Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Відповідач у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Позивач у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про смерть [PERSON], помер 29.05.2007 р.; копія паспорту [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON], батько [PERSON]; копія довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 2,25 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лиманської сільської ради Ренійського району, згідно якої грошова оцінка становить 56674,87 грн.; копія державного акту на право приватної власності на землю від 05.05.2003 р., серія ІІ ОД № 071329, згідно якого власником земельної ділянки площею 2,25 га є [PERSON]; копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії; копія домової книги. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 29 травня 2007 року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на землю площею 2,25 га, яка розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області. Під час життя [PERSON] залишив заповідальне розпорядження, яким усе своє майно заповідав [PERSON], який є відповідачем по справі. Відповідно до ст.. 1268 ЦК України, відповідач спадщину не прийняв, оскільки на момент відкриття спадщини постійно не мешкав разом із спадкодавцем і заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав. Позивач є спадкоємцем першої черги. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством 6-ти місячний строк позивач не звертався, однак на день смерті постійно проживав разом із спадкодавцем. Пізніше позивач звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено, оскільки позивачем не було надано оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Як вбачається із позовної заяви оригінал акту про право власності на земельну ділянку було загублено, а відповідно до вимог діючого законодавства, дублікат державного акту позивач отримати не в змозі, тому ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовною заявою при визнання права власності. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідач по справі [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, однак він спадщину в порядку ст.. 1268 ЦК України не прийняв, оскільки на момент відкриття спадщини постійно не мешкав разом із спадкодавцем і заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, отже позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Позивач [PERSON] на час відкриття спадщини мешкав разом із спадкодавцем, отже вважається таким, що прийняв спадщину фактично. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, та звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, державним нотаріусом було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи тим, що позивачем не було надано оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно, оскільки вони були втрачені. Таким чином, позивач прийняв спадщину, однак не може оформити її у звязку із обставинами, що не залежать від нього. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно, яке залишилося після смерті його батька [PERSON]

Outcome: approved