Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі. [PERSON] звернувся до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 12 листопада 2018 року. Ухвалою суду від 20 листопада 2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Підготовче провадження у справі закрито 20 грудня 2018 року, судовий розгляд справи призначено на 15 січня 2019 року. На призначену дату судового розгляду сторони не з'явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, проти її заочного розгляду [PERSON] не заперечив. Відповідач, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не повідомив про причини неявки у судове засідання, відзиву на позов не подав. Ухвалою від 15 січня 2019 року постановлено провести заочний розгляд цієї справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтуванні позову позивач [PERSON] вказує, що він є власником житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] був зареєстрований та проживав у вказаному житлі з 04 липня 1994 року як чоловік дочки позивача [PERSON]. В грудні 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З вересня 2016 року відповідач не проживає у згаданому будинку, вивіз особисті речі, за місцем реєстрації не з'являється. З моменту зміни місця проживання відповідач не виявив бажання знятись з реєстраційного обліку. У зв'язку наведеним позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS]. У матеріально-правовому обґрунтуванні позову позивач покликається на статті 319, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статті 68, 72 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК). Стислий виклад позиції відповідача. Відповідач будь-яких заяв по суті справи не подавав. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносини з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 07 листопада 2016 року щодо об'єкта нерухомого майна № 72462097 позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Відповідно до відомостей будинкової книги у цьому житлі відповідач [PERSON] зареєстрований з 04 липня 1994 року. Відповідач [PERSON] перебував у шлюбі з дочкою позивача [PERSON] з 05 березня 1994 року по 20 січня 2016 року, що стверджено рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року у справі № 162/1585/15-ц. Актом обстеження житлово-побутових умов комісії виконкому Великоглушанської сільської ради Любешівського району Волинської області та довідкою цього ж органу місцевого самоврядування від 27 вересня 2018 року № 2121 встановлено, що [PERSON] зареєстрований у будинку по [ADDRESS] та фактично не проживає за цією адресою з 20 вересня 2016 року. Норми права, які застосував суд. Згідно з частиною першою, третьою статті 29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У відповідності з частиною першою статті 383 ЦК власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Аналогічна норма міститься у частині першій статті 156 ЖК. Згідно з частиною четвертою статті 156, частиною статті 64 ЖК до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 391 ЦК визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із статтею 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно з статтею 3 цього Закону реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Мотиви суду щодо позовних вимог. У відповідності з частиною першою статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи дослідженні у ході судового розгляду докази, законодавство, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідач, будучи зареєстрованим в житловому будинку, який належить позивачу, не проживає в ньому понад один рік. Обставин, які б вказували на поважність причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання, не встановлено. Питання розподілу судових витрат. Позивач при подачі позовної заяви сплатив 704,80 гривні судового збору, які відповідно до частини другої статті 142 ЦПК необхідно стягнути з відповідача. У матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості про понесені сторонами судові витрати. Враховуючи наведене,

Outcome: approved