Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

В жовтні місяці 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання заповіту від 08 серпня 2000 року та свідоцтва про право на спадщину виданого 24липня 2002 року Чорнобаївською нотаріальною конторою недійсним зазначивши , що в серпні місяці 2000 року померла жителька с.Велика Бурімка Чорнобаївського р-ну Черкаської області [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно. За життя спадкодавець склав заповіт яким заповів все належне їй майно та все те на,що вона матиме право за законом [PERSON] яка після смерті заповідача отримала 24.08.2016 року в Чорнобаївській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) площею 3,48 га. в умовних кадастрових га. яка налажела померлому спадкодавцю у відповідності до сертифіката. Видане нотаріальною конторою даному відповідачу свідоцтво позивач вважає недійсним так, як даний документ виданий на підставі заповіту ,що не відповідає вимогам закону так як наявний заповіт містить лише дату та місяць відповідної дії та не містить відмітки про рік його складення , що на думку позивача являється підставою для визнання наявного заповіту та свідоцтва недійсними. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та просять його задовольнити . Відповідач №1, тобто [PERSON] та його представник в судове засідання з»явились , просять відмовити в задоволенні позову так,як вважають наявний позов безпідставним та таким , що не відповідає фактичним обставинам справи. Звернули увагу , що позивач подаючи до суду відповідний позов ,приклав до матеріалів неякісну копію заповіту де дійсно не видно відповідного напису року його складення хоча на оригіналі даного документу мається наявний запис. Наявний заповіт був предметом дослідження нотаріусом при видачі його довірителю відповідного свідоцтва про право на спадщину тому підстави для визнання заповіту та свідоцтва про прийняття спадщини не дійсними , відсутні. Представник відповідача № 2 ,тобто сільської ради с.Велика Бурімка Чорнобаївського р-ну Черкаської області який приймав участь в судовому засіданні 22.12.2016 року позов не визнав та пояснив, що заповіт складався на спеціальному бланку виготовленому в типографії де печатним шрифтом рік зазначено не цифрою:-,,2000,, ,а прописом :-,,двохтисячний ,, . Заповіт був зареєстрований в книзі нотаріальних дій під відповідним номером відповідальним працівником сільської ради на підставі якого в подальшому , після відкриття спадщини, нотаріусом і було видано спадкоємцю [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом ,а тому підстав для визнання недійсними даних документів він не вбачає. Суд заслухавши сторони та їх представників ,допитавши свідків ,дослідивши письмові докази вважає, що наявні позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Положеннями ст.ст.534 ,541 ЦК УРСР 1963 року визначено можливість кожного громадянина залишити все своє майно ,або його частину одній конкретній особі чи декільком спадкоємцям , або державі на підставі укладеного в письмовій формі заповіту підписаного особисто заповідачем , з зазначенням місця та часу його складення ,а змістом ст.549 цього ж ЦК УРСР визначено ,що спадкоємець вважається таким ,що прийняв спадщину ,якщо він фактично вступив в управління спадковим майном або подав до нотаріальної контори заяву про її прийняття. Змістом ч.1 ст.37 Закону України ,,Про нотаріат,, від 01.01.1994 року та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14.06.1994 року визначено , що посвідчення в сільській місцевості заповітів покладається на посадових осіб органу місцевого самоврядування. . Диспозицією ч.2 ст.41 Закону України ,,Про нотаріат,,визначено ,що місцем вчинення нотаріальної дії є службове приміщення виконавчого комітету сільської ради , а також обумовлено, що в окремих випадках ,коли особа не може в силу об»єктивних причин прибути до сільської ради, можливість здійснювати відповідні нотаріальні дії і за приміщенням виконавчого комітету сільської ради , а Положеннями ст. 69 даного закону визначено,що державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ,перевіряє факт смерті спадкодавця , наявність заповіту ,перевіряє коло осіб які мають право на спадщину . В даному ж випадку судом встановлено, що 11 серпня 2000 року в с.Велика Бурімка Чорнобаївського р-ну Черкаської області померла [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина на земельну частку /пай/ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею. 3,48 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості . Ще за життя, тобто 08.08.2000 року спадкодавець склала заповіт яким заповіла наявну земельну ділянку відповідачу [PERSON] та все те на , що за життя мала право за законом. [PERSON] прийняла спадщину так, як в визначений законом шести місячний термін ,з часу відкриття спадщини ,подала до нотаріальної контори заяву про її прийняття та отримала в нотаріальній конторі відповідне свідоцтво про прийняття спадщини ,що складається з права на земельну частку /пай/ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею. 3,48 га. в умовних кадастрових гектарах , що належала спадкодавцю на праві приватної власності у відповідності до сертифіката серії ЧР№ 035614 від14.09.1996 року. Також наявний спадкодавець за свого життя ,вступив в управління спадковим майном свого раніше померлого 16 липня 1997 року чоловіка : [PERSON] після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому земельну ділянку /пай/для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ,що розташована в адміністративних межах сільської ради с.Велика Бурімка Чорнобаївського р-ну Черкаської області так,як постійно проживала з останнім та вступила в управління спадковим майном померлого чоловіка і відповідно набула право на успадковану після смерті чоловіка земельну частку/пай/ ,але за свого життя не встигла у нотаріальному порядку переоформити на себе наявну спадкову ділянку яка належала її померлому чоловікові у відповідності до сертифіката серії ЧР № 035615. Відповідач [PERSON] вважає,що після відкриття спадщини внаслідок смерті в серпні місяці 2000 року [PERSON] та отримання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на земельну частку /пай/,що належала [PERSON] вона набула право і на спадкування земельної ділянки померлого чоловіка спадкодавця ,тобто [PERSON] яке перейшло вже до неї ,як спадкоємця за заповітом від [PERSON] ,а тому мала намір пізніше нотаріально оформити право власності і на наявну земельну ділянку. В 2016 році їй стало відомо про те,що наявний позивач не залучивши її до участі по справі ,на підставі судового рішення в 2013 році успадкував земельну ділянку померлого [PERSON] право на яку після смерті дружини померлого [PERSON] перейшло до неї, як спадкоємця за заповітом, що і спонукало її звернутися з апеляційною скаргою на наявне судове рішення до апеляційного суду Черкаської області, внаслідок чого рішення суду першої інстанції було скасовано ,а позивачу [PERSON] відмовлено у визнанні за ним права власності на спадкову земельну ділянку після смерті [PERSON]. Після набрання чинності ухвали апеляційного суду з наявного спору,відповідач [PERSON]П звернулась до суду з окремим позовом про визнання права власності на земельну ділянку ,що належала колишньому чоловікові [PERSON],тобто [PERSON] . [PERSON],не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду та наявним позовом, з метою перешкодити [PERSON] успадкувати земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського товариства ,подав до суду в жовтні місяці 2016 року позов про визнання заповіту [PERSON] Миколаїни від 08 серпня 2000 року на ім.»я [PERSON] та виданого державним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину недійсним. Позовні вимоги [PERSON] щодо визнання заповіту недійсним та,як наслідок визнання недійсним і виданого свідоцтва про право на спадщину від 24.07.2002 року можна визнавати лише з підстав визначених законом. В даному ж випадку допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала показання суду, що заповідач [PERSON] в 2000 році тяжко хворіла ,оскільки внаслідок діабету у неї було ампутовано ноги і вона не могла самостійно обслуговувати себе. Так,як її чоловік помер раніше в 1997 році і нікому було доглядати дану громадянку то вона запросила до себе доглянути її свою родичку [PERSON] ,що проживає на території Полтавської області . Свідок також періодично провідував даного спадкодавця оскільки являється її родичкою (дружина двоюрідного брата). На початку серпня місяця 2000 року , за декілька днів до смерті ,вона попросила запросити до неї додому представника сільської ради так, як хоче скласти заповіт Свідок передала дане прохання до органу місцевого самоврядування , внаслідок чого секретар сільської ради прибув до помешкання будинку де проживала гр.-ка [PERSON] .Після того ,як секретар сільської ради пішов з домоволодіння даної гр.-ки остання повідомила про те,що заповіла все належне їй майно та все те на ,що матиме право [PERSON]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка секретар сільської ради с.Велика Бурімка [PERSON] надала показання про те,що дійсно 08 серпня 2000 року вона прибула на прохання жительки с.Велика Бурімка Чорнобаївського р-ну Черкаської області [PERSON] до неї додому де перебувала і пономаренко П.П. вона попросила останню залишити їх на самоті після чого , вислухавши заповідача та звіривши її паспортні дані виклала ,на спеціальному бланку виготовленому типографічним способом та наданому в сільську раду нотаріальною конторою текст заповіту з яким було ознайомлено заповідача ,а останній скріпив наявний заповіт своїм підписом.Після чого .в цей же день заповіт було зареєстровано в журналі нотаріальних дій за № 47. Наявний заповіт містить день його складення ,місяць та рік. Приєднана ж позивачем до матеріалів позову його копія, через низьку якість її виготовлення ,унеможливлює прочитати рік складення даного документа. Досліджені в судовому засіданні оригінал заповіту ,журнал вчинення нотаріальних дій свідчать про те, що заповіт містить всі необхідні реквізити та складено у відповідності до положень ч.1 ст.37,ст..ст.41 та 69 Закону України ,,Про нотаріат,, від 01.01.1994 року ,що виключає визнання його недійсним та недійсним свідоцтва про спадщину з мотивів наведених позивачем та ,що являється підставою для відмови у задоволенні позову. Позивач являється інвалідом ІІ групи та звільнений при поданні до суду позову від сплати судового збору, тому судові витрати пов»язані з розглядом справи слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed