Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

В жовтні 2019 року з Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, до суду надійшла цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором для розгляду за підсудністю. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в своєму позові просив постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором №1821776027 від 11 квітня 2017 року у розмірі 25677,05 грн. та судові витрати. Представник позивача надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити (а.с.76); надав суду відповідь на відзив відповідача (а.с.54-56). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що ніколи в житті не брав ні кредитів ні платежів у розстрочку; надані позивачем документи фальсифіковані, про що він написав заяву в поліцію про підробку документів; на всіх документах стоїть не його справжній підпис. Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, ознайомившись з відзивом на позов та відповіддю на нього, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Встановлено, що звернувшись до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 квітня 2017 року [PERSON] подав до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (а.с.5) та Заяву №1821776027 від 11 квітня 2017 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», за умовами якої [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 12200 грн. (а.с.6). 30 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення прав вимоги №20180730 (а.с.18-20), за умовами якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передав позивачу право грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаними в Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та Боржниками. Відповідно до Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30 липня 2018 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув грошової вимоги до [PERSON] у розмірі 25677,05 грн. На підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, позивач надав платіжне доручення №І115054375 від 11 квітня 2017 року (а.с.8). Проте, відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, не сплачує щомісячні платежі за кредитом, комісією за обслуговування та проценти за користування кредитом та інші платежі, тим самим допускаючи порушення умов кредитного договору. Станом на 30 липня 2018 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем по кредитному договору №1821776027 від 11 квітня 2017 року складає у розмірі 25677,05 грн. на момент подачі даного позову до суду, жодних дій щодо погашення боргу відповідачем виконано не було, у зв`язку з чим, з метою стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором позивач і звернувся до суду з даним позовом. Посилаючись на вищевикладене, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1821776027 від 11 квітня 2017 року у розмірі 25677,05 грн. та судові витрати. Відповідач проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, повідомив суд, що до банку з приводу укладення кредитного договору не звертався та кредитний договір не укладав. Більш того, відповідач зазначив, що в період з січня 2018 року по листопад 2019 року не встановлена особа, шляхом використання його персональних даних, отримала кредит у розмірі 12200 грн., а на момент укладення кредитного договору відповідач мав зовсім інший паспорт, ніж той, копія якого долучена до матеріалів справи та на підставі якого укладено спірний кредитний договір. 02 січня 2020 року відповідач звернувся до Дніпровського РВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про кримінальне правопорушення були внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020040440000006 (а.с.80). З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №1821776027 від 11 квітня 2017 року у розмірі 25677,05 грн., за яким позивач просить суд стягнути з відповідача наявну заборгованість, було укладено на підставі паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 24 жовтня 2000 року на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). Слід зазначити, що з наданої відповідачем копії діючого паспорту громадянина України із зображенням його на фотографії (а.с.47-49) та проведеного порівняння особи, зображеної на копії паспорту, наданої представником банку (а.с.10-11), однозначно можна зробити висновок про те, що на цих фотографіях зображені різні фізичні особи чоловічої статі, що дає суду підстави стверджувати те, що кредит отримала інша особа, а не відповідач. Окрім цього, при огляді Заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (а.с.5) та Заяви №1821776027 від 11 квітня 2017 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (а.с.6), однозначно можна зробити висновок, що підпис особи в графі «підпис» не співпадає з підписом відображеним в паспорті, що зберігається на руках у відповідача, що також підтвердив [PERSON] в судовому засіданні. Таким чином відповідач надав докази та довів в судовому засіданні, що кредитний договір №1821776027 від 11 квітня 2017 року з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» він не укладав та грошові кошти по кредитному договору не отримував. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), що встановлено ч. 2 ст. 207 ЦК України. Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів та інших правочинів. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Отже, копія паспорту надана представником позивача, містить зображення іншої людини чоловічої статі, що підтверджується паспортом відповідача серії [NUMBER] виданого Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 24 жовтня 2000 року. У зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідач не укладав кредитного договору з позивачем та, відповідно, не отримував грошових коштів, які банк, з урахуванням процентів та інших штрафних санкцій просить суд стягнути з відповідача на його користь. Враховуючи положення ст. 77, 79-81 ЦПК України, суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, через відсутність в матеріалах справи достатніх доказів на підтвердження укладення саме відповідачем [PERSON] , а не іншою особою від його імені, кредитного договору №1821776027 від 11 квітня 2017 року з ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», так і доказів отримання саме ним, а не іншою особою, кредиту в цьому банку в розмірі 12200 грн., доказів порушення ним договірних зобов`язань по цьому кредитному договору та через недоведеність цих обставин представником позивача, дає підстави суду стверджувати про недоведеність заявлених позовних вимог позивачем, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що в задоволенні даного позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1821776027 від 11 квітня 2017 року у розмірі 25677,05 грн., слід відмовити. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідача не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed