Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) від 25.07.2005р.; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (квартиру) від 27.03.2006р.; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; договір купівлі-продажу нерухомості (квартири і гаража) від 26.07.2020р.; копія технічного паспорту на гараж (машино-місце) № [NUMBER] , розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , оформленого на ім`я відповідачки; копія протоколу опитування особи [PERSON] за її згодою від 18.10.2020р.; копія акту прийому-передання майна за договором купівлі-продажу від 26.07.2020р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON] , зазначивши, що 26.07.2020 р. між ним та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належної відповідачці квартири [ADDRESS] та гаражу (машино-місце) № [NUMBER] , розташованого за цією ж адресою за 17 тис. дол. США (478550 грн.). 26.07.2020р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала документи на квартиру, ключі від неї та саму нерухомість в натурі. Як стверджує позивач, у день укладання договору купівлі-продажу відповідачка передала позивачу і гараж (машино-місце) № [NUMBER] , розташований по [ADDRESS] . У майбутньому відповідач пообіцяв позивачу укласти договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивач організував догляд за квартирою, по теперішній час доглядає за придбаною житлоплощею, зробив ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. Щодо гаража (машино-місце) [ADDRESS] , як стверджує позивач, він також ним користується, у зв`язку із відсутністю будь-яких документів на нього 23.10.2020р. у ТОВ «Ренійське бюро технічної інвентаризації» оформив технічний паспорт на нього на своє ім`я. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідачки, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивача про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на квартиру та на гараж на себе, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передала документи, нерухомість (квартиру) в натурі. Позивач фактично вступив у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину користується квартирою за призначенням, сплачує всі комунальні платежі, - тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо квартири та встановленні права на неї у позивача, тому є правові підстави визнати договір дійсним та право власності на нерухомість (квартиру) за позивачем. З приводу задоволення позовних вимог щодо гаражу (машино-місця) № [NUMBER] , розташованого по [ADDRESS] , суд прийшов до висновку, що слід в цьому відмовити. Що стосується вимог позивача щодо визнання договору дійсним та визнання права власності на гараж (машино-місце) № [NUMBER] , розташований по [ADDRESS] , то суд зазначає наступне. У доказах, поданих до позову, щодо об`єкту нерухомості - вищевказаного гаража, відсутні будь-які документи, які б підтверджували право власності або факт належності гаража [PERSON] . До матеріалів позову була надана тільки копія технічного паспорту на гараж, який був оформлений саме позивачем вже після укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Технічний паспорт не входить до правовстановлювальних документів. Але виступає обов`язковим доповненням до офіційного паперу-підтвердження права власності. Техпаспорт потрібен при юридичних операціях з нерухомістю: угоді купівлі-продажу і обміну, оформленні спадщини або передачі у заставу, а також, якщо потрібно провести реконструкцію об`єкта.\~Згідно з\~ДБН В.2.3-15:2007,\~машино-місце\~(на\~автостоянці або\~в гаражі)\~-\~площа,\~необхідна для\~встановлення одного\~автомобіля,\~що складається\~з площі\~горизонтальної проекції\~нерухомого екіпажа\~з додаванням\~розривів наближення\~(зон\~безпеки)\~до сусідніх\~екіпажів або\~будь-яких\~перешкод.\~Отже,\~виходить так,\~що машиномісце\~дійсно не\~є приміщенням,\~а є\~лише частиною\~площі іншого\~приміщення -\~гаража або\~стоянки. Закон України Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю\~визначає машиномісце як окремий об`єкт інвестування - а відтак і як окремий об`єкт права власності: об`єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс,\~машиномісце\~тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва\~стає окремим майном. Тобто,\~поруч із квартирами і нежитловими приміщеннями закон передбачив ще один можливий вид окремого об`єкта права власності в багатоквартирному будинку - машиномісце. Тому в будинках, де машиномісця були окремими об`єктами інвестування, вони стають і окремими об`єктами нерухомого майна. Таким чином, з вищевикладеного виходить: 1) машиномісця дійсно не є приміщеннями в розумінні державних будівельних норм; 2) законодавство прямо визначає машиномісце як окремий об`єкт нерухомого майна в багатоквартирному будинку; 3) за власниками машиномісць у багатоквартирних будинках слід визнавати - в порядку ч.1 ст.8 Цивільного кодексу України (аналогія закону) - ті ж права і обов`язки, якими наділені й власники нежитлових приміщень у багатоквартирних будинках. Таким чином, складається така ситуація, що відповідачка повинна була мати документ про право власності на гараж (машино-місце) № [NUMBER] , розташований по [ADDRESS] , бути власником цього об`єкту, інакше вона не може бути наділена правона на розпорядження гаражем (машиномісцем) на користь інших осіб. Оскільки суду під час розгляду справи правовстановлюючого документу, оформленого на ім`я відповідачки на спірний об`єкт гараж (машиномісце) не надано, суд не може задовольнити вимоги позивача в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу від 26.07.2020р. щодо гаража (машиномісця) № [NUMBER] , розташованого по [ADDRESS] , та визнання права власності за [PERSON] на нього і задовольняє позовні вимоги частково. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві позивач просив залишити судові витрати за ним, питання про стягнення судових витрат з відповідача судом не розглядається.

Outcome: partial