Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок, в якому просила визнати за нею, [PERSON] право власності на домоволодіння № 19 по вул. Молодіжній в смт. Ювілейне, яке складається з будинку літ. «А», прибудови літ. «а», «а1», загальною площею 77,1 кв.м., житловою площею 42,0 кв.м., та господарських будівель: сараї літ. «Б», «В», погріб з шийкою літ. «Г», вбиральня літ. «Д», зливна яма літ. «З/Я», колонка літ. «К», огорожа № 1,2, замощення І. В обґрунтування позову вказала, що 27 травня 1992 року Радгоспом «Нижньодніпровський» Дніпропетровського району було видано Наказ № 169, відповідно до якого їй надано дозвіл на оформлення права приватної власності на житловий будинок № 19 по вул. Молодіжній в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. 23 червня 1992 року Новомосковським БТІ було видано Реєстраційне посвідчення, відповідно до якого ціле домоволодіння № 19 по вул. Молодіжній у смт. Ювілейне зареєстровано за радгоспом «Нижньодніпровський» по праву особистої власності на підставі рішення № 169 виконкому Дніпропетровської районної ради від 27.05.1992 року. Станом на 06 жовтня 2014 року було виготовлено Технічний паспорт на житловий будинок. З 1984 року по теперішній час вона постійно проживає в домоволодінні, відкрито та безперервно користується будинком та господарськими будівлями і спорудами, сплачує всі комунальні послуги, оплачує електроенергію, підтримує його в належному стані, постійно користується земельною ділянкою, на якій розташований будинок. Вона понад тридцять років відкрито користується домоволодінням, тому вважає, що набула право власності на вказане домоволодіння за правилами набувальної давності, у зв'язку з чим просить суд визнати за нею право власності на домоволодіння № 19 по вул. Молодіжна смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Представник позивачки за довіреністю [PERSON] надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі та прийняти рішення у відповідності з діючим законодавством (а.с.100). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що 27 травня 1992 року Радгоспом «Нижньодніпровський» Дніпропетровського району видано Наказ № 169, відповідно до якого [PERSON] було надано дозвіл на оформлення права приватної власності на житловий будинок № 19 по вул. Молодіжної с. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.7). 23 червня 1992 року Новомосковським бюро технічної інвентаризації видано Реєстраційне посвідчення, відповідно до якого ціле домоволодіння № 19 по вул. Молодіжної у с. Ювілейне зареєстровано за радгоспом «Нижньодніпровський» по праву особистої власності на підставі рішення № 169 виконкому Дніпропетровської районної ради від 27 травня 1992 року (а.с.8). Однак, при зверненні до Державної реєстраційної служби України з питанням щодо реєстрації права власності на житловий будинок, [PERSON] отримала відмову у реєстрації права власності на будинок, оскільки заяву було подано неналежною особою та неналежно оформлені правовстановлюючі документи. Встановлено, що позивачка понад тридцять років відкрито користується домоволодінням, а саме з 1984 року по теперішній час [PERSON] постійно проживає в домоволодінні, відкрито та безперервно користується будинком та господарськими будівлями і спорудами, сплачує всі комунальні послуги, оплачує електроенергію, підтримує його в належному стані, постійно користується земельною ділянкою, на якій розташований будинок. Станом на 06 жовтня 2014 року на спірний будинок було виготовлено Технічний паспорт (а.с.9-13). У відповідності до ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до положень ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна власність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно положень ст. 5 ЦК України про дію закону у часі та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, відповідно до якого правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України, набрав чинності з 01 січня 2004 року, норми ст. ст. 344 ЦК України, поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2004 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безперервного володіння чужим майном. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Стаття 344 ЦК України, визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужим майном, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття цього майна. Аналізуючи вищевикладені норми, суд дійшов висновку, що у даному випадку у [PERSON] є усі ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на майно за набувальною давністю: позивачка володіла домоволодінням по вул. Молодіжна, 19 добросовісно, тобто при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності - відсутність правовстановлюючих документів; позивачка володіла домоволодінням відкрито та не приховувала факту знаходження майна в її володінні та користуванні; позивачка володіла домоволодінням безперервно з 1985 року по сьогоднішній день. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки право власності позивача на споруди є невизнаним правом, а тому позивач має право на звернення до суду з даними вимогами. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема - визнання права. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності (ч.ч.1,2 ст. 328 ЦК України) набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше\~\~прямо не випливає із закону або\~\~незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки питання про визнання права власності за набувальною давністю вирішується виключно в судовому порядку та приймаючи до уваги те, що позивачка постійно проживає в домоволодінні, відкрито та безперервно користується будинком та господарськими будівлями і спорудами, сплачує всі комунальні послуги, оплачує електроенергію, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, необхідне визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок № 19 по вул. Молодіжній в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved