Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивачів - [PERSON]. на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] .; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.03.2018р. (дата заведення спадкової справи - 27.03.2018р.); копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 23.07.2013р.; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 16.07.2018р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.08.2018р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі у справі спільно мешкали із спадкодавцем, а відповідач - є сином [PERSON] За життя [PERSON] на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 23.07.2013р. належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] . На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO] . - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Про це свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.03.2018р. (дата заведення спадкової справи - 27.03.2018р.). Проте, незважаючи навіть на своєчасне звернення за прийняттям спадщини, оформити спадщину неможливо у зв`язку із тим, що у позивачів відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів. Відповідач у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформили позивачі. У нинішній час, при зверненні позивачів до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їм в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний будинок, про що 10.08.2018р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи позивачі надати не можуть у зв`язку із втратою їх спадкодавцем. Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючого документу - при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) правовстановлюючого документу проставляється відповідна відмітка «згідно з оригіналом» із зазначенням дати та підпису нотаріуса. Отже, після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачі прийняли спадщину за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їхні доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено судом, позивачі у справі являються спадкоємцями четвертої черги за законом. Вони тривалий час (більше 5 років) мешкали спільно із спадкодавцем, доглядали його, вели спільний побут та господарство. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачі звернулися до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначили позивачі, після смерті [PERSON] у них були відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачі також не мають можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачі прийняли спадщину юридично та фактично, оскільки їхня воля, як спадкоємців за законом, була виражена у їхніх діях по своєчасній подачі заяви про прийняття спадщини та фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих документів на нерухомість, мешкання у житловому будинку, розпорядження щодо його цільового використовування тощо). Таким чином, позивачі прийняли спадщину за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачі є суб`єктами набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити їхні вимоги щодо визнання за ними права власності на спадкове майно.

Outcome: approved