Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 16.05.2003р.;копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія псапорту позивача із відміткою про реєстрацію; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 12.05.2015р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.12.2015р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 71 по вул. Болградська в м. Рені; копія довідки КП «РБТІ»; копія акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач є донькою [PERSON], померлого 16.05.2003р. За життя [PERSON], належав житловий будинок із надвірними спорудами № 71 по вул. Болградська в м. Рені Одеської області. На випадок смерті [PERSON], не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, тому спадкоємство після його смерті здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після його смерті були його доньки [PERSON], [PERSON] та його дружина [PERSON] У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявами про її прийняття, проте позивач та її матір [PERSON] на час смерті [PERSON], мешкали разом із ним, тобто прийняли спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. Відповідач [PERSON] за прийняттям спадщини після смерті батька не зверталась, на неї не претендує, не заперечувала, щоб спадщину оформила позивач та її матір. Так вони прийняли по ? частині спадкового майна. 12.05.2015р. померла [PERSON] (матір позивача). Після її смерті відкрилась спадщина на ? частину будинку, яку вона прийняла фактично після смерті чоловіка, але юридично її не оформила. За життя вона не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є позивач та відповідач. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом не звертався. Однак, на момент смерті [PERSON] разом із нею мешкала її донька - позивач [PERSON] Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої матері [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана. Відповідач [PERSON] за прийняттям спадщини після смерті матері не зверталась, на неї не претендує, не заперечувала, щоб спадщину оформила позивач. Таким чином, позивач прийняла спадщину на цілу частину будинку після смерті її матері та батька. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Батько позивача [PERSON] помер у 2003р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а позивач та її матір [PERSON] фактично прийняла спадщину після його смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, сторони по справі та їх матір є спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] Вони у передбачений законом строк не подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на момент смерті батька [PERSON] позивач та її матір мешкали разом із ним, тобто вступили в управління та володіння спадковим майном. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Відповідач [PERSON] за прийняттям спадщини після смерті батька не зверталась, на неї не претендує, не заперечувала, щоб спадщину оформила [PERSON] Таким чином, позивач та її матір [PERSON] прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, вона не встигли юридично її оформити. 12.05.2015р. [PERSON] померла. Спадкові відносини після її смерті регулюються положеннями ЦК України 2003р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р. спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, сторони у справі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] (ст. 1261 ЦК України). Позивач на день смерті матері [PERSON] мешкав разом із нею. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості, оскільки за життя [PERSON] не встигла зареєструвати своє право власності на житловий будинок. Відповідач [PERSON] за прийняттям спадщини після смерті батька не зверталась, на неї не претендує, не заперечувала, щоб спадщину оформила [PERSON] Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на житловий будинок.

Outcome: approved