Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

В жовтні 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача Макіївської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з 2010 року проживала у квартирі [ADDRESS] однією сім'єю разом із [PERSON], яка була основним її наймачем. Оскільки остання була похилого віку та часто хворіла, позивачка вселилася в зазначену квартиру для догляду за нею. Після смерті [PERSON] вона залишилася проживати в спірній квартирі, сплачує комунальні послуги та підтримує у належному технічному стані. Тому вважала, що набула право користування зазначеним житлом про що просила визнати суд. Рішенням Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 30 квітня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Лідер» укласти з [PERSON] договір найму житлового приміщення у квартирі [ADDRESS]. В апеляційній скарзі Макіївська міська рада просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права а також на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, які неповно з'ясовані. Представник Макіївської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином телефонограмою (а.с. 133), тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без його участі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення [PERSON] та її представника адвоката [PERSON], які просили скаргу задовольнити, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та в задоолвенні позовних вимог відмовити з таких підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка вселилася в спірну квартиру як член сім'ї наймача, а тому набула права користування цим житлом. Проте з таким висновком суду погодитися не можна. Як встановлено судом першої інстанції [PERSON] була основним наймачем і проживала у квартирі [ADDRESS] (а.с. 7, 8). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 11). Також судом першої інстанції було встановлено, що з 2010 року [PERSON] проживала разом із [PERSON] та доглядала за нею. Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що впливають з договору найму жилого приміщення. Згідно із положеннями ст. 65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. За змістом ст.ст. 64, 65 ЖК України, за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім'ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні. Як вбачається з матеріалів справи і позивачка проти цього в судовому засіданні апеляційного суду не заперечувала, вона з липня 2007 року по грудень 2013 року була зареєстрована і зберігала право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] (а.с. 6, 9, 10, 17-28). Таким чином, висновок суду першої інстанції про необхідність визнання за позивачкою права користування спірною квартирою не відповідає вимогам закону, є помилковим та таким, що не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки за позивачкою, яка проживала у наймача приміщення як член його сім'ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, оскільки вона за часів життя [PERSON] зберігала постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи та положенням матеріального закону, ухвалене ним рішення необхідно скасувати та ухвалити нове яким в задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed