Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву. Позивач, його представник на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є сином нині померлого [PERSON], за життя якому належало: - житловий будинок із надвірними спорудами № 47, розташований по вул. Леніна в с. Плавні Ренійського району Одеської області. - право на земельну частку (пай) розміром 3,61 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Світанок» с. Плавні, Ренійського району Одеської області на підставі сертифіката серії ОД № 0107558, виданого Ренійською районною державною адміністрацією 12 січня 1997 року 2005 року - право на майновий пай в КСП «Світанок» с. Плавні Ренійського району Одеської області на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії ОД-ХХ № 02292 від 25.06.2002 року.\~ На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 17.11.2002р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У відповідний 6-місячний строк, його спадкоємці першої черги за законом, позивач [PERSON] та дружина [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., а відповідачка [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини. Так, відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у 2002 р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Таким чином, син [PERSON], позивач у справі та вдова [PERSON], в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняли спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] 03.03.2005 року позивачу та [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого вони успадкували після смерті [PERSON] в рівних частинах право на земельну частку (пай) розміром 3,61 умовних кадастрових гектарів, яка належала спадкодавцю на підставі земельного сертифікату серії ОД № 0107558 та право на майновий пай в КСП «Світанок», яке належало спадкодавцю на підставі свідоцтва серії ОД-ХХ № 02292 від 25.06.2002 року. Право власності щодо спадкового будинку в нотаріальному порядку не оформлювалось, у звязку із тим, що на спадковий будинок була відсутня технічна документація. 28.08.2006 року померла мати позивача та відповідачки, [PERSON], за життя якої належало: - ? частин житлового будинку із надвірними спорудами № 47, розташований по вул. Леніна в с. Плавні Ренійського району Одеської області, - право на ? частин земельної частки (пай) розміром 3,61 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Світанок» с. Плавні, Ренійського району Одеської області на підставі сертифіката серії ОД № 0107558, виданого Ренійською районною державною адміністрацією 12 січня 1997 року 2005 року, - право на ? частин майнового паю в КСП «Світанок» с. Плавні Ренійського району Одеської області на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії ОД-ХХ № 02292 від 25.06.2002 року, в порядку спадкування після смерті [PERSON] - право на земельну частку (пай) розміром 3,61 умовних кадастрових гектарів на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0107571 від 12.06.1997 року. - право на майновий пай в КСП «Світанок» с. Плавні Ренійського району Одеської області на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії ОД-ХХ № 02288 від 25.06.2002 року.\~\~ На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 15.07.2004 року залишила заповіт на імя відповідачки [PERSON]П, якій заповідала право на земельну частку (пай), розміром 3,61 умовних кадастрових гектарів, яке належало їй на підставі земельного сертифікату серії ОД№ 0107571, та право на майновий пай в КСП «Світанок», яке належало їй на підставі свідоцтва про право власності серії ОД-ХХ № 02288, 28.08.2006р. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У відповідний 6-місячний строк після смерті спадкодавця, позивач (як спадкоємець за законом) звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Відповідачка після смерті матері [PERSON] до держаної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернулась, спадщину не прийняла. У відповідності до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Враховуючи викладені обставини, так як заповіт [PERSON] не охоплював усю спадщину, а спадкоємець за заповітом із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця до нотаріуса не звернулась, спадщину не прийняла, таким чином право на спадкування неохопленої частини спадщини перейшло до позивача, як спадкоємця першої черги за законом. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо спадкового будинку, реєстрацію якого було проведено в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, також відсутні оригінали сертифікатів про право на земельні частки (пай) та оригінали свідоцтв про право на майнові паї, у звязку з чим нотаріусом було винесено вмотивовану постанову. Після смерті [PERSON], [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, земельні частки, майнові паї, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлих [PERSON], [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець за заповітом та за законом, спадщину не прийняла, та не заперечувала щоб позивач оформив право власності на спадкове майно на своє ім`я. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Він у передбачений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається таким, що її прийняв. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON], [PERSON] не встигли зареєструвати своє право власності та спадкове право у встановленому законом порядку, у звязку з чим нотаріусом було винесено вмотивовану постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, що стало підставою для звернення позивача до суду із вказаним позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на житловий будинок, земельні частки (паї) та майнові паї (у відповідних частках) з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved