Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

В жовтні місяці 2018 року [PERSON] та [PERSON] діючи в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулися до Сквирського районного суду Київської області із зазначеною вище позовною заявою , в якій посилаючись на приписи ст. 164 СК України просили позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та просили стягнути на його утримання аліменти . В обґрунтування позовної заяви позивачі вказали , що на їх повному утриманні та вихованні з грудня місяця 2012 року і по даний час перебуває малолітній онук [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з ними за адресою : [ADDRESS] . Мати хлопчика [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 03 грудня 2012 року серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації смерті в місті Києві. Відповідач після смерті дружини залишився сам проживати в місті Києві . Спору щодо місця проживання малолітнього [PERSON] у позивачів та відповідача не виникало . 01.03.2014 року батько малолітнього [PERSON] одружився , про що свідчить відмітка в його паспорті , однак малолітній [PERSON] залишився проживати разом з позивачами . В зв'язку з ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина , а саме : не цікавиться його життям , розвитком , станом здоров'я, не приймає участь у його вихованні та не піклується про фізичний і духовний розвиток , а на даний час і навчанням, не надає матеріальної допомоги на його утримання позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом. Оформити опікунство над онуком не можуть , оскільки [PERSON] офіційно є батьком малолітнього [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав до канцелярії суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить справу розглянути у його відсутність, не проводити фіксування судового засідання технічними засобами. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала до канцелярії суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить справу розглянути у її відсутність, не проводити фіксування судового засідання технічними засобами. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сквирської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав письмову заяву до канцелярії суду, в якій просив суд розглянути справу у відсутність представника Служби у справах дітей та залишив прийняти рішення по позовним вимогам на розсуд суду. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з'явився , про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином . Відзив на позов не надав . Згідно заяви від 25 жовтня 2018 року просив справу розглядати без його участі по наявним в справі матеріалам. З вимогами позовної заяви ознайомлений та не заперечує проти задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві [INFO] народився [PERSON] , про що [INFO] складено відповідний актовий запис № 3298 та відповідно до якого батьками є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла , про що 03.12.2012 року складено відповідний актовий запис № 21181 . Наведене вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації смерті у місті Києві . Судом також встановлено, що після смерті [PERSON] , малолітній [PERSON] став проживати разом з позивачами по справі, а саме дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою : [ADDRESS] та перейшов на їх повне утримання та виховання. [PERSON] та [PERSON] мають можливість забезпечити належний фізичний , духовний і моральний розвиток та належні умови життя своєму онуку [PERSON] , про що свідчить і акт обстеження житлово-побутових умов потенційного опікуна від 06.09.2018 року депутата Сквирської міської ради, довідки про їх доходи та інші додані до матеріалів справи документи. Батько [PERSON] не приймає участі у вихованні сина , ухиляється від виконання своїх батьківський обов'язків щодо малолітнього сина, не цікавиться його здоров'ям та матеріальним забезпеченням , проживає окремо від сина тривалий час , що вбачається з копій наданих доказів , а саме : довідки , виданою Сквирським дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу №1 «Світанок» , довідки № 42 від 05.09.2018 року , виданою директором ДНЗ №2 , довідки №60 від 05.09.2018 року виданою Сквирським районним центром дитячої та юнацької творчості, довідки № 63 від 05.09.2018 року виданою Сквирською дитячою школою мистецтв , актом обстеження житлово-побутових умов потенційного опікуна , піклувальника від 06.09.2018 року , довідки № 264 від 11.09.2018 року виданою директором Сквирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2, що також не заперечує і сам відповідач в своїй письмовій заяві. Судом не встановлено умов , які б перешкоджали відповідачу належно виконувати свої батьківські обов'язки щодо свого малолітнього сина [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного . При розгляді справи про позбавлення батьківських прав суд виходить з положень Конституції України , норм Сімейного кодексу України , Цивільного кодексу України , Цивільного процесуального кодексу України , Закону України « Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року , Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. , Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних , сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім»я , дитинство , материнство і батьківство охороняються державою . Згідно із ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України , згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України . Відповідно до статті 8 Закону України « Про охорону дитинства» , кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального , культурного, духовного і соціального розвитку . Батьки або особи , які їх заміняють , несуть відповідальність за створення умов , необхідних для всебічного розвитку дитини , відповідно до законів України . Згідно з частинами першою , другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року , яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789ХІІ(78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини . Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя , необхідних для розвитку дитини . Відповідно до вимог ч. 2,3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров»я дитини , її фізичний, духовний та моральний розвиток , забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти , готування її до самостійного життя , батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності , встановленої законом . Згідно роз'яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце , коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини , її навчання , підготовку до самостійного життя , зокрема : не забезпечують необхідного харчування , медичного догляду , лікування дитини , що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі , необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей ; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі ; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу ; не створюють умов для отримання нею освіти . Зазначені фактори , як кожен окремо , так і в сукупності , можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків , свідомого нехтування ними своїми обов'язками . Відповідно до п.15 Постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів на відібрання дитини в інших осіб , які незаконно її утримують та ін..) , що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею , є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов'язків , а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного , всебічного , об'єктивного з»'сування обставин справи , зокрема ставлення батьків до дітей . Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН « Про права дитини » в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини . Зокрема , передбачено , що дитині забезпечується такий захист і піклування , які необхідні для її благополуччя , беручи до уваги права й обов'язки її батьків , опікунів чи інших осіб , які відповідають за неї за законом , і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи . Як роз'яснив Верховний Суд України в Узагальненні « Практика розгляду судами справ, пов'заних із позбавленням батьківських прав , поновлення батьківських прав , усиновленням , установленням опіки та піклування над дітьми» від 11.12.2008 року - при розгляді справ про позбавлення батьківських прав для встановлення обставин справи суду потрібно ретельно перевірити докази , якими позивач обґрунтовує свої вимоги , обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з»ясування його позиції та обґрунтувань . Частиною 1 ст.17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено , що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права . Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те , що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці . Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України») . Таким чином , сукупність зібраних по справі доказів свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме : не піклується про здоров'я дитини , її фізичний , духовний та моральний розвиток , не забезпечує необхідного догляду , харчування , медичного догляду та лікування дитини , що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання , не з'явився в судове засідання для захисту своїх прав та прав малолітньої дитини , а тому суд дійшов висновку , що в інтересах дитини необхідним є позбавлення батьківських прав відповідача . Згідно ч. 4 ст. 167 Сімейного кодексу України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Оскільки мати малолітнього [PERSON] померла , а сам малолітній [PERSON] вже на протязі майже 6-ти років тобто все своє життя постійно проживає з позивачами , які являються для нього рідними дідусем та бабусею , перебуває на їх повному утриманні та вихованні , то переважне право стати його опікуном та повністю відповідати за його виховання та утримання мають позивачі . Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України - при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину . Аналогічна позиція виражена і в абз. 7 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року в якому вказано , що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину, а тому позовна вимога позивачів про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини також підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved