Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

В грудні 2019 року позивач, від імені та в інтересах якої на підставі договору діє адвокат Дмитренко І.М., звернулася в суд з позовом про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В своїх вимогах позивач посилається на те, що 04.05.2003 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу належного [PERSON] житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] за 20000,00 грн., про що склали відповідну розписку. Після укладення угоди, [PERSON] передала позивачу у власність дане нерухоме майно та правовстановлюючі документи на нього, і зобов`язалася вчинити дії, необхідні для нотаріального оформлення укладеного між ними договору купівлі-продажу. З 2003 року позивач фактично володіє вищезазначеним будинком на свій розсуд, та за власні кошти робить в ньому косметичні ремонти і облаштовує його. З посиланням на те, що зі свого боку позивач виконала всі умови договору, передавши [PERSON] грошові кошти та отримавши у власність житловий будинок, проте через деякий час [PERSON] захворіла, а [INFO] померла, у зв`язку з чим її зобов`язання здійснити дії, необхідні для нотаріального оформлення договору, передбачені договором залишилися невиконаними. Позивач, відповідно до вимог ч.2 ст. 47 ЦК України ( в ред.. 1963 р.) та ч.2 ст. 220 ЦК України, просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 04.05.2003 р., укладеного між нею та [PERSON] та визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно. У підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник надав до суду заяву про розгляд справи у їх з позивачем відсутність, позовні вимоги позивача підтримує повністю, просить суд про їх задоволення. Відповідач та її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнав, просить справу слухати за його відсутності. На підставі ч.4 ст. 200 ЦПК України, судом ухвалено про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні у зв`язку із визнанням відповідачем позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] була власником житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 10.08.1989 року, виданого виконавчим комітетом Себинської сільської ради народних депутатів, реєстрова напис Вознесенського БТІ за № 6 від 10.08.1989 р. Згідно розписки від 04.05.2003 року, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 20000,00 (двадцять тисяч) гривень за житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] та зобов`язалась оформити договір купівлі-продажу будинку в нотаріальному порядку. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом є відповідач по справі [PERSON] , яка свої спадкові права після смерті [PERSON] не оформляла, що підтверджено довідкою Новоодеської державної нотаріальної контори від 27.03.2020 р . за №300/01-16. Згідност. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до вимог ст.47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.47 ЦК України ( в ред.1963 р.), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За змістом ст.ст.128,153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Із наданих суду доказів встановлено, що 04.05.2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу належного [PERSON] житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . На виконання умов договору [PERSON] сплатила [PERSON] кошти у сумі 20000,00 (двадцять тисяч) гривень, про що свідчить розписка. Судом встановлено, що на момент укладення угоди про купівлю-продаж вищевказаного будинку між [PERSON] та [PERSON] , між сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, як то вартість будинку тощо, але втрачена можливість нотаріального посвідчення вказаної угоди в зв`язку зі смертю [PERSON] . Отже, за вказаним договором позивач набула права власності на вказаний будинок. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановленихКонституцієюта Законом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Приймаючи до уваги те, що при укладенні договору було домовлено про усі істотні умови договору, відбулося повне виконання договору, суд приходить до висновку про задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, з урахуванням наявного в позові клопотання позивача про покладення на неї судових витрат, витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у сумі 1538 грн., ухвалює покласти на позивача, за її згодою.

Outcome: approved