Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що він є власником квартири №74, яка знаходиться в будинку №83 по вул. Котовського в м. Бориспіль Київської області. Окрім [PERSON] у даній квартирі також зареєстрована його колишня дружина [PERSON] Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 грудня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. [PERSON] починаючи з весни 2013 року не проживає у даній квартирі, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті, не є членом сімї позивача. Зважаючи на те, що відповідач понад два роки не проживає в [INFO], [PERSON] просить суд визнати її такою, що втратила право на проживання у вказаній квартирі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась. Про час та місце розгляду справи вона повідомлялась належним чином, що підтверджується поштовими конвертами, що повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.23,26). Таким чином, вручити відповідачу судову повістку не вдалось, оскільки вона відсутня за зареєстрованим місцем проживання. На підставі ч.2 ст.77 ЦПК України [PERSON] вважається такою, що належним чином повідомлена про час та місце розгляду цивільної справи. На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS], що підтверджується витягом з реєстру прав на нерухоме майно №31335021 від 16 вересня 2011 року (а.с.8), копією договору дарування частини квартири від 21 лютого 2011 року (а.с.11), копією свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 01 листопада 2010 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] (а.с.9), копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 12 листопада 2012 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] (а.с.10). [PERSON] є колишньою дружиною позивача, що підтверджується копією рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 грудня 2014 року (а.с.12). З довідки, наданої адресно-довідковим підрозділом територіального органу ДМС України в Київській області №27004 від 24 грудня 2015 року вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.16). Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як роз'яснив Верховний Суд України, право члена сім'ї власника жилого будинку (квартири), який не є співвласником, на користування цим будинком (квартирою) згідно зі ст.156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку (квартирі). Виходячи з цього особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належному власникові жилому будинку (квартирі), якщо вона вийшла зі складу сім'ї останнього і перейшла проживати в інше місце. Крім того, згідно з ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. З пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, встановлено, що відповідач, починаючи з весни 2013 року не проживає у вказаній квартирі, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті, не є членом сімї позивача, чим заважає позивачу як власнику квартири в повній мірі користуватися, розпоряджатися та володіти зазначеним нерухомим майном. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що відповідача [PERSON] на протязі останніх двох років він жодного разу не бачив за адресою: [ADDRESS]. Незважаючи на те, що періодично відвідує позивача. Свідок [PERSON] також повідомила суду, що вона є дружиною позивача та разом з ним проживає за адресою: [INFO]. Крім них за вказаною адресою ніхто не проживає. Жодних особистих речей [PERSON] у квартирі не має. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності [PERSON] у спірному житлі. З огляду на викладене, суд вважає допустимим визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою №74 в будинку №83 по вул. Котовського, в м. Бориспіль, Київської області. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції № 107621985 від 09 грудня 2015 року (а.с.2) вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок. Предявлений ним позов задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 487 гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved