Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Виконуючий обовязки головного лікаря КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» [PERSON] звернулася до суду із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричної лікарні, який 13 червня 2017 року о 13 годині 15 хвилин був госпіталізований до КЗ ЧОПЛ згідно направлення лікаря психіатра Уманської психіатричної лікарні №2 [PERSON] з ознаками тяжкого психічного розладу. 13 червня 2017 року о 13 годині 15 хвилин був оглянутий лікарем психіатром [PERSON] у приймальному відділенні КЗ ЧОПЛ, яка підтвердила висновок про необхідність його госпіталізації. Після відкликання своєї згоди на добровільне лікування 15 червня 2017 року о 9 годині 30 хвилин хворий був оглянутий комісією лікарів психіатрів, заступником головного лікаря [PERSON], завідуючого 12 відділенням [PERSON] та лікарем - психіатром [PERSON], які підтвердили обґрунтованість на госпіталізацію хворого. Представник заявника, лікар - психіатр КЗ ЧОПЛ [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що хворий виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді шизофренії параноїчної з безперервним перебігом, афективно-маячним синдромом з наростаючим психопатоподібним дефектом. Просив заяву задовольнити. Також вказав, що [PERSON] страждає на психічні розлади з 2002 року, неодноразово лікувався в Уманській психіатричній лікарні та 21 раз в КЗ «ЧОПЛ», спочатку лікувався добровільно, в подальшому від лікування відмовився, має групу інвалідності по зазначених захворюваннях, недієздатним не є. Прокурор заяву про госпіталізацію просив задовольнити. [PERSON] просив в задоволенні заяви відмовити, посилаючись на те, що лікування він проходить амбулаторно, яке йому допомогає, а тому потреби в примусовій госпіталізації він не потребує. В судовому засіданні пояснив, що дійсно був госпіталізований до Уманської лікарні, але лікар його не оглядала та відразу написала направлення до психіатричної лікарні. Коли він поступив до КЗ ЧОПЛ, то від лікування відмовлявся та дана госпіталізація є безпідставною, однак лікар ЧОПЛ направив його на ЛКК для подальшого вирішення питання щодо його госпіталізації. Дійсно, ЛКК відбулася, він був присутній, але на нього чинили тиск, а тому він був змушений підписати документи на добровільне лікування. Переночувавши дві доби в КЗ «ЧОПЛ» написав відмову від госпіталізації, оскільки має бути там де його діти та дружина, а саме на конгресі «Свідків [PERSON]» у Києві. Дійсно підтвердив, що лікувався 22 рази в психіатричному закладі, перших пять разів лікувався в примусовому порядку, але діагнозів не визнавав, однак раніше не міг спростувати необхідність примусової госпіталізації так як вирішення цих питань в судовому порядку не відбувалося. Амбулаторно постійно лікується, носить з собою ліки, які порадив лікар ЧОПЛ, а саме «Валеріану». На рахунок того, що зазначено в висновку ЛКК, а саме його маячних ідей, пояснив, що може бачити майбутнє, реалізовувати його, моделювати та втілювати в особисте життя. Що стосується побаченої сім'ї на іконі пояснив, що в кабінеті лікаря ЧОПЛ у шафі стоїть ікона, а з тильної сторони шафи наклеєний календар на якому зображена сімя, от він і пояснив лікарю, що бачив, коли той задаючи запитання намагався встановити його психічний стан. Окрім того зазначив, що всі люди, одні в більшій, інші в меншій мірі, духовно спілкуються з богом, а тому якогось відхилення в цьому не вбачає. В судових дебатах зазначив, що примусова його госпіталізація цього разу відбулася в зв'язку з тим, що він позичав гроші, які потрібно було віддати за лікування з приводу отруєння. Суд вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає заяву КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 57 ЦПК України визначено, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно з ч. 2 ст.281 ЦПК України, справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Відповідно до ч.3 ст. 13 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених ст.14 цього закону. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Отже, для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу необхідна наявність трьох складових: якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. [PERSON] був доставлений до комунального закладу ЧОПЛ 13 червня 2017 року згідно направлення лікаря - психіатра Уманської психіатричної лікарні №2 [PERSON] з ознаками тяжкого психічного розладу. Згідно з висновком ЛКК КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня», а саме заступника головного лікаря [PERSON], завідуючого 12 відділенням [PERSON], лікаря-психіатра [PERSON], [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання у вигляді шизофренії параноїчної з безперервним перебігом, афективно-маячним синдромом з наростаючим психопатоподібним дефектом та вчиняє дії що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих та потребує госпіталізації та стаціонарного лікування (а.с.11). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не є недієздатним, однак, хоча і має встановлену інвалідність по психічним захворюванням, проте проходить лікування амбулаторно, підтримує звязок з лікарем для корегування свого лікування, що не заперечував і представник КЗ «ЧОПЛ». Під час розгляду справи [PERSON] заявив клопотання про необхідність укладення ним угоди із адвокатом для захисту його прав та надання можливості ознайомлення з матеріалами справи, просив також винести окрему ухвалу відносно дій працівників КЗ «ЧОПЛ» щодо незаконних дій у відношенні нього, що виразилися в утриманні його в психіатричному закладі, в ході розгляду справи задавав запитання лікарю, зокрема просив лікаря пояснити в чому полягає його надзвичайна гіперактивність та відсутність самоусвідомлення, вищеперераховане свідчить про логічність, ясність та послідовність думок [PERSON] Суду не надано будь яких належних та допустимих доказів на предмет наявності у [PERSON] тяжкого психічного розладу, як і того, що він становить суспільну небезпеку для себе чи оточуючих. Також суд вважає, що не заперечувалося [PERSON], що його лікування є можливим в умовах амбулаторного проходження періодичного лікування. Суд не приймає як доказ доводи представника заявника про те, що [PERSON] може створити небезпеку для оточуючих, оскільки це його субєктивна думка, яка ґрунтується лише на його припущеннях щодо можливості створення небезпеки хворим у майбутньому. Отже, з врахуванням вищевказаного суд не вбачає підстав для задоволення заяви виконуючого обовязки головного лікаря КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» [PERSON] щодо примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричної лікарні, КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради без його згоди. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed