Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Відповідно до укладеного договору №б/н від 27.03.2007 року [PERSON] 27.03.2007 року отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.6.5. умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.05.2014 року має заборгованість -35 640,37 грн., яка складається з наступного: - 9696,19 грн. - заборгованість за кредитом; - 18 859,43 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4911,40 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 1673,35 грн. - (процентна складова); У зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та с удові витрати. Представник позивача Пшенична К.О. в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову та застосувати строки позовної давності, так як він з 16.02.2009 року, жодного разу не погашав кредит. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н б/н від 27.03.2007 року [PERSON] 27.03.2007 року отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.6.5. умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно зі ст.ст.256,257 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно з ч.3 ст.254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові згідно ч.4 ст.267 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Після 16.02.2009 року відповідач [PERSON] кредит не погашав взагалі. У той час з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся до суду лише 05.09.2014 року, тобто після спливу позовної давності. Частинами 3,4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено особою у спорі, є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed