Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

В грудні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с.\~Марївка, вул. Щаслива (стара назва вул. Комсомольська), буд. 80. В обґрунтування позову зазначив, що 22.01.2016 р. померла його матір [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с.\~Марївка, вул. Щаслива (стара назва: вул. Комсомольська), буд. 80, та земельної ділянки №\~187 загальною площею 5,2740 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Марївської сільської ради, Запорізького району Запорізької області, кадастровий номер 2322185700:02:002:0094. Зазначає що він та відповідач є спадкоємцями першої черги, інших спадкоємців немає, заповіту [PERSON] не залишила. Він прийняв спадщину, відкриту після смерті [PERSON] Пятого жовтня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір про поділ спадкового майна, відповідно до якого позивачу переходить житловий будинок, а відповідачу земельна ділянка. При оформленні спадкових прав зясувалось, що право власності на спадковий житловий будинок не було оформлено та зареєстровано в ТОВ «ЗМБТІ». У звязку з тим, що не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину, змушений звернутись до суду. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи позивач [PERSON] до суду не зявився. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась. Через канцелярію суду надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача. Повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. У звязку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 346527, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області від 23.01.2016 р. [PERSON] померла 22.01.2016\~р. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-УР № 431595 [PERSON] є матірю [PERSON], а згідно копії свідоцтва про народження серії ГД № 013542 [PERSON] є матірю [PERSON]. З копії спадкової справи вбачається, що заявами від 12.04.2016 р. [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину як спадкоємці першої черги. Пятого жовтня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про поділ спадкового майна, відповідно до якого у спадщину до [PERSON] переходить житловий будинок, що розташований за адресою: с. Марївка Запорізького району Запорізької області, вул. Щаслива (стара назва Комсомольська), буд. 80 . Постановами приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу [PERSON] № 1511/02-31 від 05.10.2016 року та № 72/02-31 від 27.01.2017 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у звязку з відсутністю документів необхідних для вчинення нотаріальної дії. Згідно запису в обліковій картці погосподарського обліку на 2011-2015 р. головою домогосподарства № 80, розташованого по вул. Комсомольській у с. Марївка Запорізького району Запорізької області значиться [PERSON] Відповідно до рішення Марївської сільської ради № 4 від 22.09.2015 р. вулицю Комсомольську у селі Марївка перейменовано на вулицю Щасливу. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Суд приходить до висновку, що [PERSON] право власності на спірний житловий будинок за життя набула правомірно, відтак він увійшов до спадкової маси. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач є таким, що прийняв спадщину, оскільки в межах шестимісячного строку звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.ч. 1,2 та ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва обєктів (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію нерухоме майно, збудоване до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі обєкти. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Матеріали справи містять технічний паспорт, складений станом 15.11.2016 р., відповідно до якого домоволодіння № 80, розташоване по вул. Комсомольська у с.\~Марївка Запорізького району Запорізької області, складається з наступного: житловий будинок літ. А, веранда літ. а, сарай літ. Б, літня кухня літ. В, сарай літ. Г, вбиральня літ. Д, погріб з шийкою літ. пг, огорожа № 1, огорожа № 2, ворота з хвірткою № 3, колодязь №\~4, замощення І. Самовільних побудов дане домоволодіння не містить. Також матеріали справи містять технічний паспорт аналогічного змісту, складений станом на 12.08.1991 р. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №\~69776141 від 05.10.2016 р. вбачається, що відомості щодо означеного житлового будинку в зазначених реєстрах відсутні. Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Системно проаналізувавши докази у справі суд дійшов висновку, що [PERSON] успадкував майно, що належало спадкодавцю, тобто й житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: с.\~Марївка Запорізького району Запорізької області, вул. Щаслива (стара назва вул. Комсомольська), буд. 80. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки в позасудовому порядку у позивача відсутня можливість отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок, суд приходить до остаточного висновку про обґрунтованість позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved