Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач звернулася з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач по справі є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірвано 30.08.2011 року. Вказує, що під час спільного проживання у сторін народився син - [PERSON], [INFO], який постійно проживає разом з позивачем та знаходиться повністю на її утриманні та вихованні. Зазначає, що батько належним чином не виконує свої обов'язки з догляду, виховання та забезпечення свого сина, не бере педагогічної, матеріальної, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Весь цей час відповідач жодного разу не цікавився його станом здоров'я та життям, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні. Таким чином, у зв'язку із вище зазначеними обставинами, позивач змушена звернутися до суду з вимогами про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього сина, оскільки вважає, що факти, викладені нею в позові суперечать інтересам дитини. В судове засідання позивач та уповноважений представник позивача не прибули, представником позивача надано до суду заяву з проханням справу слухати за їх відсутності, наполягають на задоволенні позовних вимог. Відповідач до суду не з'явився без поважних причин, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. Справа розглянута у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України - заочно. Представник третьої особи - Служби у справах дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області, в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.8), однак після розірвання шлюбу між сторонами по справі, неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем по справі яка є його матір'ю (а.с.5). Відповідач по справі жодного з покладених законом на батьків обов'язків з моменту розірвання шлюбу між сторонами не виконує, не цікавиться станом здоров'я та життям сина взагалі, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилається на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини. Факт ухилення відповідача по справі від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини підтверджено довідкою директора загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №16 м.Торецька Донецької області, в якій зазначено, що [PERSON] не приймає участі в вихованні сина [PERSON] - учня 6 класу ЗОШ І-ІІІ ступенів №16 та не відвідує батьківські збори в школі (а.с.12). Також в матеріалах справи є розрахунок заборгованості по аліментам №б/н від 28.09.2017 року Торецького міського відділ державної виконавчої служби з якого вбачається, що [PERSON] офіційно не працює та має загальну заборгованість по аліментам за виконавчим листом №2-1454/12 від 17.11.2011 станом на 28.09.2017 (включно) в розмірі 72240,47 грн.(а.с.18) Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області, позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього [PERSON] є доцільним, оскільки вихованням та утримуванням сина останній не займається, не піклується про його фізичний та духовний розвиток. Відповідач матеріально сина не утримує, вихованням не займається, не виявляє інтересу до його життя та бажання до спілкування зним. Враховуючи наведене, суд, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких згідно з п.6 ч.3 ст. 79 ЦПК України відносяться, зокрема, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір у розмірі 640 грн. (а.с.1) та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 130,00 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, то суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у повному обсязі, а саме: судового збору в сумі 640,00 грн. та витрат пов'язаних з публікацією оголошення в пресі в сумі 130,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved