Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Виклад позиції позивача. 16 березня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що [PERSON] є її батьком. Факт родинного зв`язку з померлим підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , з якого вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] . На день відкриття спадщини вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, інших спадкоємців не має. За життя батько заповіт не укладав, тому спадкоємцем першої черги за законом є позивач. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, а саме житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 20 серпня 1960 року. 04 березня 2021 року позивач звернулась до державного нотаріуса завідувача Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області, виконуючи обов`язки завідувача Кегичівської державної нотаріальної контори Харківської області Терещенко Л.О. із заявою та відповідними документами про прийняття спадщини за законом після смерті батька, але постановою від 04 березня 2021 року державний нотаріус відмовив їй у відкритті спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] , з тих підстав, що нею не подано заяву про прийняття спадщини в шестимісячний термін. Тобто підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що на час відкриття спадщини спадкоємець із спадкодавцем проживали окремо, спадкоємець з заявою про прийняття спадщини не звернувся у термін шість місяців, який встановлений чинним законодавством для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивач вважала, що прийняла спадщину після смерті батька, оскільки вони проживали в одному селі в будинках, які розташовані поряд, здійснювала за батьком догляд, поховала його, здійснює догляд за будинком після його смерті. Станом на 04 березня 2021 року строк позивачем був пропущений на 3 місяці 3 дні. Після смерті батька позивач своєчасно, на протязі шести місяців, не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Причинами пропуску стало те, що з 18 березня 2020 року було запроваджено карантин у зв`язку з пандемією COVID - 19 і нотаріуси з 18 березня 2020 року знаходились на карантині. Після послаблення карантину нотаріуси почали працювати, але у зв`язку з пандемією їх графіки роботи постійно змінювались. При цьому карантин постійно продовжувався, в період карантину скасовувались рейси автобусів, тобто було відсутнє транспортне сполучення. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 16 березня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Ухвалою суду від 16 березня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12 квітня 2021 року. У підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явились, про місце дату та час повідомлені у встановленому законом порядку, натомість надали заяви про розгляд справи у їх відсутність: - позивач про підтримання позову та залишення за собою судових витрат, просить прийняти рішення в підготовчому засіданні; - представник відповідача не заперечує проти задоволення позовних вимог; Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст.200 ЦПК України встановлено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Як передбачено ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04 травня 2020 року виконавчим комітетом Рояківської сільської ради Кегичівського району Харківській області (копія, а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про народження батьками [PERSON]. вказані [PERSON] та [PERSON] (копія, а.с.10). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] останній після укладення шлюбу присвоєно прізвища [PERSON] (копія, а.с. 11). Згідно з копією Договору купівлі-продажу від 20 серпня 1960 року, [PERSON] належить житловий будинок, який знаходиться в с. Дальнє, Кегичівського району, Харківської області (копія, а.с.14). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Кегичівської державної нотаріальної контори від 04 березня 2021 року №61/02-31 [PERSON] відмовлено у відкритті спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Як передбачено ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 2 ст. 1270 ЦК України якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Отже, часом відкриття спадщини є день смерті [PERSON] , а саме [INFO] , і саме з цього часу починається строк для прийняття спадщини спадкоємцями. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що суди відкривають провадження по справам у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Це положення також закріплено у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/04-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Також, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Згідно зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Обставини, на які посилається позивач як на підстави пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , заслуговують на увагу та на думку суду є поважними причинами. Доказів, які спростовують твердження позивача щодо поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини суду не надано. Відповідачем позов визнано, заперечень не надано. Позивач заявила, що вимоги про розподіл чи відшкодування судових витрат не заявляє та залишає їх за собою, тому підстав для їх розподілу суд не вбачає. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: approved