Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

В грудні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з 2008 року по вересень 2014 року вона мешкала з [PERSON] однією родиною без реєстрації шлюбних відносин. Від сумісного життя з [PERSON] має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З вересня 2014 року шлюбні відносини припинені в звязку із схильністю відповідача до шкідливих звичок та домашнього насилля. Після припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати з нею. В жовтні 2014 року відповідач, після того, як тимчасово взяв дитину до себе, відмовився добровільно її повертати. В звязку із чим вона зверталась в до органів внутришніх справ з заявою, після чого відповідач дитину повернув дитину. 30.11.2014 р. відповідач вдруге відмовився повертати дитину, що 05.12.2014 року стало приводом для повторного звернення до ОВС з відповідною заявою, однак дитина все ще знаходиться з відповідачем. Позивачка працевлаштована в ДП «Маріупольський морський торговельний порт» тальманом, має стабільний заробіток, позитивно характеризується, забезпечена житлом та може створити всі умови для мешкання дитини. Тому просила відібрати дитину у відповідача [PERSON], визначити її місце мешкання з позивачкою, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки від заробітку відповідача щомісяця. Також діями відповідача їй завдано моральної шкоди, оскільки вона змушена постійно перейматись станом здоровя дитини, в позивачки порушився звичний спосіб життя, дитина перебуває з людиною, яка на її думку може завдати їй шкоди. Відшкодування моральної шкоди в розмірі 5\~000 гривень також просила стягнути з відповідача на її користь. В січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], обгрунтовуючи його тим, що з листопада 2008 року по вересень 2014 року сторони мешкали за його місцем проживання в фактичному шлюбі. Від сумісного життя мають неповнолітню дитину [PERSON]. З січня 2014 року сторони мешкали на найманій квартирі. За дитиною доглядала мати [PERSON] Спільне життя було припинено в результаті постійних сварок. В вересні 2014 року, не зважаючи на те, що вони все ще мешкали разом та вели спільне господарство, [PERSON] привела чоловіка, та змусила [PERSON] залишити житло. [PERSON] вихованням дитини не займається взагалі, бере дитину не більше ніж на одну-дві доби та потім повертає до його місця мешкання. До грудня 2014 року донька не відвідувала дошкільний учбовий заклад, куди була оформлена ним та його матірю, не зважаючи на те, що [PERSON] всіляко перешкоджала цьому, з весь період відвідування дитиною дитячого закладу вона туди жодного разу не зявилась, не цікавиться розвитком дочки. Він визнає той факт, що [PERSON] дійсно намагалась взяти дитину до себе наприкінці листопада початку грудня 2014 року, але він відмовився оскільки вона мала намір перешкодити оформленню дитини в дитячий садок. Дочка весь час мешкає з ним та знаходиться на його утриманні. [PERSON] належним чином не приділяє дитині уваги, не має бажання займатись її вихованням та розвитком, що в майбутньому може зашкодити дитині. На відміну від [PERSON], яка не має свого житла, він житлом забезпечений. Від цього просив визначити місце проживання дитини з ним, та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дитини в ? частці зі всіх видів заробітку щомісячно на утримання дитини. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позов [PERSON] підтримали, зустрічний позов [PERSON] не визнали. [PERSON] суду пояснила, що за сумісного фактичного шлюбного життя з [PERSON] в них народилася дочка [PERSON]. Всі вони мешкали у його батьків. [PERSON] зловживає спиртними напоями, вживає наркотики. Від цього в них відбувалися сварки, [PERSON] її бив. На початку 2014 р. сторони наймали житло де і мешкали. Після уходу [PERSON] від неї наприкінці 2014 р. дочка залишилася проживати з нею. Вона дійсно мешкає з чоловіком, який добре ставиться до дитини. Вони винаймають житло, де для дитини створені всі необхідні умови. З ними проживає її старша дочка від першого шлюбу. До дитсадка дитина ходила періодично, оскільки часто хворіла. Наприкінці 2014 року [PERSON] взяв дитину до себе і не повернув. [PERSON] та його батьки її до дочки не допускають, незаконно утримуючи дитину у себе. Вважає, що дитина повинна проживати з матірю. Вона може створити всі умови для виховання та розвитку дитини. Тому просила її позов задовольнити, а у зустрічному позові відмовити. В судовому засіданні [PERSON] та його представника [PERSON] позов [PERSON] не визнали, зустрічни позов підтримали. [PERSON] в суді пояснив, що дитину він забрав у [PERSON] після того, як дочка отримала травму. [PERSON] не займається вихованням і розвитком дитини. Проживає в орендованій квартирі зі стороннім для дитини чоловіком, всі сплять в одному ліжку. Працюючи в нічну зміну [PERSON] залишає дитину на сторонню особу. Матеріально дочку не забезпечує. В [PERSON] дочка тільки дивиться телевізор. У нього дочка мешкає у чотирикімнатній квартирі, де має свою кімнату, забезпечена всім необхідним. Дочка відвідує дитсадок, кружки та секції. У разі його відсутності по роботі дитиною займаються його батьки. Він наркотики не вживає, спиртним не зловживає. Просив його позов задовольнити, у позові [PERSON] відмовити. Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради [PERSON] в суді пояснила, що в інтересах дитини вона має проживати із батьком. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову на підставі наступних правових норм та встановлених обствин справи. Судом встановлено та підтверджується копією свідоцтва про народження, що батьками [PERSON], [INFO], є сторони - [PERSON] і [PERSON] (а.с. 7). Сторонами не заперечується, що до вересня 2014 року вони проживали разом однією сімєю. А з зазначеного періоду окремо. Дочка залишилася проживати із [PERSON] Також сторонами не заперечується, що в середині листопада 2014 р. [PERSON] передала дитину до [PERSON], та з кінця листопада 2014 р. дочка постійно мешкає за адресою проживання батька. Відповідно до ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоровя або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобовязана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Виходячи зі змісту ст. 162 СК України, підставою для відібрання дитини є протиправна поведінка одного з батьків при визначенні місця проживання малолітньої дитини. Оскільки угоди між сторонами - батьками дитини, про її місце проживання не було, як не було і жодного рішення компетентного органу про це, то від цього суд не вбачає протиправної поведінки у діях [PERSON] Тому у позові за вимогою про відібрання дитини має бути відмовлено. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. А ст. 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сімї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сімї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Так судом також встановлено, що і [PERSON], і [PERSON] обидва працюють, отримують стабільну заробітну плату, позитивно характеризуються, не перебувають на обліку в наркологічному диспансері (а.с. 9, 10-12, 13, 26, 28, 30, 31, 47-48, 66, 79, 92, 93). Згідно повідомлень Дошкільного навчального закладу № 153 08.12.2014 р. [PERSON] було влаштовано до зазначеного закладу після неодноразових дзвінків керівника матері. Мати дитини дочку у дитсадок не приводила, не забирала, бачиться з нею рідко. Дитина соціально адаптована, компетентна. Розвиток відповідає віку. Приводять та забирають дитину бабка, дід та батько, які і замаються вихованням дитини. Вихователі та психолог маму не бачили (а.с. 29, 144). Згідно характеристики [PERSON] з вересня 2014 р. відвідує танцювальний гурток, на заняття її водять баба, дід та батько. Мати дитини успхами дочки не інтересується. Викладач з мамою дитини не знайомий (а.с. 68). Згідно довідки КЗ КДЮСШ № 2 та Будинку творчості [PERSON] з вересня 2015 р. відвідує спортивну секцію та гурток образотворчого мистецтва, на заняття її приводять батько, баба та дід. З матірю дитини адміністрація не знайома (а.с. 142, 143). Свідок [PERSON] - сестра [PERSON], в суді пояснила, що дитина сторін проживає зі своїм батьком з кінця листопада 2014 р., оскільки не хоче жити із мамою, яка живе із стороннім чоловіком. [PERSON] забирала дитину аби вести до дитсадка, але не доводила. [PERSON] про маму не згадує. Свідок [PERSON] мати [PERSON], суду пояснила, що [PERSON] не водила дитину а ні дитсадка, а ні до гуртків, розвитком дитини не займається, хоча їй в цьому перешкод не чиниться. Від звідуючої дитсадка свідок дізналася, що [PERSON] дитину не приводить. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 06.02.2015 р. [PERSON] проживає у найманій трикімнатній квартирі [ADDRESS], 10 в м. Маріуполі разом із чоловіком [PERSON] та дочкою [PERSON], умови проживання задовільні. Одна з кімнат обладнана для проживання та розвитку малолітньої дитини (а.с. 82). Актами обстеження умов проживання від 30.12.2014 р. та 03.11.2015 р. підтверджується, що [PERSON] проживає разом із батьком, дідом та бабою у чотирикімнатній квартирі № 9 Азовський житмасив, 19 в м. Маріуполі. Квартира благоустроєна та обладнана всім необхідним для проживання та розвитку малолітньої дитини (а.с. 83). Фотокартками зазначеної квартири також підтверджуються дані, викладені в вищезазначених актах від 30.12.2014 р. та 03.11.2015 р. З санаторно-курортної книжки вбачається, що [PERSON] оздоровлював [PERSON] на курорті Трускавець (а.с. 106). Свідок [PERSON] співмешканець [PERSON] підтвердив, що іноді [PERSON] спала в одному ліжку разом із ним. Коли [PERSON] уходила на роботу у нічну зміну, то дочка залишалася із ним. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що хоча сторонами для виховання і розвитку дитини створені приблизно однакові умови для виховання та розвитку дитини, але інтересам дитини відповідає проживання за місцем мешкання її батька, оскільки дитина за вказаним місцем проживання має стійкі соціальні звязки із друзями, відвідує дошкільний навчальний заклад, що є важливим для її віку, має бабу та діда, які надають значну допомогу у вихованні та розвитку дитини. Тобто, у разі мешкання дитини із батьком, в неї є більші можливості для виховання і розвитку, ніж при проживанні . Крім того, суд приймає до уваги думку самої дитини [PERSON], яка в суді пояснила, що хоча мама та її чоловік [PERSON] її не ображали, з мамою вони гуляли, гралися. Але вона не хоче ночувати у мами з-за [PERSON]. Хоче проживати із батьком. [PERSON] ховала її від батька, діда та баби. Тато хоча і буває у нетверезому стані, але вона його не боїться. При цьому суд зауважує на те, що у даному випадку думка дитини щодо її місця проживання є обєктивною та важливою для суду. Суд не приймає до уваги пояснення свідка [PERSON] матері [PERSON], про неналежну поведінку [PERSON] по відношенню до [PERSON], оскільки її твердження не доведені іншими доказами. Також, відповідно до висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради, в інтересах малолітньої [PERSON] її місце проживання доцільно визначити за місцем проживання її батька, враховуючи прихильність дитини до батька, створені для виховання, розвитку, оздоровлення, навчання умови. Такми чином, суд вважає, що місцем проживання [PERSON] слід визначити місце проживання її батька, що відповідає інтересам дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки дитина проживає із батьком і окремо від матері, то [PERSON] має сплачувати аліменти на утримання дочки на користь [PERSON] за рішенням суду. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що належать стягненню з відповідача, суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, та вважає за можливе визначити їх в розмірі, про який просить [PERSON] Крім того, оскільки [PERSON] не довела в суді порушення її прав з боку [PERSON], то, відповідно до ст. 23 ЦК України, у вимозі про відшкодування моральної шкоди має бути відмовлено. Таким чином, судом не встановлено підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів перед судом своїх доводів, як то передбачено законом. Оскільки у позові [PERSON] відмовляється, а позов [PERSON] задовольняється, то судові витрати [PERSON] відшкодуванню не підлягають. А з [PERSON] слід стягнути судові витрати [PERSON] Крім того, оскільки за вимогою [PERSON] про стягнення аліментів останній був звільнений від сплати судового збору, то судовий збір має бути стягнутий на користь держави з [PERSON]

Outcome: approved