Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON]. Підставність позову позивач обґрунтувала таким. 30.03.2008 року померла її бабця [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом вчиненим за її життя - 11.01.2007 року, відповідно до якого остання зробила заповідальне розпорядження, яким розпорядилась належним їй майном, зокрема заповіла їй, Яцьків (після укладення шлюбу [PERSON]) Ю.І., майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в с. Вікентіївка, Липовецького району Вінницької області. Відповідачам у справі та [PERSON] заповіла решту належного їй майна. В межах шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця, відповідно до діючого законодавства, вона, [PERSON], спадщину прийняла. Інші спадкоємці відповідачі також своєчасно подали заяви нотаріусу про прийняття спадщини. [PERSON] помер. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями нотаріус відмовив позивачеві, мотивуючи відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, а також вказуючи, що в заповіті не вказана точна адреса будинку, який заповідається. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, однак таке її право не визнається та оспорюється, позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. 09.12.2016 року ухвалою суду до участі у справі в якості відповідача було залучено [PERSON], як спадкоємця [PERSON], який прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], однак у звязку із смертю її не прийняв. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов визнали, суду додатково пояснили про необхідність виділення частки із спадкового майна належного їх матері їх сестрі та матері позивача [PERSON], так як спадкодавець при розподілі майна за життя обділила її, а їй потрібно десь жити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, просив розгляд справи проводити за його відсутності, в заяві, що адресував суду вказав, що відмовляється від спадщини на користь своєї сестри та матері позивача [PERSON] У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Ураховуючи наведене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює його в даному судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення сторін спору, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке. 30.03.2008 року [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії І-АМ № 104368 (а.с.4). Після її смерті відкрилась спадщина. За життя, 11.01.2007 року, [PERSON] вчинила заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, та зареєстрований в реєстрі за №5, згідно з яким спадкодавець заповіла належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в с. Вікентіївка, Липовецького району Вінницької області своїй онуці [PERSON]. Земельну ділянку розміром 3.58 га, яка розташована на території Нападівської сільської ради (державний акт на право приватної власності на землю ВН №05494) та майновий пай (свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ВІ X №004714) своїм синам - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в рівних долях кожному (а.с. 5). Вказаний заповіт за відомостями Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області за життя спадкодавцем не змінювався та не скасовувався, про що свідчить запис вчинений на зворотній стороні заповіту. Як слідує із матеріалів спадкової справи, що були витребувані судом, своїм правом на спадкування за заповітом скористались: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви відповідного змісту в межах шестимісячного строку, отож в силу ст.1268, 1270, вважаються такими, що прийняли спадщину. Згідно свідоцтва про смерть серія І-АМ №291784 (а.с.58), судом встановлено, що [PERSON] помер. За матеріалами Спадкової справи до майна померлого [PERSON] було встановлено, що спадкоємцем, який прийняв спадщину є його дружина [PERSON], яка ухвалою суду була залучена до участі у справі в якості відповідача. Постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області від 01.11.2008 року позивачеві [PERSON] (до реєстрації шлюбу мала прізвище - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №045730, а.с. 6) відмовлено у видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане майно на імя спадкодавця, а також у звязку із тим, що в заповіті не зазначено точної адреси житлового будинку (а.с.15). У п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що спадщина після смерті спадкодавця відкрилась після 01.01.2004 року, а відтак до застосування підлягають норми ЦК України. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що до складу спадкового майна поміж іншого майна увійшов цілий житловий будинок «А» з верандою «а», ганком, загальною площею 59,1 кв.м., житловою площею 37,6 кв.м., господарськими будівлями: погріб Ж, сарай Б, сарай Г, сарай Д, убиральня Е, літня кухня В, забор №1, ворота №2, хвіртка №3, який розташований в с. Вікентіївка, Липовецького району Вінницької області, по вулиці Миру (раніше [PERSON]) 43, належність якого спадкодавцеві доведено Технічним паспортом виданим КП ВОО БТІ 06.08.2009 року, де власником зазначено [PERSON] ( а.с. 10-14). Належність вказаного обєкта нерухомості [PERSON]. доведено довідками виданими виконавчим комітетом Нападівської сільської ради за №356?357, 358 від 04.08.2016 року (а.с.7, 8, 9), якими також констатовано його місцезнаходження в с. Вікентіївка, Липовецького району Вінницької області, по вулиці Миру (раніше [PERSON]) 43. Відповідно до ст.ст.100, 101 Цивільного кодексу в редакції 1963 року громадяни могли мати у власності житлові будинки, при цьому Главою 10 цього кодексу не вимагалося реєстрації права власності на ці будинки. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання\~постанови [PERSON] Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Матеріали справи свідчать, що житловий будинок був зареєстрований в погосподарських книгах сільської ради, отож [PERSON] була його власником, яким за життя розпорядилась, заповівши його позивачеві. Інші спадкоємці, які б мали право на обовязкову частку у спадщині за матеріалами спадкової справи відсутні на вказане майно, отож позивач є єдиним спадкоємцем обєкта нерухомості у вигляді спірного житлового будинку. З огляду на встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини викладені нею у позовній заяві, вони ґрунтуються на нормах чинного законодавства, відтак підлягають до повного задоволення. На підставі [PERSON] 84, ст.. 1218, 1223, 1233, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved