Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з вимогами до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2000 гривень, завданої внаслідок ДТП та стягнення грошової суми в розмірі 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді від 20.01.2020 року за позовом [PERSON] відкрито провадження у цивільній справі № 947/30751/19. Розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. Відповідач [PERSON] вимоги [PERSON] про стягнення 2000 гривень на відшкодування матеріальних збитків визнав. Проте заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди з підстав, викладених у відзиві. Ухвалою суду від 29.02.2020 року прийнято визнання позову відповідачем в частині позовних вимог та 11.03.2020 року судом ухвалено рішення в частині позовних вимог, визнаних відповідачем та вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок на відшкодування матеріальних збитків - франшизи. Розгляд справи по суті в частині вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди, які не визнані відповідачем було відкладено із продовженням сторонам процесуального строку. Відповіді на відзив позивач не надала. Будь-яких інших заяв по суті справи та з процесуальних питань від сторін також не надходило. Враховуючи відсутність підстав для продовження процесуального строку, суд перейшов до розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами. В ході розгляду справи суд встановив, що позивач [PERSON] , вимагаючи стягнути з відповідача моральну шкоду, зазначає, що така шкода полягає у завданні їй негативних наслідків в результаті ДТП, як безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків позивач відноситься нервовий стрес, пережитий нею під час зіткнення транспортних засобів сторін та пошкодження її автомобілю. Позивач зазначає, що для відновлення нормального душевного стану їй потрібен був час. До того ж, відмова відповідача на пропозицію добровільно відшкодувати матеріальний збиток, призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту власних інтересів. Позивачу потрібен був час для поїздок в органи ДАІ, до Київського районного суду м. Одеси, звернення до оцінювача для визначення вартості поновлювальних робіт, витрати на таксі для поїздок по місту. [PERSON] вказує, що розмір заподіяної їй моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоції страждання, які довелося перенести постраждалій та її родині, та витрати, пов`язані з відновленням психічного стану позивача, відпочинком від усього що сталося. Розмір своїх душевних страждань та своєї родини позивач оцінюється в 10000 (десять тисяч) гривень. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою. У своєму відзиві відповідач [PERSON] такі вимоги позивача вважає зловживанням правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок відповідача. Відповідач наголошує, що зі слів позивача, від вказаної ДТП їй були спричинені моральні збитки, які позивач оцінює у 10000 гривень. Однак позивачем не надано детального розрахунку розміру шкоди, не надано жодного доказу на підтвердження факту завдання моральної шкоди. Відповідач просить відмовити позивачеві у задоволенні позовної заяви в частині стягнення моральної шкоди за необґрунтованістю. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Статтею 16 ЦК України відшкодування моральної (немайнової) шкоди віднесено до одного із способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно частини другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода). Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як роз`яснено в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як встановлено у ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, в разі відсутності преюдиційного доказу наявності вини відповідача, обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню та перевірці судом під час розгляду цивільної справи. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. За правилами статті 81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів законом покладено на сторону, яка посилається на певні обставини. Суд погоджується з відповідачем щодо недостатності доказів, наданих позивачем на підтвердження моральної шкоди на суму 10 000 грн. Проте, зважаючи на положення статей 23, 1167 ЦК України та враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає за справедливе присудити до стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди позивача, грошову суму у розмірі 2000 гривень 00 копійок.

Outcome: partial