Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунто-вував його тим, що він працював в Макарівській ЦРЛ на посаді головного лікаря. 27 лип-ня 2017 року позивач подав заяву про звільнення його з цієї посади за угодою сторін. Рішенням Макарівської районної ради №303-17-VII від 5 вересня 2017 року та наказом Макарівської ЦРЛ №146 від 5 вересня 2017 року [PERSON] був звільнений з посади головного лікаря за угодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Водночас, в заяві позивача про звільнення його з роботи була відсутня домовленість про строк припинення трудового договору. Крім того, відповідачі навіть не перевірили того, чи було у [PERSON] волевиявлення на припинення трудового договору в момент звільнення посади, та чи не бажав він анулювати подану ним заяву про припинення трудового договору за угодою сторін. Ці обставини свідчать про те, що звільнення позивача з посади було здійснено з порушенням закону. Тому [PERSON] просив суд визнати незаконними та скасувати рішення Макарівської районної ради №303-17-VII від 5 вересня 2017 року та наказ Макарівської ЦРЛ №146 від 5 вересня 2017 року, поновити позивача на посаді головного лікаря з 5 вересня 2017 року та стягнути з Макарівської ЦРЛ середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 12909 гривень 75 копійок. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] подав заяви про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог (а.с.60-62, 63-64): просить визнати незакон-ними та скасувати рішення Макарівської районної ради №303-17-VII від 5 вересня 2017 року та наказ Макарівської ЦРЛ №146 від 5 вересня 2017 року, поновити позивача на посаді головного лікаря з 5 вересня 2017 року та стягнути з Макарівської ЦРЛ середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 59384 гривень 85 копійок, а також витребувати з Макарівської ЦРЛ трудову книжку, оформлену на імя [PERSON], та додатково стягнути з Макарівської ЦРЛ середній заробіток за час затримки видачі трудо-вої книжки в розмірі 25819 гривень 50 копійок. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] під-тримують позов та наполягають на його задоволенні. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилають-ся на те, що [PERSON]В було відомо про розгляд Макарівською районною радою питання про його звільнення з посади. Позивач мав можливість анулювати подану ним заяву про припинення трудового договору. Крім того, Макарівська ЦРЛ неодноразово пропонувала [PERSON] отримати трудову книжку. Водночас, позивач ухиляється від її отримання. Тому представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що рішенням Макарівської районної ради №130-10-VII від 27 жовтня 2016 року (а.с.6) та наказом Макарівської ЦРЛ №147 від 2 листопада 2016 року (а.с.7) [PERSON] був призначений на посаду головного лікаря. 2 листопада 2016 року Макарівська районна рада уклала з позивачем контракт (а.с.8), за яким [PERSON] зобовязався здійснювати керівництво Макарівською ЦРЛ до 2 листопада 2019 року. Водночас, згідно з пп.2 п.7.3 контракту за угодою сторін дія кон-тракту могла бути припиненою до закінчення вказаного строку. 27 липня 2017 року [PERSON] подав Макарівській районній раді заяву про звіль-нення його з посади за угодою сторін (а.с.16). Рішенням Макарівської районної ради №303-17-VII від 5 вересня 2017 року (а.с.18) та наказом Макарівської ЦРЛ №146 від 5 вересня 2017 року позивач був звільнений з посади головного лікаря за угодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на по-передній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Як розяснив Верховний Суд в постанові від 23 квітня 2018 року у справі №61-3355св18, однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України). У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України договір припиняється в строк, визначений сторонами. Крім того, Верховний Суд України в правовому висновку у справі №6-1269цс16, розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового дого-вору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (угода сторін), суди повинні зясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін. Встановлено, що в заяві [PERSON] про звільнення його з посади не зазначений строк припинення трудового договору. Позивач був звільнений з роботи через місяць після подачі цієї заяви. Натомість, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на під-твердження того, що Макарівська районна рада повідомляла [PERSON] про розгляд питання про звільнення його з посади головного лікаря Макарівської ЦРЛ. Така бездіяль-ність призвела до того, що відповідачі навіть не переконались у тому, чи було у [PERSON] волевиявлення на припинення трудового договору в момент звільнення з посади, та чи не бажав він анулювати подану ним заяву про припинення трудового договору за угодою сторін. Ретельний аналіз наведених обставин переконливо свідчить про те, що звільнення позивача з роботи відбулось без законної підстави та з істотним порушенням порядку, передбаченого законом. З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення законності та порушеного права на працю належить визнати незаконними та скасувати рішення Макарівської районної ради №303-17-VII від 5 вересня 2017 року та наказ Макарівської ЦРЛ №146 від 5 вересня 2017 року, а також поновити [PERSON] на посаді головного лікаря з 5 вересня 2017 року. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постано-вою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, перед-бачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Встановлено, що в липні 2017 року [PERSON] отримав заробітну плату в розмірі 15231 гривні 58 копійок за 19 робочих днів, а в серпні 2017 року в розмірі 3062 гривень 21 копійок за 4 робочі дні. Ці обставини свідчать про те, що середньоденний заробіток позивача на час звільнення його з посади становив 795 гривень 38 копійок ((15231,58 + 3062,21) : (19 + 4)). З огляду на це суд вважає, що з Макарівської ЦРЛ на користь [PERSON] нале-жить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 54085 гривень 84 копійок (795,38 х 68). Дійсно, відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Згідно з ч.5 ст.235 цього ж Кодексу у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Водночас, у звязку з поновленням [PERSON] на посаді головного лікаря Мака-рівської ЦРЛ відсутні підстави для видачі йому трудової книжки. Крім того, на користь позивача вже стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу. В такому випадку відсутні підстави для додаткового стягнення середнього заробітку за затримку у видачі трудової книжки за цей же період часу. Адже вжиття цього заходу призведе виключно до подвійного безпідставного збагачення позивача за рахунок Макарівської ЦРЛ. З огляду на це суд вважає, що у задоволенні позову в частині цих двох вимог [PERSON] належить відмовити.

Outcome: partial