Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала відповідну заяву. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі продажу від 24.04.2006 р.; копія паспорту та коду іпн. позивача; копія технічного паспорту на житловий будинок № 23 по вул. Сергія Лазо в м. Рені; копія договору на право безстрокового користування земельною ділянкою під № 23 по вул. С. Лазо від 06.10.1983 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачці у справі [PERSON] належить житловий будинок із надвірними спорудами № 23 по вул. Сергія Лазо в м. Рені, що підтверджується технічним паспортом на вказаний будинок, виготовлений 13.03.2013 р. та договором на право безстрокового користування земельною ділянкою під № 23 по вул. С. Лазо від 06.10.1983 р. 24.04.2006 р. між позивачкою та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж належного відповідачці житлового будинку № 23 по вул. С. Лазо в м. Рені Одеської області. Відповідачка, як власник, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, продала позивачці вищевказаний житловий будинок, передавши у володіння та користування фактично належний їм обєкт нерухомості, отримавши за це грошову компенсацію. На момент укладання письмової угоди про купівлю-продаж нерухомості від 24.04.2006 р., сторони не змогли засвідчити договір купівлі-продажу нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на відповідача не була виготовлена, однак сторони домовились зробити це згодом. Таким чином, з 2006 р. по теперішній час, позивачка фактично, безперервно, відкрито володіє житловим будинком № 23 по вул. С. Лазо в м. Рені Одеської області, стежить за його технічним станом, сплачує комунальні послуги, тощо. З 2006 р. відповідачка, інші правонаступники, жодного разу не витребували у позивача вказане майно, вимог щодо повернення житлового будинку не висували, на нього не претендують. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вражає, що має всі підстави для визнання за нею право власності на житловий будинок № 23 по вул. С. Лазо в м. Рені Одеської області, оскільки вона правомірно, добросовістно, відкрито та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на будинок, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на вищевказаний житловий будинок. Вивчивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як виходить з матеріалів справи та наданих доказів, купівлю-продаж належного відповідачці житлового будинку № 23 по вул. С. Лазо в м. Рені Одеської області. Відповідачка, як власник, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, продала позивачці вищевказаний житловий будинок, передавши у володіння та користування фактично належний їй обєкт нерухомості, отримавши за це грошову компенсацію. На момент укладання письмової угоди про купівлю-продаж нерухомості від 24.04.2006 р., сторони не змогли засвідчити договір купівлі-продажу нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на відповідача не була виготовлена. Таким чином, з 2006 р. по теперішній час позивачка добросовістно, безперервно та відкрито володіє вищевказаним нерухомим майном, утримує його у належному стані, як власник, сплачу комунальні послуги тощо. За весь час володіння позивачкою вищевказаним нерухомим майном, відповідачка, інші правонаступники, не предявляли до позивачки жодних вимог про витребування нерухомості, не брали участі у її утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент укладання угоди про купівлю-продаж нерухомості, сторони не засвідчили його нотаріально, з незалежних від позивача причин. На момент розгляду справи в суді відповідачка, за якою до теперішнього часу зареєстроване спірне нерухоме майно, не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою житловим будинком із надвірними спорудами № 23 по вул. С. Лазо у м. Рені є добросовісним (тобто позивачка вважала, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомого майна, сторони уклали відповідний письмовий договір, вони домовились про усі суттєві умови договору, крім того, відбулося повне виконання договору), правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником, фактично володіє та користується будинком, утримує його у належному стані та ін.) та безперервним. Таким чином, суд, дослідивши усі надані письмові докази, обставини справи, вважає, що житловий будинок із надвірними спорудами № 23 по вул. С. Лазо у м. Рені Одеської області з цілком законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого остання набула право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на вищевказаний обьект нерухомості.

Outcome: approved