Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

В грудні 2019 року АТ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.10.2016 року у розмірі 19720,23 грн. станом на 21.11.2019 р. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 24.10.2016 року між АТ «Приватбанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6503,92 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, як наслідок, станом на 21.11.2019 року виникла заборгованість у розмірі 19720,23 грн., яка складається з 6154,76 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 3648,64 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 8370,46 грн. - заборгованість за пенею; 1546,37 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Учасники справи не надіслали до суду жодних заяв по суті справи. Справа розглядається за правилами глави 10 розділу ІІІ Цивільного-процесуального кодексу України з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом. В зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Встановлено, що 24.10.2016 року між АТ «Приватбанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг /а.с.6/. Згідно з п.п. 2.1 Генеральної угоди Банк надає позичальнику терміновий кредит у сумі 6503,92 грн. на термін 24 місяці, з 24.10.2016 р. по 31.10.2018 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 6503.92 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплату відсотків в розмірі 2.0% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в Заяві, Умовах і правилах строки. Відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, за зобов`язаннями, строк яких не наступив, Сторони домовились, що терміном повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушень. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1546,37 грн. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Генеральною угодою. Відповідач свої зобов`язання за Генеральною угодою своєчасно не виконав та не повернув банку грошові кошти для погашення існуючої заборгованості, останній платіж ним здійснено 26.11.2016 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Отже між сторонами в справі виникли та існують правовідносини щодо виконання цивільно- правових угод, а саме кредитного договору. Так, згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та в валюті, визначеними кредитним договором. Судом встановлено, що відповідачем було порушено умови на яких ним було взято кредит, а тому вимога банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (тіло кредиту), та заборгованості по відсотках та штрафу підлягає повному задоволенню. Щодо стягнення пені, то суд приходить до наступного висновку. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Генеральну угоду. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Проте, наданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг. Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти. Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 24 жовтня 2016 року з відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від Генеральної угоди. У Генеральній угоді від 24 жовтня 2010 року розмір пені за прострочення погашення кредиту не зазначений. А відтак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення погашення кредиту. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом - 6154,76 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 3648,64 грн. та штраф - 1546,37 грн., а всього 11349,77 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial