Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

В заявленому позові позивач просить розірвати шлюб з відповідачем. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 04 травня 2019 року зареєструвала шлюб з відповідачем у Тлумацькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 25. Під час шлюбу у них дітей не народилося. Однак сімейне життя з відповідачем не склалося, так як мають зовсім різні характери та погляди на життя. На даний час вони разом не проживають та не підтримують подружніх відносин. Шлюб носить формальний характер. Просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище. В судове засідання позивач не з`явилася, однак в позовній заяві просила розглянути справу у її відсутності. Крім того, від неї надійшла заява через канцелярію суду, у якій вона просила справу розглядати без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просила його задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився. Від нього надійшла заява через канцелярію суду, в якій він просив розглядати справу у його відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. 04.08.2020 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що 04 травня 2019 року сторони зареєстрували шлюб у Тлумацькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 25, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.05.2019 року (а.с.2). У шлюбі дітей не народилося. Сторони мають різні характери та погляди на життя, а тому подальше спільне проживання є неможливим; разом не проживають та не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства. Подружнє життя у сторін не склалось, шлюбних відносин не підтримують, шлюб існує формально, примирення між ними не відбулось, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач просила залишити їй шлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету, сплаченого нею при поданні позову, а саме 420,40 грн., а решту понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 420,40 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного, відповідно до ст. 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved