Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

В жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 28.04.2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Донька мешкає разом з позивачем, усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини позивач несене самостійно. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 05.12.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 21.01.2020 року. Позивач до підготовчого судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач до підготовчого судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши надані учасниками справи письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 10.10.2017 року Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Згідно довідки від 30.10.2019 року №3871, виданою виконкомом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має склад сім`ї: донька [PERSON] , 2006 р.н., донька [PERSON] , 2017 р.н. Відповідач добровільно не надає необхідних для утримання дитини коштів, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч.3 ст. 181, ст. 183 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а тому позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки розмір аліментів сторонами не оспорюється. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 30.10.2019 року. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь держави слід стягнути 50 відсотків суми судового збору, що підлягала сплаті за подання позову у розмірі 384,20 грн. Інша частина судового збору компенсується за рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів.

Outcome: approved