Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

В грудні 2019 року до суду через свого представника звернувся заявник - [PERSON] з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві. У вказаній заяві заявник просить суд: встановити факт його роботи в період з 14.06.1991 року по 11.08.1997 року в СМК «ПУСК» монтажником 5-го розряду. В обгрунтування позову зазначає, що з 1991 року працював монтажником 5-го розряду в СМК «ПУСК». У 1997 році його було звільнено за власним бажанням. У 2008 році, по досягненню пенсійного віку, заявник звернувся до Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії. Станом на сьогодні правонаступником Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві є Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві. Однак при розрахунку розміру пенсії, органом пенсійного фонду не було враховано трудовий стаж заявника з 14.06.1991 року по 11.08.1997 року в СМК «ПУСК». Причиною цього було те, що печатка кооперативу, якою в трудовій книжці було зафіксовано факт роботи заявника, була зразка УРСР та не відповідала вимогам Постанови КМУ № 276 від 29.04.1994 року «Про затвердження Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності та про реєстраційний збір за державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності» (на печатці був відсутній ідентифікаційний код підприємства). Через недоліки виявлені в оформлені трудової книжки, заявнику не було враховано майже 6 років його трудового стажу, що суттєво вплинуло на розмір його пенсії. 03.12.2019 року заявник звертався до Подільської районної в м. Києві державної адміністрації з метою отримання доказів на підтвердження його роботи в СМК «ПУСК». Листом від 17.12.2019 року заявника було повідомлено, що документи кооперативу «ПУСК» на зберігання до архівного відділу Подільської районної в м. Києві державної адміністрації не надходили, а тому немає можливості надати архівну довідку про роботу на зазначеному підприємстві. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Заявник та представник заявника в судовому засіданні підтримали вимоги заяви у повному обсязі та просили про її задоволення. Представник заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про день та час розгляду справи. Вислухавши пояснення заявника, його представника, допитавши свідків у справі [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову (заяви) є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом (заяви), права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених чи невизнаних прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. В 2008 році, по досягненню пенсійного віку, заявник звернувся до Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії. Станом на сьогодні правонаступником Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві є Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак, при розрахунку розміру пенсії, органом пенсійного фонду не було враховано трудовий стаж заявника з 14.06.1991 року по 11.08.1997 року в СМК «ПУСК». Причиною цього було те, що печатка кооперативу, якою в трудовій книжці було зафіксовано факт роботи заявника, була зразка УРСР та не відповідала вимогам Постанови КМУ № 276 від 29.04.1994 року «Про затвердження Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності та про реєстраційний збір за державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності» (на печатці був відсутній ідентифікаційний код підприємства). Через недоліки виявлені в оформлені трудової книжки, заявнику не було враховано майже 6 років його трудового стажу, що суттєво вплинуло на розмір його пенсії. 13.12.2019 року заявник звертався до Подільської районної в м. Києві державної адміністрації з метою отримання доказів на підтвердження його роботи в СМК «ПУСК». Листом від 17.12.2019 року заявника було повідомлено, що документи кооперативу «ПУСК» на зберігання до архівного відділу Подільської районної в м. Києві державної адміністрації не надходили, а тому немає можливості надати архівну довідку про роботу на зазначеному підприємстві. З метою встановлення факту роботи заявник звернувся до суду з даною заявою. Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачано, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Стаття 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за №1058 (далі Закон №1058) визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні. Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року за № 1788-XII (далі - Закону № 1788-XII). Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (частина перша та друга статті 7 Закону № 1788-XII). Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637). За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку). Пунктом 20 Порядку 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів - машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції. Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд приходить до висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-XII). Так, у трудовій книжці заявника міститься запис про те, що він 14.06.1991 року прийнятий на роботу монтажником 5 розряду в Кооператив «ПУСК» та звільнений за власним бажанням 11.08.1997 року. Відповідно до копії довідки Кооперативу «ПУСК» заявник прийнятий на роботу в СМК «ПУСК» на посаду монтажника 5-го розряду, згідно наказу №6к від 14.06.1991 року і звільнений за власник бажанням згідно наказк №34к від 11.08.1997 року. Так, положення Постанови КМУ № 276 від 29.04.1994 року «Про затвердження Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності та про реєстраційний збір за державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності» та чинного на той час наказу МВС України № 17 від 11.01.1999 року «Про затвердження Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об`єднанням та громадянам дозволів з право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів» не містять положень про не чинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов`язок їх заміни. Не впливає на права та законні інтереси заявника й факт припинення статусу СРСР як суб`єкта міжнародного права. Записи у трудовій книжці є послідовними і відповідають як попереднім записам в трудовій книжці заявника так і наступним записам. На думку суду, та обставина, що підприємства не замінювали свої печатки новими, після припинення УРСР, не робить документи, які засвідчені ним, неправдивими. Заявник має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року Справа № 275/615/17 (К/9901/768/17). За даних обставин факт роботи заявника в період з 14.06.1991 року по 11.08.1997 року в СМК «ПУСК» монтажником 5-го розряду підтверджується записами в трудовій книжці, тобто основним документом, який підтверджує трудовий стаж працівника. Будь-якого доказу на спростування даного факту суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved