Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~В жовтні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 05 вересня 2013 року в відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №211. В шлюбі народилася дитина: [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З відповідачем спільного господарства не ведуть, він проживає за іншою адресою. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки та суперечки. Просить розірвати шлюб з [PERSON], після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON], дитину [PERSON] залишити проживати з нею. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити. Суду пояснила, що з відповідачем разом не проживають, до розірвання шлюбу привели постійні сварки та скандали. Відповідач [PERSON] позов визнає, згідний з позовними вимогами. \~ \~ \~ \~Вислухавши позивачку, відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Субботіна) [PERSON] уклали шлюб 05 вересня 2013 року, який зареєстрували в відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №211, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі народилася дитина: дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю. За час спільного подружнього життя належної сімї не склалося, між сторонами часто виникали сварки та скандали. Сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved