Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] у судові засідання, які призначалися на 23.11.2018р., 05.12.2018р., 19.12.2018р., будучи належним чином сповіщений, не явився, про причину неявки суд не сповістив, відзиву на позов не надав, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути без її участі. Згідно із ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Позивачка проти заочного розгляду справи не заперечувала. В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін; копія паспорту позивачки із відміткою про шлюб; копії свідоцтв про народження дітей сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. Як зазначила позивачка, вони сторони у справі, 28.11.2011р. зареєстрували між собою шлюб. Подружнє життя не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, вже тривалий час подружніх стосунків не підтримують, мешкають окремо, сумісного господарства не ведуть. Від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей сини [PERSON], [INFO] та Артем, [INFO], які з моменту розпаду сімї мешкають із матірю. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні. Крім того, позивачка предявила позовні вимоги і про стягнення аліментів, якими просить стягнути аліменти на утримання неповнолітніх сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини доходів з відповідача щомісячно до досягнення повноліття сином [PERSON], далі в розмірі ? частини заробітку (доходу) до досягнення повноліття сином [PERSON]. Як зазначила позивачка, відповідач є батьком дітей, після розпаду сімї сторони будь-яких стосунків не підтримують, мешкають окремо. Відповідач матеріально синів не забезпечує, хоча згідно із законом, як батько, зобов'язаний це робити. В даний час діти знаходяться на утриманні позивачки, мешкають разом із нею. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання синів не надає, тому виникла необхідність у стягненні їх у примусовому порядку. Позивачка займається вихованням дітей, їхнім утриманням, вважає, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання синів в розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно. \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, надані суду документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей обґрунтовані і підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Стосовно вимог\~позивачки про\~розірвання шлюбу суд прийшов до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже тривалий час разом не проживають, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У предявлених позовних вимогах позивачкою не заявлені вимоги про зміну її прізвища на дошлюбне. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням вищенаведених положень законодавства, суд вважає вимоги позивачки про розірвання шлюбу обґрунтованими, такими, що відповідають дійсності та волі кожного з подружжя і приймає рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Стосовно вимог про стягнення аліментів з відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей, суд зазначає наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, неповнолітні діти сини [PERSON], [INFO] та Артем, [INFO] народилися у шлюбі сторін, їхнім батьком зареєстрований [PERSON], відповідач у справі. Після розпаду сімї неповнолітні діти проживають разом з позивачкою. Відповідач проживає окремо від позивачки та дітей. Як стверджує позивачка, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей офіційно не надає, діти знаходяться на її утриманні. Відповідно до\~статті 180\~СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2\~ст. 181 СК України\~за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Ч. 3\~ст. 181 СК України\~передбачена можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів»\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, участь в утриманні своїх дітей у примусовому порядку за ним не закріплена, при цьому домовленість між позивачкою та відповідачем про добровільну сплату аліментів на утримання дітей відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно у примусовому порядку стягнути аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей. Згідно із\~ч.\~3\~ ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором\~того з\~батьків або інших законних представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вищевказаних вимог позивачка звернулася до суду і просила стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення повноліття сином [PERSON], далі по ? частині - до досягнення повноліття сином [PERSON]. Відповідач у справі свого аліментного обовязку щодо утримання дітей не оспорював, розмір аліментів визнав в повному обсязі. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні\~розміру аліментів,\~суд враховує:\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів;\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів\~;\~інші обставини,\~що мають\~значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За таких\~обставин,\~оцінюючи матеріальний\~стан сторін\~(відомості\~про роботу\~відповідача суду\~не відомі,\~позивачка \~не працевлаштована),\~їх сімейний\~стан (відповідач\~мешкає окремо\~від дітей,\~дітей від\~іншого шлюбу\~не має;\~позивачка мешкає\~разом із\~дітьми,\~які потребують\~догляду,\~опіки,\~являються дітьми\~шкільного і\~дошкільного віку),\~суд вважає\~достатнім стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивачки на\~утримання неповнолітніх\~синів [PERSON]\~ і\~Артема \~аліменти в\~розмірі 1/3\~частини заробітку\~(доходу)\~щомісячно,\~-\~до досягнення\~повноліття сином\~[PERSON],\~далі \~в розмірі\~? частини\~заробітку (доходу)\~щомісячно \~до досягнення\~повноліття сином\~[PERSON],\~але не\~менше 50\~відсотківпрожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, на підставі ч. 1\~ст. 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 24 вересня 2018 року. Відповідно до п. 1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved