Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

В грудні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та, в подальшому збільшивши позовні вимоги 11 лютого 2015 року, просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 10730,94 доларів США, що за курсом 12,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21 жовтня 2014 року складає 138965 грн. 67 коп. за кредитним договором №CNGLA80000139972 від 04 вересня 2008 року. Згідно розрахунку, наданому позивачем у заяві про збільшення позовних вимог, заборгованість у сумі 10730,94 долари США складається з заборгованості по процентам за користування кредитом - 1205,34 долари США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 1275,28 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 8250,32 долари США. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 04 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CNGLA80000139972, згідно умов якого, банк зобов'язувався надати відповідачу кредит у розмірі 5593,64 долари США на термін до 03 вересня 2013 року, а відповідач зобов'язувалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Оскільки відповідач умов договору не виконала та не повернула у визначений строк грошові кошти, виникла заборгованість, яка підлягає стягненню. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за період з 10 жовтня 2010 року по 21 жовтня 2014 року в сумі 4961,24 доларів США, що еквівалентно 64248 грн. 06 коп. (станом на 21 жовтня 2010 року) та 7198 грн. 19 коп., з яких: заборгованість по процентам за користування кредитом - 1205,34 доларів США; заборгованість по комісії 1275,28 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 2480,62 доларів США; штраф (фіксована частина) - 250 грн.; штраф (процентна складова) 6948 грн. 19 коп. Також даним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь позивача 714 грн. 46 коп. у відшкодування сплаченого судового збору. У іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] відмовлено. Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції [PERSON] звернулася до суду за апеляційною скаргою, в якій посилаючись неповне з'ясування обставин справи, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що уже є таке, що набуло чинності рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2010 року з [PERSON] вже стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 7149,24 долари США , з яких 5219,54 долари США заборгованість по кредиту, 772,44 долари США - по процентам, 335,60 долари США - за користування кредитом, 481,22 долари США - пені за прострочення платежу та штрафи, 340,44 долари США (процентна ставка), 250 грн. (фіксована частина), яка виникла по кредитному договору №CNGLA80000139972 від 04 жовтня 2008 року. Апелянт зазначає, що дане рішення суду виконується боржником через виконавчу службу. Крім того, апелянт зазначає, що суд повинен був застосувати строк позовної давності, зокрема передбачений ст.258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Справа розглядалась судами неодноразово. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно ст.625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно положень ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Задовольняючи частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON], дійсно умов кредитного договору щодо повернення коштів не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість, але оскільки розмір неустойки значно перевищу є розмір збитків, суд зменшив розмір пені до розміру збитків, тобто до 2480,62 долари США. Проте враховуючи дані висновки, суд стягнув заборгованість в сумі 4961,24 доларів США, що еквівалентно 64248 грн. 06 коп. (станом на 21 жовтня 2010 року) та 7198 грн. 19 коп., з яких: заборгованість по процентам за користування кредитом - 1205,34 доларів США; заборгованість по комісії 1275,28 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 2480,62 доларів США; штраф (фіксована частина) - 250 грн.; штраф (процентна складова) 6948 грн. 19 коп. Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами 04 вересня 2008 року було укладено кредитно-заставний договір №CNGLA80000139972, згідно якого [PERSON] отримала кошти в сумі 5593,64 доларів США з метою придбання автомобіля, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,92 % на рік на суму залишку заборгованості, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,60 % від суми виданого кредиту з кінцевим терміном повернення 03 вересня 2013 року, в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії у період з 01 по 05 число кожного місяця. Щомісячно заборгованість сплачується позичальником у розмірі 173,04 доларів США. Відповідальність за порушення зобов'язань із погашення кредиту та процентів, передбачена розділом 13 кредитного договору. У випадку порушення позичальником зобов'язань щодо сплати винагород, процентів або повернення основної суми кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі передбаченому у п.13.2-13.3 договору (0,15 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні) за кожен день прострочки. При порушенні позичальником будь якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн + 5 % від суми невиконаного зобов'язання (п.13,9 договору). Нарахування неустойки здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконане відповідною стороною. Сплата неустойки здійснюється в гривнях, а у випадку коли кредит видається у іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (а.с.11-21). Вищезазначене сторонами не оспорюється. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу вказану суму кредиту, відповідач отримав позику, використавши її за призначенням, але зобов'язання щодо повернення кредиту належним чином не виконував, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед позивачем. У відповідності до вимог ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Сторони, у п. 13.11 кредитно-заставного договору від 04.09 2008 року встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю 5 років. Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги [PERSON] щодо незастосування строку позовної давності судом першої інстанції не підлягають задоволенню. Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неповноти з'ясування обставин справи та не взяття до уваги рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет позову і з тих самих підстав, оскільки судом першої інстанції зазначено про заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2010 року, яким з [PERSON] вже було стягнуто заборгованість в сумі 7149,24 долари США та 250 грн. штраф (фіксована частина). Проте також судом зазначено, що вказане вище рішення не виконане у повному обсязі, [PERSON] не були виконані усі зобов'язання за договором, а отже вона зобов'язана була сплачувати банку відповідні платежі по договору за весь час користування кредитом. Вирішуючи даний спір в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, суд дійшов вірного висновку про те, що сума пені у даному спорі становить 8250,32 доларів США, що значно і у рази перевищує розмір шкоди, а тому її слід зменшити на підставі ч.3 ст.551 ЦК України. Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону. Однак, при визначенні розміру пені суд не рахував умови кредитно-заставного договору, яким передбачено нарахування неустойки у процентному відношенні до порушеного позичальником грошового зобов'язання, а саме п.13.10 кредитно-заставного договору, за яким сплата неустойки здійснюється в гривневому еквіваленті, по курсу НБУ на дату сплати. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті, суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такі проценти не є фінансовою санкцією. Отже, положення ч.2 ст. 192, ч.3 ст. 533 ЦК України, Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основного боргу за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, але не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. Враховуючи викладене, при визначенні розміру пені, що належить стягненню, суд враховує суму заборгованості по процентам за користування кредитом - 1205,34 долари США, заборгованість з комісійної винагороди - 1275,28 долари США, курс долара США до гривні станом на 01 жовтня 2015 року, таким чином сума пені, що підлягає стягненню з відповідача становить: 1205,34 + 1275,28 = 2480,62 х 21,295636 = 52826 грн. 38 коп. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Outcome: partial