Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Відповідач [PERSON] у судове засідання не явився, заперечень щодо позову не надав, був сповіщений за останнім відомим місцем мешкання. Представник позивачки, діючий від імені та в інтересах позивачки, на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без її участі. Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, прийнятого Законом України 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін; копії паспортів сторін із поміткою про шлюб; копія свідоцтва про народження сина [PERSON], [INFO] із перекладом; копія довідки від 21.05.2015р. про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції; копія довідки МВМВС Росії «Сухиничський» від 22.04.2015р.; копія довідки ГУ ДМС ДМС України в Одеській області про громадянство дитини сторін у справі. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 27 липня 2007р., зазначивши, що подружнє життя не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони припинили шлюбні відносини з листопада 2014р., коли вони, як подружжя, переїхали до Росії до матері позивачки. Після народження спільної дитини позивачка із сином виїхала мешкати до м. Лисичанськ Луганської області. Вже тоді відповідач припинив спілкування із родиною. У травні 2015р. позивачка із дитиною знов переїхала у зв'язку із окупацією м.Лисичанськ до родичів у м. Рені Одеської області, де зараз і мешкає. Таким чином, відповідач вже тривалий час не мешкає разом із родиною, сумісного господарства не веде. Від шлюбу є малолітній син [PERSON], [INFO], який з моменту розпаду сім'ї мешкає разом із позивачкою. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже тривалий час разом не проживають, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу, нинішнє місцезнаходження відповідача взагалі невідомо. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи є заява, у вимогах якої позивачка просить сплачений нею судовий збір залишити за собою, тому питання про стягнення судового збору з відповідача судом не розглядається.

Outcome: approved