Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

В грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири, посилаючись на наступні обставини. 01.08.1984 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON]. 10.06.1985 року у них народилася донька [PERSON] відповідач по справі. В період шлюбу за сумісні кошти 04.08.2004 року, позивач з чоловіком [PERSON] придбали трьох кімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 41.8. кв.м. та загальною - 68,4 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 04.08.2004 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-2337. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.05.2015 року № 369/2769/15-ц, шлюб між позивачкою та [PERSON] розірвано. 27.04.2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 27 квітня 2016 року, актовий запис № 120. Після його смерті єдиним спадкоємцем за законом є донька позивача - [PERSON], яка прийняла фактично спадщину. Спадкова справа № 313/2016, заведена в Вишневій міській державній нотаріальній конторі. Позивач, як співвласник ? частки вказаної квартири, звернулася в Вишневу міську державну нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.11.2016 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя на ? частину квартири під номером 35 (тридцять пять), що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вулиця Південна, будинок № 5 в звязку з відсутністю у позивача правовстановлюючих документів. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на ? частину квартири № 35, по вул. Південній 5 в місті Вишневе Київської області Києво-Святошинського району, житловою площею 41,8 кв.м та загальною площею 68,4 кв. м., як на майно, набуте в шлюбі. В судове засідання позивач не зявилась, надала до суду заяви про слухання справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату,час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.1984 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON]. 10.06.1985 року у них народилася донька [PERSON] відповідач по справі. В період шлюбу за сумісні кошти 04.08.2004 року, позивач з чоловіком [PERSON] придбали трьох кімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 41.8. кв.м. та загальною - 68,4 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 04.08.2004 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-2337. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.05.2015 року № 369/2769/15-ц, шлюб між позивачкою та [PERSON] розірвано. 27.04.2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 27 квітня 2016 року, актовий запис № 120. Після його смерті єдиним спадкоємцем за законом є їхня донька, - [PERSON], яка прийняла фактично спадщину. Спадкова справа № 313/2016, заведена в Вишневій міській державній нотаріальній конторі. Позивач, як співвласник ? частки вказаної квартири, звернулася в Вишневу міську державну нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя. В судовому засіданні встановлено, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.11.2016 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя на ? частину квартири під номером 35 (тридцять пять), що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вулиця Південна, будинок № 5 у звязку з відсутністю у позивача правовстановлюючих документів. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини іще припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно дост. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved