Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення юридичних фактів. В своїй заяві заявниця вказувала на те, що її бабусі, [PERSON], [PERSON], з яким бабуся не перебувала у шлюбі, але проживала однією сім'єю з 1970 року, її матері, [PERSON] та їй на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке було видане міською службою приватизації 13 липня 1993 року згідно з розпорядженням від 05.07.1993 року №1248, належить трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на частку вказаної квартири та грошові внески, які зберігаються у філії Ощадбанку. Спадкоємців за заповітом після смерті [PERSON] не має, бо розпорядження на випадок смерті він не залишав. Не має і спадкоємців за законом першої, другої та третьої черги. В той же час, вона вважає, що після смерті [PERSON] спадкоємицею четвертої черги є її бабуся, [PERSON], оскільки вона проживала разом зі спадкодавцем однією сім'єю, та постійно мешкала разом з [PERSON] на час відкриття спадщини. [INFO] її бабуся померла. Після неї також відкрилася спадщина на частку вказаної квартири. Заповіту бабуся не залишала, а тому єдиною спадкоємицею після її смерті була донька померлої - її мати [PERSON], яка постійно проживала разом зі спадкодавицею у вказаній квартирі. ЇЇ мати за життя зверталася до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори з метою оформлення у правах спадкування після померлих. Так, за заявою матері, рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 12.12.2012 року був встановлений факт родинних відносин між нею та бабусею, а саме, що [PERSON], яка померла [INFO] є матір'ю [PERSON] [INFO] її мати померла. Після її смерті вона прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавицею. Звернувшись до нотаріальної контори, вона отримала роз'яснення нотаріуса про те, що необхідно встановити факт належності правовстановлюючого документу померлим власникам. Так, рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєві від 31 липня 2014 року факт належності правовстановлюючого документа [PERSON] було встановлено, а у встановленні факту, належності свідоцтва про право власності на житло [PERSON] було відмовлено. В той же час, в правовстановлюючому документі на спадкову частку квартири його прізвище зазначено як «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть - «[PERSON]». Посилаючись на викладене, заявниця просила суд встановити факт її проживання із спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житло. Остаточно уточнивши свою заяву при розгляді справи, заявниця просила суд встановити факт проживання [PERSON], [PERSON] та її - [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а також встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, яке було видане міською службою приватизації 13 липня 1993 року згідно з розпорядженням від 05.07.1993 року №1248 на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представники заявниці підтримали заяву. Просили про її задоволення. Від заінтересованої особи до суду надійшла заява про слухання справи у відсутність представника. Вивчивши матеріали справи і дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. В силу ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народженні або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або мають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З урахуванням положень ст. 1264 ЦК України факт проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше п'яти років до часу відкриття спадщини має юридичне значення, оскільки може бути підставою для одержання права на спадкування за законом у четвертій черзі спадкоємців. Порядок та строки прийняття спадщини спадкоємцями передбачені положеннями глави 87 ЦК України, зокрема, ст.ст.1268-1270 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. За правилами ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набуття чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Тобто, для підтвердження проживання однією сім'єю необхідно підтвердити факт ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке було видане міською службою приватизації 13 липня 1993 року згідно з розпорядженням від 05.07.1993 року №1248, належить трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON]. Згідно відповіді Другої Миколаївської державної нотаріальної контори, що надійшла до суду 26.02.2015 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Згідно наявної у справі довідки ЖКП ММР «Південь» від 07.05.2014 року, на момент його смерті, разом з ним в квартирі [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: [PERSON], донька [PERSON]- [PERSON]. Як слідує з наявної у справі копії ордеру на квартиру [ADDRESS], виданого на ім'я [PERSON] 25.01.1980 року, в склад його сім'ї входили: [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - мати. Факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] також в судовому засіданні підтвердили свідки - [PERSON], [PERSON], які вказали, що вони вели спільне господарство та проживали весь час як одна сім'я. Таким чином, встановлене свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] з 1970 року та до часу смерті останнього вели сумісне господарство та проживали разом. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем однією сім'єю без шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи, у свідоцтві про право власності на житло та у свідоцтві про смерть є розбіжності у написанні прізвища [PERSON]. Так, у свідоцтві про право власності на житло прізвище померлого зазначено як «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть, його прізвище вказане як «[PERSON]». Той факт, що свідоцтво про право власності на житло, яке було видане міською службою приватизації 13 липня 1993 року згідно з розпорядженням від 05.07.1993 року №1248, на трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], в частині на ім'я [PERSON] належить саме [PERSON], вбачається з наявної у справі копії ордеру, довідки ЖКМ ММР «Південь» від 07.05.2014 року. Встановлені обставини вказують на те, що розбіжність у написанні прізвища [PERSON] у правовстановлюючому документі виникла саме у зв'язку з неоднаковим перекладом його прізвища на українську мову. Враховуючи викладене, суд вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню, оскільки її вимоги про встановлення факту проживання [PERSON] та її - [PERSON] однією сім'єю з [PERSON] є зайвими.

Outcome: partial