Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що 29.12.1990 року у Деражнянському райвідділі ЗАГСу Хмельницької області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №110. За час спільного проживання виявилося, що у них з відповідачем різні інтереси та погляди на життя, у зв`язку з чим з 2010 року вони спільно не проживають, не підтримують жодних відносин та не ведуть спільного господарства, відповідач фактично проживає з іншою жінкою. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає, проте відповідач добровільно розірвати шлюб через органи ДРАЦСу не бажає. Ухвалою судді від 21.12.2018 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. У встановлений судом строк відповідач без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується письмовим повідомленням про вручення йому рекомендованого поштового відправлення. Про причини неявки він суд не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 29.12.1990 року Деражнянським райвідділом ЗАГСу Хмельницької області, про що складено актовий запис №110, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін є донька [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач стверджує, що подружнє життя у неї з відповідачем не склалося, у них з відповідачем були різні погляди на життя, у зв`язку з чим з 2010 року вони спільно не проживають, не підтримують жодних відносин та не ведуть спільного господарства, відповідач фактично проживає з іншою жінкою. Судом приймаються до уваги такі її доводи, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування відповідачем не подано, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. З огляду на наведене, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, приймаючи до уваги відсутність у сторін неповнолітніх дітей, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved