Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив: 1) усунути перешкоди в користуванні належної йому на праві власності земельної ділянки площею 2,8359 га, кадастровий номер 6823680500:05:002:0017, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом зобов`язання ТОВ «Золота роса Агро» звільнити та повернути для нього вищевказану земельну ділянку; 2) скасувати запис про інше речове право № 29708866 винесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44892991 від 28.12.2018 року; 3) стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору та витрати пов`язані з підготовкою експертного висновку. В обгрунтування вимог вказував, що він є власником трьох земельних ділянок площами 2,8358 га, 2,84 га та 2,8459 га, перші дві з яких перебувають в оренді у ТОВ «Золота роса Агро». В січні 2019 року він звернувся у вказане товариство для з`ясування підстав використання третьої земельної ділянки, де дізнався про існування договору оренди від 08 грудня 2018 року, який нібито був ним підписаний. Однак, даного договору він не підписував, що підтверджено висновком почеркознавчої експертизи, проведеної за його замовленням, а тому вважає договір неукладеним. Відповідач, у встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження від 08 грудня 2020 року строк, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯБ № 374896, виданого 05 квітня 2006 року Полонською районною державною адміністрацією, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,84 га, з кадастровим номером 6823680500:05:002:0017, що розташована на території Бражинецької сільської ради Полонського району Хмельницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З договору оренди землі від 08 грудня 2018, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Золота роса Агро» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6823680500:05:002:0017 (площа ділянки у договорі значиться 2,8359 га), державна реєстрація якого у Реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснена 21 грудня 2018 року за номером запису про інше речове право: 29708866, встановлено, що у розділі «Підписи сторін» в графі «Орендодавець» міститься підпис від імені орендодавця [PERSON] та орендаря - директора ТОВ «Золота роса Агро» [PERSON] . Згідно п.8 даного договору, договір оренди укладено на 10 (десять) років, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити його на новий строк; пунктами 9 - 14.3 цього договору визначається розмір, умови та порядок виплати орендної плати. Згідно висновку експертного дослідження № 1.1-0025:20, складеного 20 лютого 2020 року, за заявою [PERSON] , судовим експертом Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Басюк М.В.: підпис в графі «орендодавець» у договорі оренди землі від 08.12.2018 виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Об`єктом оренди є земельна ділянка. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Положення абзацу другого частини першої цієї статті визначають істотні умови договору. За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». При цьому, саме Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин - це юридичний факт, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Договір оренди землі як вид правочину відновиться до двосторонніх правочинів. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. У той же час судом було встановлено, що [PERSON] договір оренди землі від 08 грудня 2018 року не підписував, а тому він не може вважатися укладеним. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Отже, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/204716-ц. Отже, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про зобов`язання відповідача ТОВ «Золота роса Агро» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та повернути її власнику є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації договору оренди землі від 08 грудня 2018 року суд зазначає наступне. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Разом з тим, реєстрація неукладеного договору оренди землі від 08 грудня 2018 року порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою, кадастровий номер 6823680500:05:002:0017, площею 2,84 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території бувшої Бражинецької сільської ради Полонського району Хмельницької області. Отже, реєстрація права оренди за ТОВ «Золота роса Агро» на вищевказану земельну ділянку, коли договір оренди землі [PERSON] фактично не підписував, тобто не укладав даного правочину, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування запису про державну реєстрацію є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. Даний висновок суду базується на висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 05.08.2020 року по справі № 125/702/17. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З квитанції про сплату судового збору від 07.12.2020 року № 0.0.1931896046.1 встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., який у зв`язку із задоволенням позову підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] . Положеннями ст.139 ЦПК України визначаються витрати, пов`язані, зокрема, з проведенням експертиз. Відповідно до частини 7 цієї статті, розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. З матеріалів справи встановлено, що за заявою [PERSON] судовим експертом Хмельницького НДЕКЦ Басюком М.В. проводилося експертне дослідження, вартість якого згідно довідки-рахунку склала 2240 грн. 24 коп., які позивач сплатив експертній установі 06 лютого 2020 року (квитанція № 0.0.1607326389.1). Враховуючи вищевикладене, положення про співмірність зі складністю відповідної виконаної експертом роботи, з урахуванням обсягу цієї роботи, а також те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, витрати, пов`язані із залученням експерта, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved