Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Виклад позиції позивача. 01 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з [PERSON] , посилаючись на те, що їх шлюб був зареєстрований 14 лютого 2015 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні склади характерів. Вказує, що проживають окремо, подружні стосунки не підтримують. В зв`язку з цим вважає, що подальше подружнє життя й збереження їхньої сім`ї є неможливим. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 13 листопада 2019 року, на виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, судом направлено звернення до Рояківської сільської ради Кегичівського району Харківської області, щодо місця перебування та місця проживання відповідача. 13 листопада 2019 року до суду надійшла відповідь на вказаний запит, відповідно до якого відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10 грудня 2019 року. Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті на 23 грудня 2019 року. Ухвалою суду від 17 січня 2020 року постановлено ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] , згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виклики у судові засідання жодного разу не отримав. Відповідно до поштової відмітки відправлення повернуті без вручення, з відміткою «не проживає». Виклики були направлені за зареєстрованою адресою місця проживання відповідача. Іншої адреси суду не повідомлено. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяв від нього, а також відзиву не надійшло. Відповідно до п.2 ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Проти надання строку на примирення категорично заперечує, оскільки чоловік залишив сім`ю більше року тому та взагалі ніяких зав`язків не підтримує. Повідомила, що дитина після розірвання шлюбу буде проживати з нею, просить залишити їй шлюбне прізвище, судові витрати просить залишити за нею, надмірну сплачену суму не повертати. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2015 року, що зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кегичівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №09, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13 вересня 2018 року (а.с.4-5). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (копія а.с.6). Згідно з ч.ч.3,5 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Як встановлено ч.2 ст. 36 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Ч.1 ст. 1 ст. 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно вимог ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є неможливим. Частиною 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Зберегти сім`ю сторін не уявляється можливим, тому що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбно-сімейні відносини припинені. Як роз`яснено в п.10 № Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд вважає, що за таких обставин, сім`я розпалася повністю та відновлена бути не може, оскільки сторони проживають окремо, проти надання строку на примирення категорично заперечили, ці стосунки суперечать інтересам позивача, який не бажає подальшого перебування у шлюбі, тому шлюб необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання відповідача про те, щоб після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем набутим у зв`язку з реєстрацією шлюбу є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Згідно частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивач просить залишити судові витрати за нею, тому підстав для їх розподілу суд не вбачає. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Як встановлено ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Outcome: approved