Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Укрдобробуд» (далі - ТОВ «БК «Укрдобробуд»), в якому просив визнати трудові відносини між ним та відповідачем припиненими з 15.10.2019 внаслідок розірвання трудового договору у зв`язку із звільненням за власним бажанням з посади директора підприємства, зобов`язати відповідача внести відповідні зміни в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в розділі, що стосується керівника товариства, вирішити витання про судові витрати, мотивуючи свої вимоги з урахуванням пояснень свого представника в судовому засіданні наступним. Так, 14.09.2012 відбулися загальні збори учасників ТОВ «БК «Укрдобробуд», оформлені протоколом №1, на яких, серед іншого, прийняли рішення обрати директором товариства [PERSON] 14.09.2012 ТОВ «БК «Укрдобробуд» уклало із позивачем трудовий договір строком до 31.12.2020, яким передбачили можливість розірвання трудових відносин достроково з ініціативи директора з попередженням Позивач стверджує, що на даний час засновники ТОВ «БК «Укрдобробуд» своїм підприємством не займаються, ніякої діяльності підприємство не веде, найманих працівників, окрім позивача, не має. У зв`язку з викладеним, позивач втратив матеріальну та будь-яку іншу зацікавленість у перебуванні на займаній посаді та бажає змінити місце роботи. 19.08.2019 позивач подав Загальним зборам учасників товариства заяву про звільнення його з посади директора з 15.10.2019за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Зауважив, що припинення повноважень директора товариства, відповідно до статуту ТОВ «БК «Укрдобробуд», належить Загальним зборам учасників товариства. Однак, проведеними позачерговими зборами учасників ТОВ БК «Укрдобробуд» 01.10.2019, рішення про звільнення позивача з посади директора прийняти не вдалося, оскільки на збори з`явився лише один учасник товариства, частка якого становить 50% голосів, що не достатньо було для прийняття відповідного рішення порядку денного. З огляду на викладене, так як у інший спосіб питання про звільнення не може бути вирішено, позивач просить захистити своє право у судовому порядку та вирішити питання про розірвання трудових відносин із товариством. Крім того, позивач зазначив, що існує необхідність внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в розділі, що стосується керівника товариства, а саме виключення відомостей про нього як керівника (директора). Переконував, що в іншому позасудовому порядку зробити це неможливо у зв`язку із тим, що такі рішення приймають Загальними зборами учасників товариства, які не можуть бути проведені через відсутність на таких зборах їх учасників. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Адвокат Лозовий Д.А., що діє в інтересах ТОВ «БК «Укрдобробуд» на підставі довіреності , направив до суду відзив на позовну заяву , у якому зазначив, що визнає викладені позивачем обставини та підтримує позовні вимоги у повному обсязі , просить суд про їх задоволення. Крім того, розгляд справи просив провести за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що Протоколом №1 Загальних зборів учасників ТОВ «БК «Укрдобробуд» від 14.09.2012 було вирішено створити Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Укрдобробуд», визначити місцезнаходження Товариства за адресою : 03058, м. Київ, вул. Лебедєва-Кумача , буд . 6, кв.28 та було обрано директором Товариства Облещука Михайла Михайловича (а.с.12). В цей же день, було укладено трудовий договір з керівником підприємства строком до 31.12.2020, пунктом 7.6 якого передбачена можливість дострокового розірвання договору з ініціативи директора з попередженням роботодавця за два тижня (а.с.16-17). 14.09.2012 видано Наказ №1, відповідно до якого, [PERSON] приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «БК «Укрдобробуд» (а.с.18). Відповідно до п.п.4 п.4 ст.11 Статуту ТОВ БК «Укрдобробуд», звільнення директора належить до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства (а.с.19-34). 19.08.2019 позивач на ім`я загальних зборів учасників товариства написав заяву про звільнення за власним бажанням (а.с.37). Крім того, позивачем було повідомлено учасників товариства в установленому законодавством порядку про проведення загальних зборів товариства із зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями та поштовими квитанціями (а.с.38-46). На позачергових загальних зборах учасників ТОВ «БК «Укрдобробуд» 01.10.2019, рішення про звільнення позивача з посади директора Товариства не прийнято, що підтверджується відповідним Протоколом № 01-10/19. Оскільки, як зазначено в Протоколі, позачергові загальні збори учасників Товариства не повноважні приймати будь-які рішення через те, що для участі у цих зборах зареєструвалися та присутні учасники (засновники), які в сукупності володіють 50 % голосів (а.с.35-36). Відповідно до ст. 58 Закону України «Про господарські товариства» вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників, організує виконання їх рішень. Тобто, загальні збори учасників здійснюють управління товариством та реалізують право уповноваженого органу товариства усунути особу від виконання обов`язків члена виконавчого органу в будь який час і з будь яких підстав. На даний час, засновники відповідача ТОВ «БК «Укрдобробуд» не займаються та не опікуються своїм товариством, найманих працівників не має (крім директора - позивача). Як наслідок, позивач втратив матеріальну (економічну) та будь яку іншу зацікавленість у перебуванні на посаді директора в ТОВ «БК «Укрдобробуд», та бажає змінити місце роботи. Крім того, належного зв`язку із засновниками (учасниками) відповідача не має, що є перешкодою у вільному (прямому) звільненні позивача з посади директора за власним бажанням (відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю). Дане право позивача, як найманого працівника, закріплене Кодексом законів про працю. Відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Припинення повноважень позивача, як директора відповідача, відповідно до статуту належить загальним зборам учасників. Трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах, та/або районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору (ст. 221 Кодексу законів про працю). Кодекс законів про працю встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства. По суті, директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Ні норми трудового договору, ні положення Статуту не повинні погіршувати становище директора порівняно з тим обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством. Тобто, директор завжди може скористатися ст. 38 КзПП й ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням. За змістом положень ст. 38 КзПП, ст. 145 Цивільного кодексу України, ст.ст. 58, 60, 62 Закону України «Про господарські товариства», праву директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчим орган та внести дані зміни в Єдиний державний реєстр. Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007, та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Уповноважений на звільнення директора орган відповідача не був спроможний розглянути та вирішити питання порядку денного про звільнення позивача з посади директора за власним бажанням. З огляду на викладене, своєю бездіяльністю, яка виразилася у не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про звільнення позивача в межах статутної діяльності товариства, відповідачем були порушені трудові права позивача, зокрема, його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд. Окрім цього, невнесення відповідачем відповідних змін про звільнення з посади директора позивача до Єдиного державного реєстру свідчить про те, що відповідач не визнає припинення трудових відносин з позивачем та продовжує вважати його керівником товариства. Таким чином, право позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч.1 ст. 38 КзПП, також право щодо вільного вибору праці було порушено. Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008 Законом України від 15 грудня 2006 року N 483-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів» до підвідомчості господарських судів віднесено справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів. Відповідно до ч. 4. Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008 при вирішенні питання про те, чи є спір, що виник між господарським товариством та посадовими особами товариства, які входять до складу виконавчого органу товариства або наглядової ради товариства, трудовим чи корпоративним, судам необхідно керуватися положеннями глави XV Кодексу законів про працю України. Відповідно до статті 3 КЗпП до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно з частиною четвертою статті 65 ГК у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), у якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Суд вважає, що оскільки призначення позивача на посаду було проведено за рішенням зборів учасників товариства, то і звільнення мало б бути проведено таким же чином, але засновниками до даного часу не прийнято відповідні заходи до скликання загальних зборів, на вирішення яких виносилося б питання про звільнення позивача з посади директора. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача доведено порушення його трудових прав з боку відповідача, та невиконання учасником товариства положень статуту порушує права позивача, закріплені в Конституції України та КЗпП України, та унеможливлює подальшу реалізацію позивачем трудових прав, суд вважає позов обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved