Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

В вересні 2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з Приватної виробничої фірми «Агроцентр» на його користь моральну шкоду у розмірі 300000,00 грн., завдану внаслідок каліцтва від дії джерела підвищеної небезпеки. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 24 вересня 2015 року водій [PERSON] , перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, керуючи автомобілем «МАЗ 54323», державний номерний знак [NUMBER] , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак [NUMBER] , рухався по вул. Робочій в місті Дніпрі зі сторони вул. Каверіна в напрямку вул. Уральська. Під час руху по вищезазначеній вулиці, в районі будинку № 152, водій [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. З урахуванням викладеного, відповідач є належним відповідачем у справі і зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Внаслідок завдання позивачу каліцтва, останній має право на відшкодування моральної шкоди відповідачем. Спричинена позивачу моральна шкода виразилася у тому, що внаслідок вказаної ДТП він тривалий час знаходився в реанімації, в комі, не приходячи до тями. Лікарі, взагалі не давали шансів на життя. Коли він вийшов з коми, то в нього була повна амнезія, він нічого не пам`ятав. А на той час у нього була молода жінка, яка тільки народила дитину. Він не пам`ятав її та не пам`ятав дитини. Коли пам`ять до нього повернулась, він все ще знаходився на лікуванні та ніяк не міг допомогти своїй сім`ї, оскільки сам нуждався в допомозі. Після виписки з лікарні йому була призначена перша група інвалідності, сама найгірша, він не міг утримувати родину й втратив її. Жінка подала на розлучення і вони розійшлися. На даний час він проживає зі своєю матір`ю, ніде не працює, оскільки інваліда ніхто не бажає брати на роботу. Як тільки узнають, що він інвалід, то відразу відмовляються. Після вказаної травми, його життя повністю, кореним образом змінилось в гіршу сторону, він втратив здоров`я, оскільки на даний час являється інвалідом, кожні 6 місяців повинен лікуватись на стаціонарі. Втратив родину, жінка з малолітньою донькою покинули його. Втратив роботу, на даний час не працює. Всі ці обставини і страждання змінили його звичайний спосіб життя. Отже, з урахуванням тих душевних страждань, яких він зазнав, розмір моральної шкоди оцінює у 300000 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач і його представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі з підстав, що зазначені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача і просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. При цьому, вказав, що в діях водія автомобіля «МАЗ» [PERSON] , який перебував в трудових відносинах з відповідачем, відсутня вина у ДТП. В той же час, враховуючи важкий стан позивача, за рахунок відповідача було придбано ліки і виплачена грошова компенсація в розмірі 50000 грн. Крім того, під час ДТП, транспортний засіб відповідача був застрахований ПрАТ «СК САЛАМАНДРА», тому належним відповідачем за цим спором має бути саме ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА». Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним обставинам. У судовому засіданні було встановлено, що 24 вересня 2015 року, приблизно об 11 годині 30 хвилин, по вул. Робочій в м. Дніпрі, зі сторони вул. Каверіна в напрямку вул. Уральська, рухався автомобіль «МАЗ 54323», державний номерний знак [NUMBER] , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Під час руху по вищевказаній вулиці, в районі будинку № 152, на смугу руху автомобіля «МАЗ 54323», державний номерний знак [NUMBER] , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не переконавшись у відсутності транспортного засобу, який наближається, вийшов пішохід [PERSON] із-за незначної відстані до лінії руху пішохода, водій автомобіля «МАЗ 54323», державний номерний знак [NUMBER] , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] уникнути наїзду на нього не зміг і передньою правою частиною автомобіля допустив наїзд на пішохода [PERSON] , спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження. Під час дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «МАЗ 54323», державний номерний знак [NUMBER] , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] перебував у трудових відносинах з Приватною виробничою фірмою «Агроцентр» і виконував покладені на нього обов`язки. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29 квітня 2016 року, винесеної слідчим відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітаном поліції Балач О.В. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 12015040000000924 від 24.09.2015 року, причиною настання події даної ДТП слугували дії пішохода [PERSON] , який грубо порушив п. п. 1.3, 1.5 та 4.14 А Правил дорожнього руху України. Так, висновком судово-автотехнічної експертизи № 70/27-87 від 24.12.2015 року, проведеної НДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області, встановлено, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «МАЗ 54323», державний номерний знак [NUMBER] , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] повинен був діяти згідно вимог п. 1 Правил дорожнього руху. При заданому механізмові події, в діях водія автомобіля «МАЗ 54323», державний номерний знак [NUMBER] , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] невідповідностей вимогам п. 1 Правил дорожнього руху не випливає. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «МАЗ 54323», державний номерний знак [NUMBER] , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] при своєчасному гальмуванні не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. Враховуючи вищевикладене, кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу злочину, передбаченого статтею 286 КК України (а.с.5-7). Вищевказані обставини визнавалися і не заперечувалися сторонами у справі, а тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, й обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості у її скоєнні саме [PERSON] , не потребують доказування, оскільки вони визнаються і не заперечуються сторонами у справі. Позивач вказав, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив в 300000 грн. 00 коп., яку просив стягнути з відповідача, оскільки він є володільцем джерела підвищеної небезпеки у вигляді автомобіля «МАЗ 54323», державний номерний знак [NUMBER] , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував його робітник - [PERSON] . Дійсно, відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у цивільній справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зокрема до аналогічних висновків прийшов й Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2019 року у цивільній справі № № 204/6539/16-ц (провадження № 61-23449св18), з яким можна ознайомитися в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/79640827. Відповідно до ч. 2 ст. 416 ЦПК України, у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати. В свою чергу, згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так само, й згідно з ч. ч. 5-6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, суд зобов`язаний враховувати правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 31 січня 2019 року у цивільній справі № № 204/6539/16-ц (провадження № 61-23449св18). Таким чином, суд погоджується з твердженнями позивача, що відповідач мав відшкодувати йому моральну шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки, [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем і під час виконання трудових обов`язків здійснив наїзд на пішохода. В той же час, відповідач оплатив позивачеві лікування після ДТП і добровільно сплатив йому 50000,00 грн., що підтверджено самим позивачем в його позовній заяві. Враховуючи ту обставину, що у відповідача відсутній обов`язок по відшкодуванню позивачеві матеріальної шкоди внаслідок ДТП, оскільки винуватцем у її скоєнні є сам позивач, а наявний тільки обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди, що прямо передбачено нормами статті 1187 ЦК України, - суд прийшов до висновку, що зазначені 50000,00 грн. є слід вважати саме відшкодуванням відповідача на користь позивача моральної шкоди. При цьому, суд враховує, що сама подія виникла у зв`язку з грубим порушенням позивачем Правил дорожнього руху України, що підтверджено висновком експерта № 70/27-87 від 24.12.2015 року, наявним в матеріалах кримінального провадження № 12015040000000924, яке було оглянуто в судовому засіданні. Саме тому, зважаючи на поведінку самого потерпілого і наслідків ДТП для нього у вигляді спричинених моральних переживань, суд вважає достатнім відшкодування на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50000 грн., яка була відшкодована йому відповідачем в добровільному порядку ще до звернення до суду. Твердження же представника відповідача щодо відповідальності ПрАТ «СК САЛАМАНДРА» суд вважає необґрунтованими, оскільки за Полісом № АЕ/5469801 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.01.2019 року у Страховика виникає обов`язок виключно по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної життю, здоров`ю чи майну потерпілого, а не моральної шкоди. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Оскільки позивачеві, який звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, відмовлено в задоволенні його позовних вимог, судові витрати у справі компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed