця [PERSON] виповнилось 55 років, що свідчить про її непрацездатний вік. Отже факт утримання повністю підтверджуєть зібраними у справі доказами, зокрема, показами свідків та іншими матеріалами справи. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин суд приходить до висновку, про задоволення позову. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з квитанції № 0.0.1137388140.1 від 19 вересня 2018 року, позивачем [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 1057,20 грн. Враховуючи, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 528, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved