Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала. Позивачка на задоволенні позову наполягала. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS]; копія договору купівлі-продажу нерухомості від 27.10.2003р. за № 2372; копія витягу про реєстрацію право власності на нерухомість від 21.08.2007р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2003 р. відповідачці [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]. Наприкінці 2003р. відповідачка продала позивачці вищевказаний житловий будинок, платно передала у володіння та користування належну їй нерухомість разом із всіма документами на неї. Тоді ж позивачка заселилася на житлоплощу вищевказаного домоволодіння, з того часу мешкає там. Отже, з 2003 року по теперішній час позивачка фактично, відкрито володіє житловим будинком [ADDRESS], стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. На момент фактичного укладення угоди про купівлю-продаж будинку сторони не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили нотаріально. У зв'язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на житловий будинок із надвірними спорудами, оскільки з 2003 р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у зв'язку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на домоволодіння, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на житловий будинок. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивачки, у 2013р. між сторонами фактично була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 2003р. по теперішній час позивачка безперервно, відкрито володіє житловим будинком, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається ним, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивачкою будинком, відповідачка, як зареєстрований власник, не пред'являла до позивачки жодних вимог про витребування будинку, документів на нього, не брала участі у його утриманні та не несла витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON] не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що родина [PERSON] йому відома давно, десь у 2003 р. вони придбали житло по [ADDRESS]. Зі слів позивачки свідку відомо, що колишня власниця будинку після його придбання майже не мешкала в ньому, прийняла рішення про продаж будинку позивачці, з того часу родина [PERSON] мешкає там, доглядає за житлом. Свідок [PERSON] пояснив, що десь вже 10 років позивачка із чоловіком і дітьми мешкає у спірному будинку, за цей час робили там ремонти, доглядають за прибудинковою територією та городом. Відповідачка ніколи не чинила [PERSON] перешкод у користуванні будинком. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою житловим будинком є добросовісним (тобто позивачка вважала, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості), правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання будинку, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого остання набула право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на житловий будинок.

Outcome: approved