Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

В вересні 2017р. позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 500289267 від 10 липня 2012р. (далі по тексту - кредитний договір) в розмірі 48638,83 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10 липня 2012р. між відповідачем та ПАТ «Альфа - Банк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 22160,0 грн., строком до 13 липня 2015р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,0 % річних. ПАТ «Альфа-Банк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитним договором і в термін, встановлений умовами кредитного договору, не здійснюються, решта заборгованості не повертається. Станом на 10 жовтня 2016р. заборгованість відповідача становить 48638,83 грн. 30 вересня 2014р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 10 жовтня 2016р. між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та позивачем було укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ (далі по тексту - договір факторингу), у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата Манінг Груп» відступило позивачу належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за кредитним договором, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідно до додатку №1-1 до договору факторингу - характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 48638,83 грн. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, при цьому представниками сторін було подано до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Крім того, стороною позивача було надано до суду відповідь на відзив, в якій сторона позивача зазначала, що клопотання сторони відповідача про застосування строків позовної давності є безпідставним та необґрунтованим, оскільки відповідачем не враховано строк на який надавався кредит, як і безпідставними є твердження, що кредитні кошти відповідач не отримував, враховуючи виписку по рахунку, отримання ним особисто банківської картки, та часткове виконання зобов'язань за кредитним договором. В свою чергу, стороною відповідача було подано відзив на позов, в якому сторона відповідача просила суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідачем грошові кошти за кредитним договором не отримувались, позивачем пропущено строки позовної давності та не враховано положення ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідач є учасником АТО та військовослужбовцем. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 10 липня 2012р. між відповідачем [PERSON] та ПАТ «Альфа - Банк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 22160,0 грн., строком до 13 липня 2015р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,0 % річних. Судом встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується розпискою відповідача про отримання банківської картки (а.с. 8) та випискою по особовому рахунку відповідача за кредитним договором (а.с. 109 -120). Таким чином, доводи сторони відповідача про безгрошовість зазначеного правочину, спростовується належними і допустимими доказами, наданими стороною позивача. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 10 жовтня 2016р. заборгованість відповідача становить 48638,83 грн.: -17577,14 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; -7151,69 грн. - заборгованість за процентами ( з 11 липня 2013р. по 11 серпня 2015р.); -6710,0 грн. - заборгованість за комісією (з 11 липня 2013р. по 13 липня 2015р.); -17200,0 грн. - неустойка. 30 вересня 2014р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 10 жовтня 2016р. між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та позивачем було укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило позивачу належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму зазначеної вище заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за кредитним договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 цього Кодексу передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1), за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1) ч. 2 ст. 258 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи пропуск стороною позивача строку позовної давності до частини вимог про стягнення заборгованості по процентам, комісії, неустойки (при зверненні до суду 13 вересня 2017р., відповідно до поштового штемпеля), суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: -17577,14 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; -2624,36 грн. - заборгованість за процентами (з 13 вересня 2014р. по 11 серпня 2015р.); -2420,0 грн. - заборгованість за комісією (з 13 вересня 2014р. по 13 липня 2015р.); -500,0 грн. - неустойка. Враховуючи те, що відповідачем було укладено контракт про військову службу 28 липня 2016р., участь в АТО він приймав з 26 вересня 2016р. по 28 березня 2017р. та з 27 червня 2017р. по 15 вересня 2017р., а сума заборгованості була розрахована станом на 10 жовтня 2016р. суд не вбачає правових підстав для застосування ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до спірних правовідносин. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, п. 13) ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial