Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

В грудні 2018 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 160865 грн. 21 коп. \~ \~ \~ \~Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R52111502402B від 26.12.2013, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 118632 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,99 % з урахуванням можливості її збільшення або зменшення, з кінцевим терміном повернення до 26.12.2020. Відповідно до умов договору [PERSON] повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобовязання згідно графіку погашення кредиту. 22 січня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 220118нв, відповідно до якого останній набув права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №R52111502402B від 26.12.2013 та договором застави № R52111502402B-Z1 від 26.12.2013. Відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за тілом кредиту в сумі 106710 грн. 82коп., заборгованість по нарахованим процентам у сумі 1335 грн. 33 коп., заборгованість по простроченим процентам у сумі 52819 грн. 06 коп. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 280-282 ЦПК України не заперечує. \~ \~ \~ \~Належно повідомлений відповідач в судове засідання не прибув з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у звязку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України\~цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до кредитного договору №R52111502402B від 26.12.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON], останній отримав кредит у сумі 118632 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,99 % з урахуванням можливості її збільшення або зменшення, з кінцевим терміном повернення до 26.12.2020. Однак, в порушення умов договору [PERSON] несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. При цьому, суд звертає увагу, що 22 січня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 220118нв, відповідно до якого останній набув права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №R52111502402B від 26.12.2013 та договором застави № R52111502402B-Z1 від 26.12.2013 (а.с. 23-31; 32-36). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Суд перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором №R52111502402B від 26.12.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та [PERSON] встановив, що станом на 22.01.2018 утворилась заборгованість на загальну суму 160865 грн. 21коп., з них 106710 грн. 82 коп. заборгованість за кредитом, заборгованість по нарахованим процентам у сумі 1335 грн. 33 коп., заборгованість по простроченим процентам у сумі 52819 грн. 06 коп. (а.с. 3; 30). Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved