Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

В грудні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2003 року. На вказаній житловій площі зареєстровані 2 особи позивач та його брат відповідач [PERSON]. З березня 2008 року Відповідач в квартирі не проживає та не з'являється. Оскільки, за вище вказаною адресою Відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за нього, чим об'єктивно порушуються права позивача, а тому позивач звернувся за захистом до суду та просив суд [PERSON], [INFO], визнати таким, що втратив право користування житловим приміщення, квартирою [ADDRESS]. У судове засідання Позивач не з'явився. Про місце, день і час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Через загальну канцелярію до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якому позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. У судове засідання Відповідач також не з'явився. Про місце, день і час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Через загальну канцелярію до суду подав нотаріально завірену заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав повністю та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 15 серпня 2017 року судом постановлено про заочний розгляд справи. Приймаючи до уваги, що Позивач та Відповідач через загальну канцелярію до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та визнали, відповідно, та просили суд позов задовольнити, суд вбачає можливим розгляд справи у відсутність сторін, на підставі зібраних у справі доказів. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши заяви позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 01 липня 2003 року, за номером реєстрації 5344, посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 4). Згідно з довідкою (форма № 3) № 17 від 02.10.2015 року, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», в зазначеній квартирі зареєстровані: позивач - власник [PERSON], [INFO], відповідач - [PERSON], [INFO] (брат) (а.с. 5). Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач змінивши своє місце проживання не знявся з реєстраційного обліку з місця попереднього проживання. Відповідно до ст. ст. 391, 405 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Встановлено, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає. Відповідно до акту від 07.10.2015 року складених в присутності майстра та сусідів Позивача (а.с. 6). Відповідач залишив вищезазначену квартиру добровільно, особистих речей у квартирі немає, комунальні послуги та витрати по утриманню будинку (поточний ремонт) не несе, так само як і інших витрат, також не приймає участі у спільному побуті. Отже, [PERSON] будучи зареєстрованим у [ADDRESS], яка належить на праві особистої власності Позивачу, порушує його права та законні інтереси на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, що передбачені законодавством України. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог та з урахуванням визнання позову відповідачем, позов підлягає задоволенню, а саме [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на це, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 487,20 грн.

Outcome: approved