Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 05.06.2002 року позивачу первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом, з 05 червня 2002 року з переоглядом 01 липня 2003 року. При наступних переоглядах 16.07.2003 року, 16.08.2006, 02.07.2008 року, 18.08.2010 року підтверджено 15% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом. 12.04.2011 року повторно встановлено 35% втрати професійної працездатності, з яких 20 % первинно по радикулопатії, 15% повторно по трудовому каліцтву з 04 квітня 2011 року безстроково, група інвалідності не визначена. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває біль в шийному та поперековому відділі хребта; болі в ліктьових суглобах; відчуття оніміння пальців кистей рук. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 190 000 грн., яку просив стягнути з відповідача. 10 жовтня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту саме завдання їй моральної шкоди та її розмір. Крім того, відповідно до ст. ст. 5, 7 Закону України «Про охорону праці» Позивач був ознайомлений про умови праці на підприємстві, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров`я та про його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору. В свою чергу, відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, не порушував технологію виробництва, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку настанням шкоди не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за ушкодження здоров`я позивача. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини Позивачу було встановлено професійне захворювання - Радикулопатія переважно справа. Висновком МСЕК позивачу 12.04.2011 р. первинно та безстроково було встановлено 35% втрати працездатності. Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці. Але тривалість роботи у шкідливих умовах залежала виключно від особистого волевиявлення позивача. Посилання Позивача на душевні страждання та переживання не підтверджені належними доказами, такими, як висновок експерта (фахівця) в галузі психології, показаннями свідків тощо. Такі суб`єктивні твердження позивача не мають ніякого підтвердження по суті і відповідно є недоведеними. Позивач частково втратив здібність до професійної діяльності, але він не втратив здібності до самообслуговування, не потребує постійного стороннього догляду чи допомоги, зміни житлових умов тощо. Це вказує на те, що позивачем не доведено обґрунтованості позовних вимог, так як, профзахворювання не призвело до таких тяжких наслідків, які повністю змінюють життя постраждалого та тягнуть за собою значні немайнові втрати. Вказана сума позовних вимог не відповідає вимогам розумності та справедливості. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів протягом 12 років 6 місяців, а саме з 07.08.1996 року по 09.02.2009 року підземним прохідником на шахті «Ювілейна» Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Суха Балка». 09.02.2009 року звільнений за власним бажанням в зв`язку із виходом на пенсію ст. 38 КЗпП України ( копія трудової книжкиа.с.7-13). Висновком МСЕК від 05.06.2002 року позивачу первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом, з 05 червня 2002 року з переоглядом 01 липня 2003 року. При наступних переоглядах 16.07.2003 року, 16.08.2006, 02.07.2008 року, 18.08.2010 року підтверджено 15% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом. 12.04.2011 року позивачу повторно встановлено 35% втрати професійної працездатності, з яких 20 % первинно по радикулопатії, 15% повторно по трудовому каліцтву з 04 квітня 2011 року безстроково, група інвалідності не визначена ( а.с.15,43,44,45). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.02.2011 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме робота протягом тривалого часу в умовах важкої фізичної праці, рівень фізичного перевантаження: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну становила 30 кг.-60кг., при нормі 30 кг; робоча поза - не зручна 61.2% тривалості зміни при гранично допустимій до 25%; величина статистичного навантаження при утриманні вантажу двома руками станови; 100 000 кгс, при нормі до 70 000 кг/с; нахили тулуба 216-315 при нормі 100. Відповідно до п.19 акту Форми П-4, професійне захворювання отримано позивачем, внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку Адміністрації шахти «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», яке не виконувало вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» (а.с.13-14). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін її здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, який відчуває біль в шийному та поперековому відділі хребта; болі в ліктьових суглобах; відчуття оніміння пальців кистей рук, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 35% безстроково, період роботи у відповідача на протязі більше 12 років в умовах впливу шкідливих факторів, тому суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 45 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial