Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала на те, що житловий будинок №12 з надвірними будівлями, що розташований в с. Кучаків по вул. Тригубенкових Бориспільського району, належав на праві власності [PERSON], який 19 липня 1990 року помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яку відповідно до приписів ст.548 та ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийняла його дочка [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння і управління спадковим майном, оскільки фактично проживала в спадковому будинку, здійснювала його поточний ремонт, обробляла присадибну земельну ділянку, сплачувала земельний податок та на протязі шестимісячного строку не заявила нотаріальним органам про відмову від спадщини. Водночас свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] не встигла отримати і провести його реєстрацію в Бориспільському районному БТІ. 27 лютого 2004 року [PERSON] померла. Позивач як спадкоємиця першої черги за законом звернулась до Бориспільської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Проте, державний нотаріус Бориспільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що первісний власник будинку [PERSON] не мав правовстановлюючого документа, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно і його реєстрація була проведена Кіровською сільською радою Бориспільського району тільки в 2005 році, в той час як власник майна [PERSON] станом на 19 липня 1990 року значився померлим. Тому [PERSON] просить визнати за нею право власності на житловий будинок №12-а з надвірними будівлями, що розташований в с. Кучаків по вул. Тригубенкових Бориспільського району Київської області. У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву, якою просила проводити розгляд справи за її відсутності та підтримала вимоги, викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не зявився. Сільський голова [PERSON] просив проводити розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Третя особа [PERSON] надала до суду заяву, в якій вказала, що не заперечує проти задоволення позову та просить слухати справу за її відсутності. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що предявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 19 липня 1990 року помер [PERSON] Це підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на його ім'я, серії IV-БК №311387 (а.с.9). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з домоволодіння, що знаходиться в Київській області, Бориспільський район, с. Кірове, вул. Тригубенкових, буд.12. За правилом, визначеним п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, норми ЦК України застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції від 1963 року) передбачено, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З довідки, виданої виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Бориспільського району №1372 від 07 вересня 2005 року, вбачається, що [PERSON] в серпні 1990 року фактично прийняла спадщину після померлого батька [PERSON] шляхом проживання в будинку спадкодавця, сплатою земельного податку, проведенням ремонту житла (ремонт покрівлі будинку та заміни підлоги), але юридично її не оформила (а.с.14). Відповідно до довідки №21/01-16 від 16 січня 2018 року, виданої Бориспільською районною державною нотаріальною конторою, встановлено, що спадкова справа до майна померлого 19 липня 1990 року [PERSON] не заводилась (а.с.44, 60). Таким чином заяву про відмову від прийняття спадщини [PERSON] не подавала. Крім цього, згідно з рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2005 року встановлено факт своєчасного прийняття спадщини за законом [PERSON], що відрилася після смерті [PERSON], який помер 10 липня 1990 року в с. Кірове Бориспільського району Київської області. Зокрема, встановлено, що після смерті 19 липня 1990 року [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої ввійшло домоволодіння в с. Кірове по вул. Тригубенкових, 12 Бориспільського району, яку прийняла шляхом вступу в управління і володінням майном [PERSON] Остання не оформила право власності на спадкове майно та 27 лютого 2004 року померла (а.с.16). За правилами ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. 27 лютого 2004 року [PERSON] померла. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-БК №483522, виданого на її імя (а.с.13). На випадок своєї смерті [PERSON] заповіт не склала. Тому спадкування після її смерті здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є її діти: [PERSON] та [PERSON] Вказана обставина підтверджується копіями свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] (а.с.7,23), а також копією свідоцтва про шлюб, згідно якого після реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище з «Самокиш» на «Шевчук» (а.с.8). У відповідності до ч.1, ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подати заяву про прийняття спадщини. З копії спадкової справи №249/2017, заведеної Бориспільською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини (а.с.55). Згідно з ч.1 ст.1273, ч.2 ст.1275 ЦК України спадкоємець за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом шестимісячного стоку з дня відкриття спадщини. В такому випадку частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців тієї ж черги. В свою чергу, [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, що підтверджується відповідною заявою, посвідченою приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON] (а.с.24). Таким чином позивач є єдиною спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] не може, у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності спадкодавця на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Про що отримала від Бориспільської районної державної нотаріальної контори розяснення з рекомендацією звернутись для вирішення даного питання до суду (а.с.25). З довідки про право власності робітника або службовця на житловий будинок або його частину, що видається в звязку з відчуженням будинку від 10 серпня 2005 року, виданої Кіровською сільською радою Бориспільського району, встановлено, що згідно з записом погосподарській книзі №532 померлому [PERSON] належить на праві особистої власності житловий будинок, що розташований на території Кіровської сільської ради Бориспільського району по вул. Тригубенкових, 12 та побудований у 1960 році (а.с.11,12). Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з положенням ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. У відповідності до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 . Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов'язані із виникненням права власності на споруджений будинок у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Проте, свідоцтво про право власності №502 від 11 липня 2005 року про реєстрацію права власності [PERSON] на домоволодіння №12 по вул. Тригубенкових в с. Кірове Бориспільського району Київської області було видано лише 11 липня 2005 року, тобто вже після смерті [PERSON] (а.с.10). В подальшому у звязку з упорядкуванням адресного господарства с. Кучаків житловому будинку, що належав [PERSON], присвоєна така поштова адреса: вул. Тригубенкових, 12-а, с. Кучаків Бориспільського району Київської області (а.с.12). Вказана обставина перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права на домоволодіння №12-а по вул. Тригубенкових в с. Кучаків Бориспільського району. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON], проте оформити своє право на спадщину не може у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Тому суд, вважає за допустиме визнати за позивачем в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved