Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

В грудні заявниця звернулась в суд з заявою про визнання безвісно відсутнім [PERSON], [INFO], який є її колишнім чоловіком. В обґрунтування заяви посилається на те, що після розірвання їхнього шлюбу [PERSON] зник і на сьогодні відомостей про його місцезнаходження у неї немає. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім заявниці необхідно для отримання допомоги на неповнолітню дитину. В судовому засіданні представник заявника пояснила що до органів поліції щодо пропажі [PERSON]І не зверталась, ніяких інших заходів щодо розшуку відсутнього, окрім опитування односельців, не здійснювала. Крім того зазначила, що у відсутнього був брат та мати, які проживали разом з ним, зараз відсутні по місцю проживання. Представник заінтересованої особи управління соціального захисту населення в судовому засідання підтримала заяву заявниці. Заінтересована особа Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не зявився, проте надали суду заяву в якій просять справу слухати у відсутності їхнього представника. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заявника задоволенню не підлягають. Судовий порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою передбачений ст. 246, 249 ЦПК України, а підстави такого визнання статтею 43 ЦК України, зокрема, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 24 вересня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-НО №292066 (а.с.11) [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO], що підтверджується відповіддю Державної міграційної служби України (а.с.57). Згідно акта від 05 грудня 2016 року [PERSON] з серпня 2015 року по адресі [ADDRESS] не проживає, який складений в присутності і зі слів сусідів. (а.с.12). Доводячи свої вимоги, заявник посилається на відсутність [PERSON] за місцем його проживання і відомостей про нього, але при цьому не враховує, що підставою для визнання особи безвісно відсутньою є тривала (протягом року) відсутність відомостей про місце перебування особи в місці її постійного проживання. Надавши для цього довідку начальника сектору Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області від 14 грудня 2016 року про те, що станом на 14 грудня 2016 згідно інтегрованій базі даних «Армор» [PERSON] , [INFO], в розшуку за Добропільським ВП ГУНП в Донецькій області не перебуває. Згідно відповіді в.о.начальника Добропільського ВП Покровського ВП в Донецькій області, [PERSON] в розшуку останній за будь яким ОВС не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався. (а.с.35) Згідно з відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів [PERSON], в період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2016 року (а.с.37-38) доходу не отримував. Як вбачається з відповіді начальника Головного центру обробки спеціальної інформації від 27 грудня 2016 року відповідно до витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» громадянин [PERSON], паспорт серія Ва№120960, неодноразово перетинав пункти пропуску Должанський, Успенка транспортним засобом з н/з [NUMBER]. Останій раз 05 серпня 2014 року о 18 год. 47 хв. виїхав, перетнувши пункт пропуску Новоазовськ. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] не проживає в місці свого постійного проживання у звязку з переїздом на інше місце проживання перетнувши пункт пропуску Новоазовськ. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд вважає що визнання [PERSON] безвісно відсутнім є безпідставним, а тому в задоволенні заяви необхідно відмовити. На підставі ст.43 ЦК України,

Outcome: dismissed