Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом, в якому просила суд визнати відсутність боргу по особовому рахунку №202332, належному [PERSON] за період з 2011 року по червень 2015 року в сумі 12217,91 грн у звязку із закінченням строку даності; зобовязати відповідача списати незаконну заборгованість з особового рахунку №202332 за період з 2011 року по червень 2015 року із повідомленням інформаційного центру «ВАС». ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії обслуговує і є постачальником гарячої води та опалення за адресою її проживання. Вона має особовий рахунок №202332. За даними інформаційного центру «ВАС» у неї виникла заборгованість за опалення за період з 2011 року по червень 2015 року в сумі 12217,91 грн. Вважає, що заборгованість підлягає списанню, оскільки сплила позовна давність. На її думку, відповідач необґрунтовано посилається на ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», оскільки останній набирає законної сили 01 травня 2019 року. Вважає, що ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено механізм списання безнадійної заборгованості. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач надіслав суду відзив на позов в якому зазначив, що проти задоволення позову заперечує в поновному обсязі. Зазначив, що станом на 01.10.2018 за адресою: [ADDRESS], по о/р 202332, відкритому на імя [PERSON] обліковується заборгованість за теплову енергію в сумі 39820,97 грн. Звертав увагу на те, що особовий рахунок, відкритий на імя позивача є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій ПАТ «Полтаваобленерго» і списання з нього будь-яких сум є правом, а не обовязком відповідача. Вважає, що чинне законодавство України не передбачає такого способу захисту прав, як зобовязання списати заборгованість за оплату комунальних послуг. КЛОПОТАННЯ ТА ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ 27\~лютого 2019\~року судом\~постановлено ухвалу,\~якою визнано необґрунтованим заявлений [PERSON] відвід головуючого судді та зупинено провадження по справі. 18 квітня 2019 року провадження по справі відновлено. Ухвалою суду від 18 квітня 2019 року повторно заявлений [PERSON] відвід головуючого по справі залишено без розгляду. В судове засідання сторони не зявились, представник відповідача надіслав суду заяву, в якій заперечував проти задоволення позову. Позивач будь-яких клопотань не надсилав. Відповідно до вимог ст..223 ЦПК України, враховуючи повторну неявку позивача, а також те, що в даному випадку неявка учасників справи не перешкоджає вирішенню спору, суд дійшов висновку про ухвалення по справі рішення суду на підставі письмових документів, які містяться в матеріалах справи. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [INFO] та на її імя відкритий особовий рахунок 202332. Відповідач, ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії є постачальником послуг з теплової енергії(гарячої води та опалення) за вказаною адресою. Вищенаведені обставини не оспорювались сторонами, а тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. З наданої позивачем роздруківки електронної квитанції вбачається, що по о/р 202332 за період з лютого 2012 року по травень 2015 року обліковується заборгованість за послуги з опалення. [PERSON] Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, визначені в ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»(№1875-IV, прийнятий 24.06.2004, відомості Верховної Ради України (ВВР), 2004, N 47, ст.514)(далі Закон №1875-IV) Згідно ст.19, п.6 ч.1 та п.5 ч.3 ст.20 Закону №1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, однак має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. В статті 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст.267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність\~застосовується судом\~лише за\~заявою сторони\~у спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив\~позовної давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Суд вважає за можливе не застосовувати в даному випадку положення ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також Наказ Міністерства Фінансів України N 237 від 08.10.99 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку», оскільки положення вказаних нормативних актів регулюють відносини у сфері бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, а не спірні відносини, які виникли між сторонами. Суд не може погодитись із доводами позивача, викладеними у відповіді на відзив, щодо необґрунтованості посилання відповідача на ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» з огляду на те, що станом на час виникнення спірних правовідносин та станом на час розгляду справи, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 в частині регулювання відносин щодо постачання та оплати послуг з теплової енергії є чинним та втратить чинність 01.05.2019. ОЦІНКА СУДУ Суд враховує те, що аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб'єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов'язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов'язковими для такого суб'єкта. Тобто, в даному випадку, положення законодавства повинні передбачати обовязок постачальника теплової енергії списати заборгованість у разі спливу позовної давності. Тлумачення частини першої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що оскільки сплив позовної давності не призводить до припинення суб'єктивного права або інтересу, не припиняється і кореспондуючий обов'язок особи. Крім того, такої підстави для припинення зобовязання не передбачає і глава 50 ЦК України «Припинення зобов'язання». Отже, сплив позовної давності не тягне за собою обовязку постачальника послуг списати вказану заборгованість. Крім того, відповідно до положень національного законодавства, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності, а тому задоволення позову фактично призведе до порушення права відповідача на доступ до суду. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У звязку з наведеним, суд вважає за можливе не давати відповідь на аргументи сторін щодо можливості/ неможливості фактичного списання заборгованості. Такж, суд вважає за можливе не надавати оцінку рішенню Автозаводського районного суду м.Кременчука від 26.10.2016 по справі №524/2704/15-ц, оскільки долучена відповідачем роздруківка не містить прізвищ сторін, а також у звязку із тим, що в дійсній справі судом не досліджувалось питання переривання перебігу позовної давності. Оскільки відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору, та сторонами не надані розрахунки понесених судових витрат, суд дійшов висновку, що судові витрати по справі відсутні.

Outcome: dismissed