Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

В грудні 2019 року позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 10.07.2008 року АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № KICWGA0000000012, згідно якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 73 816,55 доларів США на термін до 10.07.2023 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 73 816,55 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № KICWGA0000000012 між Банком та [PERSON] 10 липня 2008 року було укладено Договір поруки. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач [PERSON] свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог ст. ст. 610, 554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність, як солідарні боржники. У відповідності до вимог п. 6 Договору поруки, а саме п. 5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором № KICWGA0000000012, які залишені без задоволення. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 28.08.2019 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 63 690,56 доларів США, яка складається з наступного: 63 690,56 доларів США - заборгованість за кредитом ( тіло кредиту ); 83 974,15 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 21 908,87 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 21 908,87 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, просили суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KICWGA0000000012 від 10.07.2008 року в розмірі 63690,56 доларів США, що за курсом 25.16 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.08.2019 року складає 1 602 454,49 гривень та судові витрати ( а. с. 3-5 ). Ухвалою судді від 13 грудня 2019 року позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості було залишено без руху ( а. с. 36-37 ). Ухвалою судді від 20 січня 2020 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження ( а. с. 47-48 ). Підготовче засідання неодноразово відкладалося за клопотанням учасників судового розгляду. Ухвалою суду від 26 червня 2020 року закрито підготовче засідання у зазначеній справі та призначено справу до судового розгляду по суті ( а. с. 122-124 ). В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Андрійченко В.М. підтримав позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кричевський В.В. в судову засіданні позовні вимоги позивача визнав частково, а саме борг у розмірі 26 878,37 доларів США, заборгованість за кредитом, який був зазначений у повідомленні Банком [PERSON] , як поручителю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду повернувся конверт з судовою повісткою, в якому працівниками пошти зазначено, як за закінченням терміну зберігання. На протязі розгляду справи на адресу суду постійно поверталися конверти де працівниками пошти зазначалося - закінчення терміну зберігання. Згідно відомостей, які були отримані судом з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київської області - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На зазначену адресу судом неодноразово були направлені судові повістки. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кричевський В.В. пояснив, що [PERSON] є колишнім чоловіком його довірительці, дійсно прописаний, але після розірвання шлюбу за вказаною адресою не проживає, відомостей про проживання останнього не має. Відповідно до ч. 10 ст. 130 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Частиною 1 статті 131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Встановлено, що 10.07.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № KICWGA0000000012, згідно якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 73 816,55 доларів США на термін до 10.07.2023 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором ( а. с. 14-16 ). АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 73 816,55 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № KICWGA0000000012 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 10 липня 2008 року було укладено Договір поруки ( а. с. 17 ). Згідно п. 2 зазначеного договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежіву, відшкодування збитків. У випадку невиконання Божником зобов`язань за Кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники ( п. 4 договору поруки ). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 554 ЦК України разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Отже, підписання кредитного догоовру та договору поруки свідчить про те, що відповідачам всі умови цілком зрозумілі і вони вважають їх справедливими по відношенню до них. Вказаний кредитний договір та договір поруки були прочитані та підписані сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що з боку позивача на адресу боржника та поручителя були направлені повідомлення від 13.09.2019 року про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором ( а. с. 11, 12 ), однак останні були залишені без задоволення. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 28.08.2019 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 63 690,56 доларів США, яка складається з наступного: 63 690,56 доларів США - заборгованість за кредитом ( тіло кредиту ); 83 974,15 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 21 908,87 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 21 908,87 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунокм ( а. с. 7-9 ). Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач просив суд стягнути з відповідачів лише заборгованість за кредитом ( тілом кредиту ) у розмірі 63 690,56 доларів США, що за курсом 25.16 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.08.2019 року складає 1 602 454,49 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частино 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідачі зобов`язання за договором не виконують, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Згідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Кричевський В.В. визнав, що дійсно між позивачем та відповідачами було укладено вищевказані договори та були отримані кредитні кошті. Крім того, в судовому засіданні представник [PERSON] не надав заперечень стосовно наданого позивачем розрахунку заборгованості. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Кричевським В.В. було визнано частково позовні вимоги, а саме заборгованість в сумі 26 878,37 доларів США, заборгованість за кредитом, який був зазначений у повідомленні Банком [PERSON] , як поручителю. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд не може погодитися з доводами представника відповідача, що саме заборгованість за кредитом складає 26 878,37 доларів США, яка була зазначена у повідомленні, оскільки у зазначеному повідомленні від 13.09.2019 року була зазначена саме прострочена заборгованість за порушення зобов`язань за вищевказаним кредитним договором у розмірі 498 581,93 доларів США, яка складається, з наступного: 26 878,37 доларів США - заборгованість за кредитом; 84 093,27 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 22 035,16 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 365 575,13 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, так як в судовому засіданні достеменно було встановлено, що у зв`язку із порушенням взятих з боку відповідачів зобов`язань за кредитним договором виникла вищевказана заборгованість. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 24 036,82 гривень, понесення яких документально підтверджено наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями від 11.11.2019 року ( а. с. 40, 41 ). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved