Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Національної академії аграрних наук України, [PERSON] в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Національної академії аграрних наук України №329-К від 10.12.2014 року «Про призначення [PERSON]А.». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2014 року позивачу стало відомо про видання президентом Національної академії аграрних наук України (надалі «Академія») [PERSON] наказу №329-К від 10.12.2014 року про призначення на посаду директора Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України (надалі «Інститут») з 12.12.2014 року [PERSON]. Позивач вважає наказ №329-К від 10.12.2014 року незаконним, винесеним з порушенням його законних прав та інтересів, зокрема через те, що наказом [PERSON] №196-к від 31.07.2013 року його було призначено на посаду директора Інституту, та 01.08.2013 року з ним укладено контракт строком до 01.08.2016 року. Позивач продовжує виконувати умови вказаного контракту та займає посаду директора Інституту, що підтверджується копією трудової книжки та Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Зазначає, що на момент звернення до суду президією [PERSON] рішень про дострокове звільнення його з посади не приймалось, контракт від 31.07.2013 року між ним та Академією не розривався. В наказі №329-К від 10.12.2014 року, як підстава вказаний контракт від 12.12.2014 року, проте станом на дату видання вказаного наказу контракт не міг бути підписаний. Крім того, рішення президії [PERSON] щодо затвердження призначення на посаду директора Інституту [PERSON] та контракт [PERSON] з Академією відсутні. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити повністю, додатково зазначивши, що президент [PERSON] [PERSON] погоджуючи штатний розпис Інституту та зміни до його в жовтні 2014 року, січні та квітні 2015 року позиціонує позивача, як директора Інституту. Представник Національної академії аграрних наук України позовні вимоги заперечив, зазначивши, що [PERSON] не перебуває в трудових відносинах ні з Академією, ні з Інститутом, оскільки наказом [PERSON] №282-К від 08.10.2014 року «про звільнення [PERSON]А.» позивач був звільнений із займаної посади директора Інституту за грубе порушення трудових обов'язків. [PERSON] №353-К від 29.12.2014 року «Про внесення змін до наказу №282-К від 08.10.2014 «Про звільнення [PERSON]А.» днем звільнення встановлено день виходу позивача з лікарняного. Позивач оскаржував у судовому порядку наказ [PERSON] №282-К від 08.10.2014 року, проте погодився з наказом [PERSON] №353-К від 29.12.2014 року, оскільки не вимагав його скасувати. За результатами розгляду справи за позовом [PERSON] суд визнав незаконним та скасував наказ [PERSON] №282-к від 08.10.2014 року «Про звільнення [PERSON]А.», проте в задоволенні вимоги про поновлення було відмовлено. Оскільки рішення суду набрало законної сили 01.04.2015 року [PERSON] мала право прийняти наказ про призначення нового директора. Оскільки, [PERSON] призначено на посаду директора на строк менше одного року, відповідно до абз.2 п.80 [PERSON], затвердженого постановою Кабінету міністрів України №315 від 28.03.2012 року погодження контракту президією [PERSON] не потрібно. Відповідач просив в задоволенні позову відмовити. [PERSON] підтримав позицію [PERSON] додатково повідомив, що ситуація з численним призначенням та звільненням директорів Інституту повязана з складною ситуацією, що склалася у трудовому колективі Інституту. Його призначали на посаду директора Інституту, проте контракт в подальшому було розірвано, він не працює в Інституті. Позивач [PERSON] участі в судових засіданнях не приймав, клопотав суд розглядати справу без його участі (а.с.148). [PERSON] до суду не прибув, разом з Інститутом олійних культур Національної академії аграрних наук України не забезпечив участі своїх представників у судовому засіданні, хоча зазначені особи належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду. В поясненнях, надісланих до суду, Інститут висловив згоду з позовними вимогами, в поданій довідці вказав, що [PERSON] працює на посаді директора на підставі наказу [PERSON] №196-к від 31.07.2013 року, контракту від 01.08.2013 року та наказу Інституту №03-05/89к від 12.08.2013 року (а.с.212). Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у судовому розгляді, зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорюється сторонами, [PERSON] наказом [PERSON] №329-к від 10.12.2014 року призначений на посаду директора Інституту з 12.12.2014 року (а.с.32). 12.12.2014 року між директором та Академією укладено контракт (а.с.221). [PERSON] №53-к від 30.03.2015 року [PERSON] звільнено з посади директора Інституту (а.с.138, 167). [PERSON] призначений на посаду директора Інституту наказом [PERSON] №196-к від 31.07.2013 року (а.с.8). 01.08.2013 року з ним укладено контракт на термін по 01.08.2016 року (а.с.9-12). 08.10.2014 року Академією видано наказ за №282-к «Про звільнення [PERSON]А.» відповідно до якого [PERSON] було звільнено з посади директора Інституту з 08.10.2014 року за грубе порушення трудових обовязків на підставі п.1 ст.41КЗпП України (а.с.49). Звільнення [PERSON] продубльовано наказом по Інституту №03-05/86К від 06.11.2014 року (а.с.50). Судом встановлено, що не погоджуючись зі звільненням [PERSON] 06.11.2014 року звертався до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України, Національної академії аграрних наук України про визнання незаконними та скасування наказів про своє звільнення та поновлення на посаді директора (а.с.51-55). Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29.12.2014 року, яке набрало законної сили 01.04.2015 року (а.с.160-164) позов задоволено частково, визнано незаконними та скасовано накази [PERSON] №282-к від 08.10.2014 року «Про звільнення [PERSON]А.». та наказ Інституту №03-05/86К від 06.11.2014 року «Про звільнення [PERSON]А». В частині задоволення вимог про поновлення на роботі позивачу було відмовлено. Зазначене рішення позивачем не оскаржувалося. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01.04.2015 року прийнято відмову від апеляційної скарги Інституту на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 29.12.2014 року. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~«Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З викладеного вбачається, що Національною академією аграрних наук України наказ про призначення [PERSON] на посаду директора Інституту приймався в час коли позивач [PERSON] був звільнений з зазначеної посади та до прийняття рішення про поновлення його на посаді директора. Відповідно підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Суд погоджується з доводами відповідача і про відсутність необхідності затверджувати контракт [PERSON] президією [PERSON], оскільки як вбачається з Виписки з контракту (а.с.221), останній укладався з [PERSON] з 12.12.2014 року по 11.12.2015 року, тобто менше одного року. Відповідно до п.79 [PERSON] НААН, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №315 від 28.03.2012 року, керівники наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у віданні академії, призначаються на посаду та звільняються з посади шляхом укладення та розірвання (припинення дії) укладеного з ними президентом академії контракту в порядку, передбаченого законодавством. Відповідно до абз.2 п.80 [PERSON] НААН, контракт з керівниками зазначених наукових та інших установ, підприємств та організацій строком до одного року може бути укладений президентом академії, як виняток, без дотримання процедур, передбаченим пунктом 79 цього [PERSON] та абзацом першим цього пункту, зокрема щодо затвердження їх президією академії. Сама процедура укладення контракту не впливає на законність прийняття рішення про призначення [PERSON] на посаду директора Інституту, оскільки контракт укладається по факту прийняття самого рішення. Разом з тим суд не приймає до уваги посилання представника позивача на витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 78, 208), оскільки ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 27.11.2014 року забезпечувався позов [PERSON], державному реєстратору заборонялося вносити будь-які зміни до відомостей щодо керівника юридичної особи (а.с.81). Згідно ст.61 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. Приписами ЦПК України встановлено, що цивільний судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав. Розглянувши дану цивільну справу за участю усіх зацікавлених осіб, у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed