Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

В грудні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування\~своїх вимог\~позивач зазначила,\~що з\~11.10.2018\~перебуває у\~зареєстрованому шлюбі\~з відповідачем\~ [PERSON] .\~Від шлюбу\~сторони мають\~неповнолітню \~доньку \~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Одруження з відповідачем виявилося невдалим, спільне проживання, ведення спільного господарства та сімейні відносини остаточно припинені з січня 2020 року, шлюб існує лише формально, донька проживає разом з позивачем. На теперішній час відповідач добровільно належної матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, участі у додаткових витратах на дитину також не приймає. Позивач зазначає, що отримує незначну допомогу в Управлінні соціального захисту населення Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області у вигляді соціальної виплати по догляду за дитиною, а тому їй самій важко утримувати доньку, оскільки левова частка йде на придбання продуктів харчування для новонародженої дитини, ліків та одягу для дитини, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду. Позивач вказує, що відповідач фізично здоровий, працює механізатором, інших стягнень з аліментів, непрацездатних дружини, батьків, дітей не має, проте, майже не приймає участі у будь-яких витратах на доньку та її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою, а також судові витрати пов`язані з розглядом даної справи в суді першої інстанції. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 16.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 16.02.2021. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення засідання повідомлені належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Просив суд задовольнити позовні вимоги, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 850,00 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлений належним чином, надав суд заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11.10.2018, зареєстрованому Виконавчим комітетом Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, про що 11.10.2018 видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 16.01.2018 Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. З довідки №3717 від 20.11.2020, виданою виконкомом Білолуцької селищної ради вбачається, що [PERSON] мешкає в [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: донька [PERSON] , 2019 р.н., дядько [PERSON] , 1977 р.н., бабуся [PERSON] , 1954 р.н. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів №17941 від 26.11.2020 [PERSON] з І кварталу 2019 року по ІІІ квартал 2020 року включно отримала доход у вигляді соціальних виплат у загальному розмірі 29500,86 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч.3 ст. 181, ст. 183 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 5\~статті 183 СК України\~той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналогічно, позивач має право заявляти вимоги про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину у порядку позовного провадження. Перевіряючи доводи позивача щодо задоволення заявлених вимог, суд дійшов висновків про наявність підстав для часткового задоволення у розмірі 1/4 частини, оскільки вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача суд вважає необґрунтованими та недоведеними. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Статтею 191 СК України\~встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 17.12.2020. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Враховуючи, що задовольняється 75% позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 630,60 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 4, 5, 6, ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У\~разі недотримання\~вимог частини\~четвертої цієї\~статті суд\~може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами.\~ Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат з оплати правничої допомоги представником позивача надано: ордер серії ЗП №103283 від 17.12.2020 про надання правової допомоги, договір про надання правової допомоги №17/12 від 17.12.2020, акт виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 17.12.2020, згідно якого 17.12.2020 року представник позивача надав усну консультацію та склав позовну заяву, з якого вбачається, що вартість виконаних робіт складає 850,00 грн., товарний чек №2 від 16.02.2021 на суму 850,00 грн. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Враховуючи, що дана цивільна справа є нескладною, позовні вимоги задовольняються частково, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 637,50 грн. в рахунок відшкодування судових витрат на правничу допомогу, що відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial