Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

В вересні 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2, 3 т. 1) до відповідача ПАТ «КБ «Кредит-Оптима Банк», в якому просив суд: визнати недійсним з моменту вчинення кредитний договір № 045-СФ від 19 грудня 2008р., укладений між сторонами. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між сторонами 19 грудня 2008р. було укладено кредитний договір № 045-СФ (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до якого відповідач зобов`язався надати йому кредитні кошти у розмірі 637500,0 грн. На думку позивача, під час укладення кредитного договору відповідачем було порушено приписи Закону України «Про захист прав споживачів» та його права, як споживача фінансових послуг. Так, внаслідок ненадання відповідачем відомостей, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», він був позбавлений необхідної об`єктивної інформації щодо умов отримання та повернення кредиту. Крім того, позивач вважає, що умовами вищевказаного кредитного договору передбачена несправедлива в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» пеня; право односторонньої зміни кредитором умов укладеного кредитного договору на власний розсуд; беззаперечне право кредитора на одностороннє розірвання кредитного договору. З урахуванням викладеного, позивач просив суд на підставі положень ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; ст. ст. 203, 215 ЦК України задовольнити заявлені позовні вимоги. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016р. відкрито провадження по справі. 12 грудня 2016р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що в досудовому порядку, всі вимоги діючого законодавства відповідачем при укладенні кредитного договору були дотриманні, при цьому сторона відповідача звертала увагу суду, що стороною позивача не надано жодного належного і допустимого доказу в обґрунтування заявлених вимог (а.с. 21, 22 т.1). Також 12 грудня 2016р. на адресу суду, в порядку ст. 267 ЦК України, стороною відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 25 т.1). 21 серпня 2017р. на адресу суду надійшла заява позивача про залучення до участі у справі, в якості третьої особи [PERSON] , вказана заява була задоволена судом (а.с. 86 т.1). 02 лютого 2018р. на адресу суду, в порядку ст. 55 ЦПК України надійшла заява від ПАТ «Фінансова Компанія «Аверс №1» про процесуальне правонаступництво, яка була задоволена судом (а.с. 163 т.1). 31 березня 2020р. на адресу суду надійшов Висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 28 лютого 2020р. за № 24149?24151/18-32, який було складено на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018р. Згідно з резолютивною частиною цього висновку, підписи від імені [PERSON] : - у рядку «(підпис)» у заяві про надання кредиту від 19 грудня 2008р.; - у документі «Загальні відомості позичальника» від 19 грудня 2008р.; - у рядку «(ППП)» у документі «Анкета про доходи та видатки сім`ї» (без дати/Додаток 1.4/); - у рядку «(ППП)» у документі «Додаток № 1.5» від 19 грудня 2008р., - виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] у рядку «(підпис)» та рукописний текст у документі «Декларація про доходи, зобов`язання фінансового характеру та майновий стан державного службовця та особи, яка претендує на заняття посади державного службовця, щодо себе та членів своєї сім`ї від 31 березня 2008 року», - являють собою зображення, які нанесено електрофотографічним способом друку за допомогою копіювально-множильної техніки. Встановити чи виконані: - рукописні записи (буквені та цифрові), а також підпис від імені [PERSON] у рядку «(підпис)» у заяві про надання кредиту від 19 грудня 2008р.; - рукописні записи (буквені та цифрові), а також підпис від імені [PERSON] у рядку «(підпис)» у документі «Загальні відомості про позичальника» від 19 грудня 2008р.; - рукописні записи (буквені та цифрові), а також підпис від імені [PERSON] у рядку «(підпис)» у рядку «(ППП)» у документі «Інші відомості про Позичальника» від 19 грудня 2008р.; - цифрові записи та підпис від імені [PERSON] у рядку «(ППП)» у документі «Анкета про доходи та видатки сім`ї» (без дати/Додаток 1.4/); - рукописні записи (буквені та цифрові), а також підпис від імені [PERSON] у рядку «(ППП)» у документі «Додаток № 1.5» від 19 грудня 2008р., - самим [PERSON] або іншою особою, не виявилося можливим з причин, наведених у п. 3, 4 дослідницької частини Висновку експертів. Питання ухвали суду в частині: «1. Ким, а саме [PERSON] чи іншою особою виконано рукописний текст та підпис від його імені в графах наданих на дослідження документах: - декларація про доходи від 31 березня 2008 року?» - експертами не вирішувалось, з причин наведених у п. 2 дослідницької частини Висновку експертів. 23 квітня 2020р. на адресу суду надійшов Висновок експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 09 квітня 2020р. за № 24148/18-34, який було складено на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018р. Згідно з резолютивною частиною цього висновку, підписи в заяві про надання кредиту, загальних відомостях про позичальника, інших відомостях про позичальника, інших відомостях про позичальника, анкеті про доходи та видатки сім`ї, додатку № 1.5, датованих 19 грудня 2008р. виконані кульковою ручкою (ручками), спорядженою пастою (пастами) чорного кольору. Підпис в декларації про доходи, датованій 31 березня 2008р., нанесений електрофотографічним способом з використанням друкуючого пристрою (пристроїв) з лазерним способом друку тонером чорного кольору. Відповісти на питання «Чи виконано підпис від імені [PERSON] в період часу, яким датовано (створено) надані на дослідження документи, а саме: 19 грудня 2008 року та 31 березня 2008 року ?» не видається можливим, у зв`язку з відсутністю дозволу суду (судді) на вирізання штрихів рукописних записів та підписів, як у досліджуваних документах, так і в порівняльних зразках документів та у зв`язку з відсутністю у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення часу виконання друкованих текстів, нанесених з використанням друкуючих пристроїв з лазерним способом друку. В судовому засіданні 06 листопада 2020р. представник позивача, третьої особи заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Наголошував, що кредит було оформлено з порушенням законодавства, оскільки сторони не дійшли згоди про суму кредиту, відсутні відомості про отримання особисто позивачем грошових коштів, при цьому в порушення ст. 65 СК України не було надана згода дружиною позивача - третьої особою по справі на укладення позивачем кредитного договору. Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав наведених у відзиві на позов, зазначивши, що частина документів, які просив позивач витребувати у відповідача були знищені за закінченням терміну зберігання, враховуючи, що з вказаним позовом позивач звернувся до суду майже через вісім років після укладення оспорюваного правочину. Також представник відповідача звертав увагу суду, що стороною відповідача не було надано згоду на вирізання штрихів з документів, які надавались стороною позивача для укладення кредитного договору, оскільки зазначена експертна методика фактично знищує документ, що позбавляє сторону відповідача в майбутньому скористатись своїм правом на переуступку вимог за кредитним договором. Також сторона відповідача зазначала про пропуск стороною позивача строків позовної давності та відсутності клопотання про поновлення цього строку. В судовому засіданні 10 грудня 2020р., представник позивача, третьої особи заявлений позов підтримав, не заперечував проти закінчення розгляду справи у відсутність представника сторони відповідача, який не повідомив поважності причин неявки в судове засідання. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, представник, в судове засідання не з`явився, поважності причин неявки не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 19 грудня 2008р., між позивачем та ВАТ «Кредит Оптима Банк», правонаступником якого є ПАТ «Кредит Оптима Банк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач отримав кредит в розмірі 637500,0 грн. на строк з 19 грудня 2008р. по 19 грудня 2011р. зі сплатою процентної ставки в розмірі 26% річних від суми кредиту. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, згідно заяви на видачу готівки №1813 від 19 грудня 2008р. В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між сторонами, 26 грудня 2008р. було укладено договір застави №045/З. Зазначені вище обставини, в силу положень ст. 82 ЦПК України, встановлені постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2020р. по цивільній справі № 761/38269/14-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/90536642). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд визнати недійсним укладений між сторонами кредитний договір, оскільки відповідачем були порушені положення Закону України «Про захист прав споживачів». Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачають зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 25 вересня 2013р. № 6-80цс13. При укладанні договору сторони у п. 4.12, 5.4, 7.2 кредитного договору визначились: - при достроковому припиненні кредитування позичальник зобов`язаний повернути кредит, проценти, штрафні санкції, передбачені договором (у разі їх наявності) на протязі трьох днів з дати отримання повідомлення банку про припинення кредитування, включаючи день отримання повідомлення; - банк має право припинити кредитування і вимагати від позичальника достроково повернути кредит, оплатити проценти, штрафні санкції, інші витрати при погіршенні фінансового стану позичальника нижче класу В; - у разі зміни облікової ставки НБУ, кредитної політики в Україні, економічної ситуації та кон`юнктури ринку, банк має право змінити умови цього договору. Банк письмово інформує позичальника про зміни умов цього договору рекомендованим листом не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня введення у дію нових умов. Підписанням кредитного договору позивач погодився із умовами договору. Відповідно до п. 5) ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливою визначається саме така умова договору , за якою встановлюється вимога щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% від вартості продукту) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007р. № 168, які були чинними на момент укладення між сторонами кредитного договору, банки зобов`язані у кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача. Відомостями про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, і це не оспорювалося представниками сторін в судовому засіданні, що оспорюваний кредитний договір підписаний особисто позивачем, що свідчить про його згоду з усіма його істотними умовами, і тривалий час ним виконувався без будь-яких заперечень щодо його умов, договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: про строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, у тому числі реальну проценту ставку, строки сплати платежів, мету, для реалізації якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань. Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених ст. 215 ЦК України та ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач, з урахуванням принципу змагальності сторін, зобов`язаний був довести наявність правових та фактичних підстав для задоволення заявлених ним вимог, разом з тим належних і допустимих доказів на спростування презумпції правомірності правочину не надав. Так, в п. 8 Постанови № 9 від 06 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Рішенням суду не може бути зобов`язано сторони здійснити державну реєстрацію правочину, оскільки це суперечить загальним засадам цивільного законодавства - свободі договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК). Норма частини третьої статті 182 ЦК щодо можливості оскарження до суду відмови у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію. Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК. Доводи сторони позивача, що при укладанні договору, не були дотримані вимоги законодавства, і обсяг документів був недостатнім, судом оцінюється критично, оскільки зазначені документи подавались саме позивачем, як майбутнім позичальником. Твердження представника позивача, що відповідач ухилився від проведення експертизи не надавши дозвіл на вирізання штрихів з документів, судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки методика проведення зазначеного дослідження передбачає часткове знищення документів, що позбавляє сторону кредитора в майбутньому здійснити переуступку прав іншому кредитору, не надавши при цьому належних документів. Надані суду Висновки експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 28 лютого 2020р. за № 24149?24151/18-32 та за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 09 квітня 2020р. за № 24148/18-34, не впливають на дійсність оспорюваного правочину, при цьому судом враховано, що позивач особисто підписав укладений кредитний договір. Твердження представника позивача, що при укладенні оспорюваного кредитного договору, сторонами не було дотримано положення ст. 65 СК України, суд не може взяти до уваги, враховуючи положення ст. ст. 13, 15, 16 ЦК України, а також підстави та предмет позову. Крім того, протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було подано доказів на спростування доводів сторони відповідача про застосування строків позовної давності до заявлених вимог, як і не було подано клопотання про поновлення строку. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed