Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Відповідач [PERSON] про розгляд справи був повідомлений в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, яка передбачає, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідача вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. У судове засідання, яке призначалося на 06.06.2016р., відповідач, будучи належним чином сповіщений, не явився, про причину неявки суд не сповістив. Представник відповідача - КП «РБТІ» заперечень, пояснень за позовом не надала, будучи належним чином сповіщена, у судові засідання не являлась, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції заперечень, пояснень за позовом не надала, будучи належним чином сповіщена, у судові засідання не являлась, про причини неявки суд не повідомила. Позивачі на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок № 32 по вул. Жовтнева в м. Рені Одеської області; копія акту про ввід в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку від 07.05.2002р.; копія рішення виконкому Ренійської міської ради № 322 від 30.11.2011р.; копія рішення виконкому Ренійської міської ради № 231 від 27.06.2002р.; копія договору купівлі продажу нерухомого майна від 1979р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі звернулися до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі договору купівлі продажу від 18.12.1979р. відповідачу на праві власності належить житловий будинок № 32 по вул. Жовтнева в м. Рені Одеської області. У 2002р. відповідач [PERSON] подарував позивачам вищевказаний житловий будинок, безоплатно передав у володіння та користування обєкт нерухомості разом із всіма документами на нього. Між сторонами фактично була досягнута домовленість про дарування житлового будинку № 32 по вул. Жовтнева в м. Рені. Тоді ж позивачі заселились на житлоплощі вищевказаного будинку, та з того часу мешкають там. Отже, з 2002 року по теперішній час позивачі фактично, відкрито володіють вищевказаним житловим будинком, стежать за його технічним станом, сплачують за утримання комунальні послуги, провели капітальний ремонт та ін. На момент фактичного укладення угоди дарування нерухомості позивач та відповідач не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили її нотаріально. [PERSON] після дарування будинку виїхав зі вказаної житлоплощі. При зверненні позивачів за оформленням права власності на придбаний будинок, відповідач кожен раз запевняв позивачів про те, що виготовляє документи на будинок. У 2002р. позивачі виготовили акт приймання до експлуатації, отримали рішення виконкому про ввід в експлуатацію житлового будинку. Крім того, позивачі за власний рахунок самостійно виготовили технічний паспорт у 2014р. У звязку із вищевикладеними обставинами позивачі вважають, що мають право на будинок, оскільки з 2002 р. володіють та безперервно користується ним, слідкують за його технічним станом, несуть витрати у звязку із його утриманням, зберігають у себе всю документацію на житло, як власники нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на нерухомість. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 2002р. між позивачами та відповідачем фактично була досягнута домовленість про дарування житлового будинку № 32 по вул. Жовтнева в м. Рені. Письмово та в нотаріальному порядку вони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 2002р. по теперішній час позивачі безперервно, відкрито володіють житловим будинком, сплачують всі належні платежі, як власники нерухомості, розпоряджаються нею, проводять ремонти та ін. За весь час володіння позивачами будинком, відповідач, як власник, не предявив до позивачів жодних вимог про витребування будинку, документів на нього, не брав участі у його утриманні та не ніс витрати по сплаті належних платежів. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачами житловим будинком є добросовісним (тобто позивачі вважають, що вони володіють нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про дарування нерухомості), правомірним, відкритим (позивачі, вважаючи себе власниками, сплачували комунальні платежі за утримання будинком, розпоряджаються житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON] та [PERSON] внаслідок чого останні набули право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачів щодо визнання за ними права власності на будинок.

Outcome: approved