Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

В вересні 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування виконавчий комітет Хмельницької міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком та бабою, які проживають окремо від дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що 19.01.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого в них народилась дитина [PERSON], [INFO]. Спільне життя в них не склалось, і згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду від 19.02.2015 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу на користь [PERSON] з нього було стягнуто аліменти на утримання дитини згідно рішення суду від 05.05.2015 року, які він справно сплачує. На грунті особистої неприязні та непорозумінь зі сторони відповідачки та її сім'ї, в них погіршились відносини і відповідачка перестала надавати можливість бачитись з дочкою. Він намагався встановити контакт та стосунки з відповідачкою та з дочкою, після розірвання шлюбу, однак всі його намагання закінчувалися викликом поліції, хоча він жодних протиправних дій не вчиняв. На сьогоднішній день він навіть не підходить до будинку відповідачки, оскільки знає, що вона знову зі своєю сім'єю буде вчиняти скандали, викликати поліцію. Він навіть не має можливості поспілкуватись з дитиною по телефону, оскільки відповідачка не відповідає на його дзвінки. Відповідачка грубо порушує його батьківські права по відношенню їх дитини, він скучив за дитиною та хотів бути для неї батьком. В нього є окреме постійне місце проживання, працює приватним підприємцем та не має шкідливих звичок і вважає, що спілкування дочки з ним піде дитині на користь. Позивач [PERSON] в обгрунтування своїх вимог зазначила, що після розірвання шлюбу між її сином [PERSON] та відповідачкою [PERSON], відносини між останніми погіршились на стільки, що вони взагалі перестали спілкуватись і відповідачка перестала надавати можливість бачитись з дитиною, як синові так і її. Враховуючи наведене, позивачі просили суд встановити години спілкування з дитиною [PERSON]: [PERSON] у кожну неділю з 12год. до 20год. та у кожну середу з 14год. до 20год. без присутності матері; [PERSON] у кожну першу та третю суботу місяця з 12год. до 20год. без присутності матері. В жовтні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей про позбавлення батьківських прав, в обгрунтування якого вказала, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в шлюбі з 19.01.2011 року, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду було розірвано 19.02.2015 року. Від шлюбу в них є дитина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05.05.2015 року на її користь на утримання дочки з відповідача було стягнуто аліменти. До офіційного розірвання шлюбу вони з відповідачем не проживали разом майже 2 роки. Вона пішла від відповідача в грудні 2013 року, коли дитині не виповнилось 3 роки. Відповідач її з дочкою не утримував, тому вона булла змушена вийти на роботу, коли дитині виповнився 1 рік. Після того, як вони фактично припинили проживати разом вона жила з дитиною у її батьків, і майже рік просила відповідача і його мати навідувати дитину, бо вона їх згадувала, однак відповідач не бажав займатись дочкою, за рік він прийшов до дитини 3 рази на 5 хвилин. А останні 2 роки відповідач взагалі не згадував про дитину, не поздоровляв її на день народження, не цікавився її життям, потребами та не сплачував аліментів. Лише після накладення арешту на його майно він сплатив заборгованість по аліментах. Після подачі ним позову до суду він почав сплачувати аліменти. Коли вони проживали разом, відповідач при дитині її ображав, міг відштовхнути дитину. Майже три роки дитина відповідача не бачить, не спілкується з ним, називає «татом» її теперішнього чоловіка, який проявляє до неї турботу, купує подарунки, одяг і взуття. Відповідач мав можливість спілкуватись з дитиною, утримувати її, але добровільно відмовився від цього обов'язку. За період з 2013 року вона двічі виїздила із дочкою в Білорусь до своїх родичів і кожен раз була вимушена платити відповідачу по 500 доларів США за те, що він давав згоду на виїзд дитини, що свідчить про відсутність будь-яких батьківських почуттів до дитини. Дитина пам'ятає відповідача і він в неї асоціюється з тим, що він «дядя [PERSON]», для дитини в її віці буде великим стресом дізнтися, що в неї є інший тато, тому саме в інтересах дитини слід позбавити [PERSON] батьківських прав. Враховуючи наведене, те що відповідач протягом 3-х років ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] В судовому засіданні позивачі та їх представник уточнили позовні вимоги, а саме просили встановити години спілкування: [PERSON] з донькою [PERSON] шляхом зустрічей із нею щовівторка з 17 години 30 хвилин до 20 години 00 хвилин та кожну другу та четверту неділю місяця з 15 години 30 хвилин до 20 години 00 хвилин без присутності матері; [PERSON] з внучкою [PERSON] шляхом зустрічей із нею кожну другу та четверту неділю місяця з 15 години 30 хвилин до 20 години 00 хвилин без присутності матері, з урахувнням стану здоров'я дитини та перебування її на оздоровленні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої уточненні позовні вимоги підтримав, проти задоволення позову [PERSON] заперечив, суду пояснив, що до офіційного розірвання шлюбу він з дитиною бачився раз на тиждень, приїзджав у двір до них. Після розірвання шлюбу, десь з середини 2015 року йому перестали надавати дитину, він неодноразово намагався дозвонитись до дружини але вона не відповідала, а її батьки сказали не приїзджати, скандалили, погрожували, тому він перестав їздити. На даний час його повністю обмежили в спілкуванні з дитиною, він не має інформації про потреби дитини, інформації про стан дитини. Він хоче нормального спілкування з дитиною, тому просить позов задоволити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої уточненні вимоги підтримала просила їх задоволити, суду пояснила, що між її сином та відповідачкою склались неприязні відносини і остання не дає дитини її сину. Вона любить свою онуку, хоче її бачити, приймати участь у її вихованні, тому просить позов задоволити. Представник позивача в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, оскільки батько та бабуся бажають приймати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею але не можуть, оскільки відповідач заперечує проти цього. Проти задоволення позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав заперечив, оскільки відповідач любить свою дитину, хоче спілкуватись та бачитись з нею, сплачує аліменти на її утримання. Відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову [PERSON] та [PERSON] про визначення способів участі у вихованні та вільному спілкування з дитиною, свої позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що вона заперечує щодо спілкування її колишнього чоловіка та його матері з її донькою [PERSON], оскільки після розірвання шлюбу вона до них телефонувала та на протязі року просила щоб вони приїзджали і спілкувались з дитиною, так як дитина їх пам'ятала. Проте, відповідачі не хотіли спілкуватись з дитиною. Відповідач [PERSON], після розірвання шлюбу аліментів не сплочував, до дитини приїзджав всього декілька разів, а з весни 2015 року взагалі не цікавився дитиною. Лише після накладення арешту на майно він погасив заборгованість по аліментах, та після звернення до суду почав сплачувати аліменти. Коли вона хотіла вивезти дитину на відпочинок до Білорусії, то він в неї вимагав 500 доларів за дозвіл, і потім за ці гроші сам поїхав на відпочинок, що вказує на його байдужість до дитини. В неї вже два роки інша сім'я і донька називає татом її чоловіка, а відповідача дитина називає «дядею [PERSON]», тому вона не хоче психологічно травмувати дитину. Представники відповідача-позивача в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову [PERSON] та [PERSON], позовні вимоги [PERSON] підтримали та просили їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] суду пояснила, що коли сторони розійшлись дитині було близько 3-х років і відповідач просила їх приходити до дитини, проте бабуся не приходила бо їй було соромно за сина, а батько прийшов лише 3 рази, хоча йому ніхто не заперечував бачитись з дитиною. Позивачі не звертались ні у міліцію, ні у службу у справах дітей з приводу того, що їм чинять перешкоди у вихованні дитини, а отже позовні вимоги позивачами не доведені. Дитина підросла, вважає батьком іншого чоловіка. Відповідач ігнорував свій обов'язок утримувати дитину, аліменти своєчасно не сплачував, лише після накладення арешту на майно погасив заборгованість по аліментах. Дитиною батько не цікавався, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, а тому просчить позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав задоволити в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що питання щодо способу участі батька у вихованні дитини було винесено на засідання органу опіки та піклування, який надав відповідний висновок. Тому вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з врахуванням наданого суду висновку органу опіки та піклування. В подальшому представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, подали клопотання про подальший розгляд справи за їх відсутності, надані суду висновки органу опіки та піклування підтримали. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] та [PERSON] про визначення способів участі у вихованні та вільному спілкування з дитиноюпідлягає частковому задоволенню, а в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні сторони з 19.01.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.02.2015 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], батьком якої є - [PERSON], а матірю - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON]. Позивач [PERSON] являється матірю [PERSON] та відповідно бабусею [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER]. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.02.2015 року в справі №686/1389/15-ц про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], яке набрало законної сили 03.03.2015 року, було встановлено, що з грудня 2013 року сім'я розпалась і шлюб існує формально. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Донька позивача [PERSON] на даний час проживає з матір'ю [PERSON], яка заперечує щодо участі батька [PERSON] та бабусі [PERSON] у вихованні доньки, що в судовому засіданні визнано сторонами та не оспорювалось. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.05.2015 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в сумі 700грн. щомісячно, починаючи з 03.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки Другого відділу ДВС м.Хмельницький Головного управління юстиції у Хмельницькій області від 06.02.2017 року у [PERSON] відсутня заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини [PERSON], згідно виконавчого листа № 686/4351/15-ц від 05.05.2015 року. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч.ч. 1,2 ст. 159 СК України). Статтею 257 СК України встановлено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним кодексом з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ч. 2 ст. 1 СК України). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Одним із способів захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: встановлення правовідношення (ч. 2 ст. 18 СК України). У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви(ч.1, ч. 3 ст. 19 СК України). Отже, законом визначено право особи на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування, а не обов'язок. Також слід зазначити, що в силу ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, у випадках: якщо вони не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] заперечує щодо участі батька [PERSON] та бабусі [PERSON] у вихованні доньки, що в судовому засіданні визнано сторонами та не оспорювалось. Згідно характеристики Хмельницького дошкільного навчального закладу №26 «Кульбабка» від 29.09.2016 року [PERSON] відвідує групу №4 Хмельницького дошкільного навчального закладу №26 «Куль-бабка» з 01.09.2014 року, за цей переод вихованням дівчинки займались мама - [PERSON], бабуся - [PERSON], дідусь - [PERSON] і [PERSON] [PERSON] та [PERSON] дошкільний навчальний заклад не відвідували і не приймали участь у вихованні дитини. [PERSON] з серпня 2016 року відвідує дитячу групу з сучасних танців ДТ «Латинич» по такому розкладу: понеділок, середа, п'ятниця з 17-30год. до 18-30год. Також дитина відвідує зайняття з акробатики у неділю з 14год. до 15-30год., дитину приводить та забирає з танців мама, що підтверджується довідками керівника ДТ «Латинич» [PERSON] від 05.10.2016р. та від 21.10.2016р. [PERSON], будучи батьком [PERSON], прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов'язком. Позивач заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини не має, зареєстрований приватним підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія [NUMBER]. Згідно листа Головного управління державної фіскальної служби у Хмельницькій області від 07.11.2016 року за період 2013-2015 роки інформація про отримані доходи від підприємницької діяльності відсутня, ФОП [PERSON] протягом вказаного періоду звітність до ДПІ у м.Хмельницькому не подавав. Враховуючи вимоги ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В той же час, суду не було надано доказів того, що [PERSON]: зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, знаходиться на обліку в психіатра; негативно впливає на дитину з точки зору її виховання, чи його спілкування з дитиною перешкоджає нормальному розвиткові дитини; був засуджений за вчинення умисного злочину щодо дитини. Не підтверджують вказаних обставин і надані відповідачем та її представником копії постанов від 21.09.2016 року, 23.06.2015 року, 16.08.2016 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 162, 173 КУпАП. Не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, враховуючи, що [PERSON] проживає окремо від малолітньої [PERSON], внаслідок чого користується правом на її виховання в обмеженому вигляді, між сторонами склались неприязні відносини і мати дитини заперечує щодо спілкування батька та його матері з дитиною. Згідно висновку органу опіки та піклування від 26.12.2016 року № 01-34-2441/16 позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] є недоцільним. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 27.10.2016 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити такі способи участі [PERSON] у вихованні доньки [PERSON], [INFO]: щовівторка з 14.00 до 20.00 та кожну другу та четверту суботу місяця з 12.00 до 20.00год. з урахуванням стану здоровя дитини та перебування її на оздоровленні. Згідно ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до психологічної характеристики [PERSON], виданої практичним психологом Хмельницького дошкільного навчального закладу №26 «Кульбабка», дитина вважає батьком [PERSON]. Згідно висновку спеціаліста «Асоціації практикуючих психологів та психотерапевтів Хмельниччини» від 21.11.2016 року за результатами аналізу тестів та спостереження за дівчинкою під час сеансу, рекомендовано спілкування дитини з батьком бажано, щоб відбувалося у присутності матері чи близької для дівчинки людини, оскільки емоційного зв'язку з рідним татом не має, навпаки дитина тривожиться, хвилюється, коли про нього згадує. Сприймає його, як малознайому людину. Враховуючи наведене, те що між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку та способу участі позивача у вихованні дитини, а також те, що у висновку органу опіки та піклування від 27.10.2016 року не зазначено у який спосіб, у чиїй присутності та де мають відбуватись зустрічі батька з дитиною, відсутні обгрунтування неможливості зустрічей у неділю, як того просить позивач, суд вказаний висновок до уваги не приймає, та вважає, що позов [PERSON] та [PERSON] про визначення їм способу участі у вихованні дитини та онуки слід задоволити частково, з врахуванням інтересів дитини, відвідування нею дошкільного навчального закладу та гуртків, а також її віку та рекомендацій психолога. А саме, визначити способи участі у вихованні та спілкуванні: [PERSON] з донькою [PERSON], шляхом зустрічей із нею щовівторка з 17 години 30 хвилин до 20 години 00 хвилин та кожну другу та четверту неділю місяця з 15 години 30 хвилин до 20 години 00 хвилин в присутності матері - [PERSON] з урахувнням стану здоров'я дитини та перебування її на оздоровленні; [PERSON] з онукою [PERSON], шляхом зустрічей із нею кожну другу та четверту неділю місяця з 15 години 30 хвилин до 20 години 00 хвилин в присутності матері - [PERSON] з урахувнням стану здоров'я дитини та перебування її на оздоровленні. В задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], слід відмовити за недоведенністю позовних вимог. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні просили не стягувати з відповідача судові витрати на його користь, тому суд не здійснює їх розподіл відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial