Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулася в Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого 27 липня 2003 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції за актовим записом № 885, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], та стягнення на її користь аліментів на утримання дітей в 1/4 частці від заробітку щомісячно на кожну дитину з дня звернення до суду до досягнення повноліття дітей, по тих підставах, що спільне життя не склалося внаслідок зловживання відповідачем спиртними напоями, сварок та непорозумінь по ініціативі відповідача, неналежного матеріального утримання сім»ї з боку відповідача, від чого подружні стосунки припинені 2 роки 6 місяців назад, що призвело до окремого проживання, відсутності спільного господарства, втрати почуття поваги, любові і довіри. Після розірвання шлюбу діти будуть проживати з нею, відповідач офіційно працює, угоди про добровільну матеріальну підтримку або сплату аліментів з ним не досягнуто. Вважає, що він повинен брати належну участь в утриманні дітей із урахуванням Закону України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2014 рік». Внаслідок викладеного вимушена звернутись із даним позовом до суду, оскільки сім»я розпалась остаточно, кожний живе своїм життям, збереження сім'ї неможливе і суперечить її інтересам та інтересам дітей Вважає доцільним розірвання шлюбу і офіційне стягнення аліментів на утримання дітей. Позивачка підтримала позовні вимоги в суді. Додатково уточнила, що перспективи збереження сім»ї не вбачає, до відповідача не має довіри, оскільки сімейний розлад триває із 2008 року, відповідач постійно на словах кається проте продовжує недостойну поведінку і неналежне відношення до сім»ї своїми діями. За період окремого проживання не приймались міри до примирення. Доки вона мала ключі то приходила в квартиру найману відповідачем за своїми і дітей речами, проте відповідач в кінці 2013 року змінив ключі, доступу до квартири вона позбавлена. З приводу утримання малолітніх дітей, пояснила, що їй постійно приходиться просити гроші відповідача, які він добровільного за своєю ініціативою не надає. Вважає, що за період сімейного розладу і окремого проживають вони достатньо і безрезультатно використали всі засоби для примирення. Заперечує щодо утримання відповідачем своєї матері, яка в період спільного проживання допомагала відповідачу. Просить розглянути справу з ухваленням рішення, яким шлюб розірвати, на утримання дітей стягнути аліменти в зазначеному позовом розмірі, проте не заперечує 1/3 частики заробітку на двох дітей. На стягненні судових витрат не наполягає. Відповідач в судовому з засіданні не визнав позовні вимоги позивача. Не заперечує доводів позивачки в позовній заяві, проте стверджує, що позивачку і дітей любить, має намір на покращення поведінки і відношення до сім»ї, з цією метою в травні 2014 року лікувався із застосуванням методів нетрадиційної медицини і не вживає спиртних напоїв. Бажає збереження сім»ї та надіється на її збереження, незважаючи на принциповий характер позивачки. Вимоги в частині стягнення аліментів на дітей визнає частково в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку із урахуванням відсутності додаткових до заробітної плати, підтвердженої довідкою, доходів та необхідності оплачувати квартиру по найму в місті. Просить врахувати його доводи при вирішенні позовних вимог. Оцінюючи пояснення сторін, дослідженні надані в справі докази, встановленні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Сукупністю досліджених доказів встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 27 липня 2003 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції за актовим записом № 885, від шлюбу мають неповнолітніх сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], які фактично проживають із позивачкою, на утримання яких відповідач не надає достатньої регулярної матеріальної допомоги в добровільному порядку. У відповідності до положень ст.ст. 180, 181, 183 СК України, позивачкою правомірно заявлений позов про стягнення коштів на утримання дитини в частці від заробітку не працюючого відповідача із фіксованим згідно Закону мінімальним розміром стягнутих аліментів. Враховуючи встановлені обставини, відповідно до положень ст.182 СК України, зокрема відсутність інших утриманців, стягнень по виконавчих листах, задовільний стан здоров»я, та щомісячну оплату житла по найму відповідачем, незадовільний майновий стан дітей при відсутності офіційних доходів позивачки, суд прийшов до висновку про доцільність, з урахуванням майнового і сімейного стану, стану здоров'я дітей та сторін, стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, середньомісячний розмір якого згідно довідки, виданої 01.12.2014 року за №64 ТОВ «Фірма Автобан», становить 1810 грн., не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів - 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Заперечень та доказів поважних причин неможливості забезпечення сплати аліментів в зазначеному позовом розмірі відповідачем не надано. Позивачка на такий розмір аліментів фактично погодилась. Вважається, що із задоволенням позовних вимог про стягнення аліментів у вказаному розмірі не будуть порушені права та інтереси дітей, стягувача та платника аліментів. Сукупністю досліджених в справі доказів встановлено, що на ґрунті тривалого розладу протягом 8 років внаслідок різних характерів, відсутності взаєморозуміння та неналежної поведінки і відношення відповідача до сімейних обов'язків, сім»я остаточного розпалась спочатку 2012 року. Сторони проживають окремо, вони фактично не приймали міри до примирення, або такі не дали позитивних результатів. Позивачка прийшли до переконання про неможливість збереження сім'ї, категорично наполягає на розірванні шлюбу, оскільки втратила довіру та почуття, які можуть бути основою шлюбних відносин, до відповідача. За наведених обставин, примирення вважається неможливим, а конфліктні відносини суперечать інтересам сторін та неповнолітніх дітей, що, у відповідності до положень ст. 112 СК України, є підставами для розірвання шлюбу. Вимоги в частині залишення дітей на проживанні матері в позовній заяві не оспорені, підтверджені добровільною згодою батька в суді. На підставі викладеного, ст.ст.104,105,110,112,180,181,182,183,191 СК України,

Outcome: partial