Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у відсутності його представника. Представник позивачки на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер 03.07.2011р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла 06.03.2012р.; копія свідоцтва про народження позивачки; копія свідоцтва про одруження батьків позивачки; копії свідоцтв про шлюб і про розірвання шлюбу позивачки із перекладами; копія заповіту [PERSON] від 25.12.1999р., оформленого на імя [PERSON]; копії заповіту [PERSON] від 25.12.1999р., оформленого на імя [PERSON]; копії довідок Плавнівської сільської ради про склад сімї батьків позивачки; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.12.2005р.; копії витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Леніна, 141 в с.Плавні Ренійського району; копія домової книги на будинок; копія державного акту серії ЯК №477145 від 12.10.2010р. на право власності на земельну ділянку площею 0,2181 га, оформленого на імя [PERSON]; копія державного акту серії ОД №055546 від 06.04.2004р. на право власності на земельну ділянку площею 1,00 га, оформленого на імя [PERSON]; копія акту встановлення в натурі меж земельної ділянки від 20.03.2003р.; копія ситуаційної схеми на земельну ділянку; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку із надвірними спорудами від 02.06.2017р.; копія довідки Відділу у Ренійському районі ГУ Держгеокадастру про вартість земельного паю; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.11.2017 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є донькою нині померлих [PERSON] та [PERSON] За життя батькам позивачки належали: [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 29.12.2005р. серії САА №412935 - ? частина житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Леніна, 141 в с.Плавні Ренійського району Одеської області; на підставі державного акту серії ЯК № 477145 від 12.10.2010р. про право власності на земельну ділянку - земельна ділянка площею 0,2181 га, розташована по вул. Леніна, 141 в с.Плавні Ренійського району, виділена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 29.12.2005р. серії САА №412935 - ? частина житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Леніна, 141 в с.Плавні Ренійського району Одеської області; на підставі державного акту серії ОД № 055546 від 06.04.2004р. про право власності на земельну ділянку - земельна ділянка площею 1,00 га, розташована на території Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення особистого селянського господарства. За життя [PERSON] розпорядився належним йому майном, 25.12.1999р. склав заповіт на імя позивачки своєї доньки, 03.07.2011р. помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно (на ? частину нерухомості і на присадибну земельну ділянку). За життя [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 25.12.1999р. склала заповіт на імя позивачки своєї доньки, 06.03.2012р. померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно (на ? частину нерухомості і на земельну ділянку). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за заповітом. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивачки за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у звязку із тим, що в неї були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів. Останні роки перед смертю [PERSON], [PERSON] позивачка мешкала разом із ними, доглядала за батьками, як донька. Відповідач у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивачка. У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказані нерухомість та земельні ділянки, про що 04.11.2017р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON], [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість та земельні ділянки, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлих [PERSON], [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах, субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. ст. 1233, 1235 ЦК України). У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті батьків у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові нерухомість та земельні ділянки. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка також не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за заповітом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на нерухомість та земельні ділянки, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на нерухомість та на земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved