Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

В грудні 2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення права на частку в спільному майні у зв'язку з сплатою грошової компенсації. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що згідно з рішенням Коростишівського районного суду від 28 січня 2013 року та рішенням апеляційного суду Житомирської області від 08 квітня 2013 року визнано за позивачем та відповідачем право власності на ? частину автомобіля марки «FAW» , 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. Як до розгляду справи про поділ майна так і по даний час [PERSON], одноособово користується спільним майном, використовує його для отримання прибутку, позивач в свою чергу доступу до майна не має. Для вирішення питання в позасудовому порядку позивач запропонувала відповідачу сплатити їй добровільно вартість її частки автомобіля , так як річ є неподільною. Дану вимогу [PERSON] залишив без відповіді та задоволення. Оскільки спір не вирішено в позасудовому порядку позивач ініціює позов в порядку ст. 365 ЦК України щодо припинення частки відповідача у спільному майні у зв'язку зі сплатою грошової компенсації в сумі 21485 грн . Вартість автомобіля була визначена за погодженням сторін при розгляді попередньої цивільної справи висновком авто- товарознавчої експертизи за № 426/12.12 від 18.12.2012 року, яка сторонами визнана та не оспорена і вартість автомобіля визначена в сумі 42970 грн., а отже ? частка становить 21485 грн. Позивач просила припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину автомобіля марки «FAW», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] у зв'язку із сплатою грошової компенсації. Зобов'язати [PERSON] передати [PERSON] автомобіль марки «FAW», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] у володіння в технічно справному стані та в повній комплектації відповідно до даної моделі визначеної заводом виробником, та стягнути понесені судові витрати. В січні 2014 року відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до позивача за первісним позовом [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні у зв'язку із сплатою грошової компенсації. В обґрунтування позовних вимог відповідач - позивач [PERSON] вказав, що [PERSON] приховала той факт, що автомобіль «FAW» д.н. [NUMBER] був придбаний шляхом укладення ним 03.12.2007року кредитного договору № 014/7624/73/12599 з банком ВАТ «Райффайзен Банк Аваль « на загальну суму 73400 грн. Під час розгляду цивільної справи № 611/1140/12 у 2012 році Коростишівським райсудом за подібною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного нажитого майна, була проведена судово-товарознавча експертиза даного автомобіля і була встановлена його вартість, яка складала 42970 грн. Після розірвання шлюбу з 23.09.2011 року і до повного погашення кредиту [PERSON] не сплачувала грошових коштів на погашення кредиту. В свою чергу [PERSON] одноособово сплатив кошти за кредитним договором після розірвання шлюбу з 23.09.2011 року - 16377 грн, так і до повного погашення кредиту у 2013 році 10534 грн., а пому [PERSON] слід виплатити лише 8302 грн. Відповідно до положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України [PERSON] не дає своєї згоди на отримання грошової компенсації. Оскільки [PERSON] після розірвання шлюбу не сплачувала грошових коштів, не доглядала спільне майно, не утримувала його у належному стані , не проводила ремонт та технічне обслуговування, частка її у спільному майні має становити 8302 грн. В ході розгляду справи відповідач -позивач [PERSON] неодноразово уточнював та збільшував позовні вимоги ( а.с. 53-56, 82-85) додатково вказавши, що у вересні 2013 року ним було проведено ремонт двигуна автомобіля. [PERSON] відмовилась сплачувати ремонт, а всі витрати він поніс самостійно. Загальна вартість виконаних робіт по ремонту двигуна становить 7660 грн., половина із зазначеної суми - 3830 грн та відповідно ще повинно бути зменшено розмір частки [PERSON] у частці спільного майна , що складається 8302 грн - 3830 грн та дорівнює 4472 грн. Отже остаточна вартість частки [PERSON] у спільному нажитому майні становить 4472 грн, яку згоден сплатити [PERSON] у добровільному порядку [PERSON] Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив суд зменшити частку [PERSON] у спільному майні до розміру 4472 грн, припинити її частку у спільному майні у зв'язку з сплатою грошової компенсації у розмірі 4472 грн та стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача - відповідача [PERSON], а в судовому засіданні позивач -відповідач [PERSON] 28.03.2014 року, первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Додатково суду пояснили, що кожному на підставі рішень суду належить по ? частині автомобіля «FAW», спільне використання якого є неможливим, оскільки [PERSON] автомобіль для користування не надає, використовується одноособово. Оскільки автомобілем не користувалась , то і не надавала кошти на його ремонт та обслуговування, крім того [PERSON] не належно здійснював догляд за автомобілем, в зв'язку чим останній здійснював його ремонт. Вона пропонувала відповідачу сплатити їй кошти за її частку, однак останній відмовлявся. Автомобіль вона має намір продати, а кошти використати для лікування хворої дитини. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. В судовому засіданні відповідач- позивача [PERSON]( 28.03.2014р та 13.05.2014) та його представник [PERSON] ( в судовому засіданні 04.03.2014р.) в задоволенні первісних позовних вимог просили відмовити, та задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON] Додатково суду пояснили, що після розірвання шлюбу [PERSON] доплатив кредит за автомобіль близько 29000 грн , проводив та оплачував його ремонті роботи в сумі 7660 грн., а тому частка [PERSON] має бути зменшена до 1/5 від ? що в грошовому еквіваленті складає 4472 грн. [PERSON] вказав, що після розірвання шлюбу він один користується автомобілем, а оскільки він після розірвання шлюбу доплатив кредитні кошти та проводив ремонтні роботи, то автомобіль повинен бути залишеним йому, а також підтвердив, що двічі до нього зверталась [PERSON] для надання їй автомобіля для перевезення речей, однак він відмовив в зв'язку з тим, що остання не має посвідчення водія. Вислухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, на засадах змагальності та в межах позовних вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду 23.11.2011 року. У період шлюбу сторони придбали автомобіль марки «FAW» , 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], який був оформлений на ім'я [PERSON] Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 28.01.2013 року та рішенням апеляційного суду Житомирської області від 08.04.2013 року було поділено майно, набуте сторонами у шлюбі, та визнано за кожним право власності на 1/2 частину вказаного вище автомобіля. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Згідно ч.2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Судом встановлено, що позивач-відповідач [PERSON] та відповідач- позивач А.Б. в рівних частинах є власниками автомобіля марки «FAW» , 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]; шлюб між сторонами розірваний; спільне користування автомобілем через неприязні стосунки сторін є неможливим; автомобіль є неподільним і частки сторін не можуть бути виділені в натурі. Також [PERSON] підтвердив, що він не є приватним підприємцем, будь - яких належних та допустимих доказів щодо використання автомобіля для отримання прибутку, а також що автомобіль є його єдиним видом доходів останнім надано не було, позивач-відповідач [PERSON] має намір використати даний автомобіль, з метою його продажу та отриманням коштів для лікування хворої дитини, що буде відповідати її інтересам та інтересам дитини, яка проживає з матір'ю та не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача - позивача [PERSON] у разі припинення за ним права власності на ? частину спірного автомобіля. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що вартість автомобіля марки «FAW» , 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] становить 42970 грн. згідно висновку судової авто- товарознавчої експертизи № 42612 від 18.12.2012 року , яка була предметом розгляду цивільної справи № 611/1140/12 про поділ майна подружжя. Законодавцем відповідно до вимог ст. 365 ЦК України не передбачено згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за його частку. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Грошові кошти в рахунок вартості ? частки відповідача-позивача [PERSON] в спірному автомобілі внесені позивачем-відповідачем [PERSON] в сумі -21485 грн ( а.с. 45) на депозитний рахунок ТУ ДСА у Житомирській області. [PERSON] таким право не скористався, грошові кошти на депозитний рахунок вніс не в повному обсязі , а лише в сумі 4472 грн ( а.с. 76). В зустрічній позовній заяві [PERSON] посилається на застосування норм матеріального права при розгляді справ про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ( ст. 61-63, ст. 71 СК України), однак з такими доводами суд не погоджується, оскільки сторони не є подружжям, шлюб між ними припинений в 2011 році, сторони звернулись з позовом про припинення права на частку в спільному майні, у зв'язку з із сплатою грошової компенсації і до даних правовідносин суд застосовує положення ст. 365 ЦК України. Крім того, судами першої та апеляційної інстанції розглядалась справа про поділ майна подружжя та за судовим рішенням вирішено питання щодо поділу майна , визнано право власності сторін по ? частині автомобіля марки «FAW». Рішення суду набрали законної сили, сторонами не оскаржені. З позовом про стягнення частини кредитних коштів, які внесені [PERSON] після розірвання шлюбу до повного виконання кредитних зобов'язань, а також про відшкодування частини коштів за ремонт автомобіля останній не звертався. Суд не приймає до уваги акт виконаних робіт № 0000000127 від 30.09.2013 року щодо ремонту автомобіля на суму 7660 грн, оскільки він не є належним доказом в розумінні глави 5 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Крім того, згідно зі ст.16 ЦК України позивач звертаючись до суду з позовом (за первісним чи зустрічним) за власним розсудом обирає спосіб захисту та в силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Отже, судом було вжито всіх процесуальних заходів з метою реалізації сторонами своїх прав та виконання обов'язків, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] є такими, що знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та підтверджені належними доказами, а вимоги за зустрічним позовом є такими, що не підлягають до задоволення з вищевикладених мотивів, що є наслідком відмови в їх задоволенні. Оскільки суд, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом , то відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача -позивача [PERSON] підлягають до стягнення понесені та документально підтверджені судові витрати. З вищевказаних доводів підстав для стягнення судових витрат понесених відповідачем-позивачаем [PERSON] відповідно до ст. 88 ЦПК України суд не вбачає.

Outcome: approved