Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.07.2016 року об 16:13 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вулиці Володимирський проїзд, 15 в місті Києві, при виїзді на перехрестя з вулиці Мала Житомирська, не надав перевагу в русі автомобілю [NUMBER], в результаті чого скоїв зіткнення із вказаним автомобілем, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «ТАС», яка відшкодувала максимально можливу суму відповідальності за полісом страхування АІ/8097653 в розмірі 50000,00 грн. Разом із тим, сума збитку, завданого позивачу, відповідно до експертного дослідження склала 76154,80 грн., а тому [PERSON] зобов'язаний відшкодувати позивачу різницю між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди в сумі 26154,80 грн., а також витрати на оплату експертного дослідження в розмірі 1500,00 грн., а всього 27654,80 грн. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача 26154,80 грн. матеріальної шкоди, витрати на оплату експертного дослідження в розмірі 1500,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2700,00 грн. Ухвалою суду від 27.11.2017 року справу за даним позовом було прийнято до провадження суддею Рибаком М.А. на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справи у зв'язку із звільненням судді [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явилась, представник позивача звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за відсутності позивача. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вказану норму закону та наявність усіх чотирьох передумов для ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку про можливість проведення заочного розгляду справи. Так, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21 липня 2016 року о 16 годині 13 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вулиці Володимирський проїзд, 15 в місті Києві, при виїзді на перехрестя з вулиці Мала Житомирська, не надав перевагу в русі автомобілю [NUMBER], в результаті чого скоїв зіткнення із вказаним автомобілем, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с. 5-6). В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю [NUMBER], яким керувала позивач, були завдані механічні пошкодження. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 07.08.2016 року, складеного ФОП [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого позивачу становить 76154,80 грн. (а.с. 7-44). Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «ТАС» на підставі полісу АІ/8097653 (а.с. 50). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.ч. 9.1. - 9.4. ст. 9 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п'ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Стаття 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Стаття 36.6 зазначеного Закону визначає, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Із матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 50000,00 грн. в межах ліміту відповідальності за страховим полісом, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 70). Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, [PERSON] зобов'язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 26154,80 грн., є такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату експертного дослідження в розмірі 1500,00 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 2700,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Оскільки витрати позивача, пов'язані із залученням експертизи документально підтверджені (а.с. 45), то вони також підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оскільки представником позивача було надано підтвердження фактичної оплати витрат на правничу допомогу, а також надано детальний опис наданих послуг, суд приходить до висновку, що такі витрати в сумі 2700,00 грн. також підлягають задоволенню. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі та необхідності стягнення з відповідача на користь позивача суму матеріального збитку в розмірі 26154,80 грн., 1500,00 грн. витрат на оплату експертного дослідження та витрат на правничу допомогу в сумі 2700,00 грн. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved