Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

В вересні 2021 року позивачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що 02.06.2009 року вони зареєстрували шлюб з відповідачем. Сторони мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалось, у позивачки та відповідача різні погляду на життя, втрачено почуття любові та поваги один до одного, на даний час шлюбні стосунки остаточно припинені, як і ведення спільного господарства, а тому позивачка вимушена звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2021 року у вказаній вище справі відкрито провадження та вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позовної заяви підтримали, просили задовольнити. Зазначили, що сторони не проживають разом та не підтримують шлюбно-сімейні відносини з червня 2021 року, а відтак шлюб існує суто формально. У судовому засіданні відповідач на розлучення погодився, оскільки позивачка його розлюбила, з поясненнями, викладеними в позовній заяві не згоден, так як вказані обставини не відповідають дійсності. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами 02 червня 2009 року було укладено шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім`ї (а/з № 923). Сторони мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються копією свідоцтва про народження (а/з № 730) Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно пояснень позивача та відповідача, шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів позивача та відповідача, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивачка звернулась з клопотанням, згідно якого просила стягнути з відповідача на її користь витрати понесені на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 133 ЦПК України, слід стягнути з відповідача та користь позивача витрати на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved