Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Відповідач [PERSON], діючий через свого представника - [PERSON], позовні вимоги визнав, щодо виїзду дитини за кордон не заперечував, також не мав заперечень і щодо вимог позивачки з приводу надання дозволу на реєстрацію місця проживання його доньки за місцем реєстрації проживання позивачки, просив про розгляд справи без його участі. Позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у її відсутності. Від представника третьої особи - Служби у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації Одеської області заперечень не надходило. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO]; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 18.07.2016р. про розірвання шлюбу між сторонами; копії паспортів сторін. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить надати дозвіл на виїзд за кордон дитини без дозволу та супроводу її батька, зазначивши, що до липня 2016р. вона перебувала у шлюбі із відповідачем. Від шлюбу народилася дитина - донька [PERSON], [INFO] Рішенням Ренійського районного суду від 18.07.2016р. шлюб між сторонами було розірвано, неповнолітня донька залишилася мешкати із матір'ю, вона забезпечує її матеріально, виховує дитину, забезпечує її всебічний розвиток. В даний час у позивачки з'явилася можливість повезти доньку за кордон у подорож, для відпочинку. Крім того, у позивачки є родичі в сусідній країні - Республіці Молдова, де мешкають бабуся та дідусь. Оскільки чинним законодавством України передбачено, що фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (п. 3ч.3 ст. 313 ЦК України), позивачка звернулася до відповідача із вимогою про надання нотаріальної згоди на виїзд за кордон до Республіки Молдова в її супроводі. Відповідач надати таку згоду відмовився, тому вона була вимушена звернутися із відповідними позовними вимогами до суду. Крім того, позивачка просить суд надати дозвіл на реєстрацію місця проживання [PERSON] за її місцем реєстрації, за адресою : [ADDRESS], мотивуючи тим, що відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків, відповідач мешкає в даний час за межами Одеської області, у письмовому вигляді заяву про надання згоди на реєстрацію доньки за місцем мешкання позивачки не надав, вирішити це питання є необхідним, оскільки діти в силу своєї психічної та фізичної незрілості, фактичної недієздатності проживати самостійно не можуть, повинні мешкати разом із одним із своїх батьків, за їхньою адресою. Вивчивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до висновку, позовні вимоги обґрунтовані, і підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно із ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього закордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітньої дитини закордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Крім того, згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Таким чином, в пункті 4 Правил зазначається про конкретну державу прямування та конкретний період часу перебування у цій державі, тобто йдеться про разову поїздку. При цьому згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За цих обставин, суд приходить до висновку, що чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка набрала чинності для України 27.09.1991р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта, проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, перешкод для виїзду дитини за кордон у супроводі матері в судовому засіданні не встановлено, а цілі виїзду за кордон з метою спілкування із рідними, відвідування культурних місць в іншій країні, відпочинку та розширення кругозору відповідають меті забезпечення всебічного та гармонійного розвитку дитини. Виходячи з положень вищевказаних норм, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку і закінчення. Це зумовлено тим, що такий переїзд дитини спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. На підставі вищевикладеного, з метою захисту прав та інтересів дитини, забезпечення її всебічного розвитку, збереження та гарантування батьківських прав відносно дитини, суд задовольняє позовні вимоги позивачки в повному обсязі. Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд зазначає, що позивачка просила надати їй дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька на періоди: з 25.12.2018р. по 20.03.2019р.; з 30.04.2019р. по 15.05.2019р.; з 30.05.2019р. по 31.08.2019р. в Республіку Молдова. Одночасно суд зазначає, що з урахуванням виконання всіх необхідних процесуальних вимог для забезпечення розгляду даної справи, часу, необхідного для підготовки справи до судового розгляду, проведення викликів сторін у судове засідання, перший період, на який позивачка просила надати дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька вже наступив і триває. У зв'язку із цим, беручи до уваги те, що відповідач повністю визнав позовні вимоги, немає необхідності в очікуванні проведення засідання третьої особи та надання нею відповідного висновку, оскільки, в даному випадку, будуть порушені права і інтереси дитини та відпаде актуальність у задоволення цього питання на заявлені періоди часу виїзду дитини за кордон. Також суд задовольняє і вимоги позивачки щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання [PERSON] за місцем реєстрації її матері, із якою вона постійно мешкає після розлучення батьків. Не надаючи згоди на виписку та прописку дитини, батько (мати) тим самим порушує права дитини та права того з батьків, з ким проживає дитина, на вільний вибір місця проживання. Згідно з чинним цивільним законодавством України місце проживання дитини має відповідати місцю проживання батьків, або одного з них. Сімейний кодекс зазначає, що місце проживання дитини визначається за домовленістю батьків. Згідно із ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України у випадку, якщо батьки не проживають разом, та не домовились із ким саме буде проживати дитина - спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Зокрема, протокол №4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначає, що кожна людина має право вільно пересуватися та обирати місце проживання в будь-якій державі, на території якої вона перебуває легально. Фактом, що дозволяє встановити місця проживання дитини є окреме проживання батьків дитини, а також відсутність домовленості чи згоди між ними щодо того з ким буде проживати дитина. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» гарантує кожній людині право на вільне пересування по всій підконтрольній території України. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved