Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.01.2002 року посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новченковим І.В. за р/н 88. На даний час у вказаній квартирі зареєстровані: вона, її донька [PERSON] , сини [PERSON] , [PERSON] .. Відповідач [PERSON] хоча і зареєстрований в квартирі, проте з лютого 2016 року в ній не проживає, свої речі в ній не зберігає, не несе витрати по утриманню квартири. У зв`язку з тим, що він зареєстрований у квартирі, вона як власник несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, та не має можливості оформити субсидію. Добровільно знятися з реєстрації у вказаній квартирі [PERSON] не бажає. Тому позивач просить позов задоволити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В судовому засідання позивач та її представник, позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити з підстав викладених в позовній заяві. Позивач суд пояснила, що відповідач не проживає в квартирі з 2016 року, після того як розлучився з своєю дружиною і пішов проживати до іншої жінки. Будь-яких перешкод у проживанні у квартирі вона йому не чинила. Відповідач в судовому засідання проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що він дійсно не проживає у вказаній квартирі з осені 2017 року, його мати втручалась в його особисте життя, перевертала речі, у зв`язку з чим склалась така обстановка, що він не міг там знаходитись. Наміру в подальшому проживати у квартирі він не має, але заперечує проти позовних вимог, оскільки ним були вкладено кошти в ремонт квартири, які йому не бажають повернути. Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується: договором купівлі-продажу від 16.01.2002 року посвідченимй приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новченковим І.В. за р/н 88; технічним паспортом на квартиру. Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради №3270-08 від 02.11.2018 року, у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] зареєстровані: [PERSON] - син, [PERSON] - донька, [PERSON] - син. Згідно акту про підтвердження факту не проживання особи в квартирі від 06.12.2018 року, складеного власником квартири та засвідченого начальником Будинкоуправління №2 КЕВ в м. Хмельницький [PERSON] , сусіди-свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: квартира [ADDRESS] , за даною адресою не проживає з 29.02.2016 року по теперішній час. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] останні 2 роки. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України - зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Свідок [PERSON] суду пояснив, що йому відомо, що [PERSON] розлучився з своєю жінкою та почав жити з іншою сім`єю, а мати хоче його виписати. Також йому відомо, що [PERSON] робив ремонт у квартирі, та коли виїхав від матері деякий час ночував у нього. Свідок [PERSON] суду пояснив, що йому відомо, що були скандали між [PERSON] і його матір`ю, і він допомагав йому перевозити речі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він допомагав [PERSON] робити ремонт у квартирі за місцем його проживання в Раково більше 3 років тому. Отже, з вищевикладеного, а також з пояснень відповідача в судовому засіданні вбачається, що відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] більше одного року, та не має наміру у ній проживати. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач створює відповідачу перешкоди у проживанні у вказаній квартирі відповідач суду не надав. Вищевикладені покази свідків, та надані відповідачем фотокартки із зображенням приміщень квартири вказаних обставин не підтверджують. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , оскільки не проживає у вказаній квартирі більше одного року без поважних причин, позивач є власником вказаної квартири та іншого не встановлено домовленістю між ним і відповідачем або законом, а тому позов слід задоволити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved