Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

В жовтні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 61052,3 грн., посилаючись на те, що відповідач взяв у неї в борг 3000 доларів США та відмовляється повертати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та наполягає на задоволені заявлених позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не зявився. У відповідності до ст.224 ч.1 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що 18 жовтня 2008 року [PERSON] дала у борг [PERSON] 3000 доларів США, під 5% в місяць, про що останній власноручно написав розписку, у якій він зобовязувався повернути борг до 01 лютого 2009 року та відповідач не виконав належним чином зобов'язання з повернення грошових коштів, внаслідок чого \~утворилась заборгованість, яка станом на 10.11.2011 р. становить 61052,3 грн. по курсу Національного Банку України. Ці обставини підтверджуються розпискою відповідача про одержання грошових коштів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином та у відповідності до умов договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми. Згідно ст.1049 цього Кодексу позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконав зобовязання з повернення позики, а тому з нього на користь [PERSON] слід стягнути позичені кошти в сумі 61052,3 грн. При розподілі судових витрат, суд виходить з положень ч.1 ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved