Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] в м. Мукачево, а також просить скасувати реєстрацію його місця проживання. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності № 239 від 25.10.2001 року квартира [ADDRESS] в м. Мукачево належить їй та сину [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Син не проживає в квартирі з 2001 року у зв'язку з чим вважає його таким, що на підставі ст. 71 ЖК України та ст. 405 ЦК України втратив право на користування житловим приміщенням. Реєстрація відповідача в квартирі створює їй незручності, додаткові витрати на утримання житла, порушує її право, як власника, на вільне користування та розпорядження своїм майном, у зв'язку з чим просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином судовою повісткою в порядку ст. 74 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності № 239 від 25.10.2001 року квартира [ADDRESS] в м. Мукачево належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Зазначене також підтверджується довідкою КП «Мукачівське МБТІ та ЕО» від 24.11.2012 року № 3263. Згідно з актом № 83 від 15.11.2014 року, складеного ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс», [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS] в м. Мукачево не проживає з 1996 року. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 47597-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Як передбачено ст.ст. 317, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Судом встановлено та не заперечується позивачем, що відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] в м. Мукачево. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як на підставу своїх позовних вимог позивач вказує на ст. 71 ЖК України, яка визначає порядок та підстави визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені строки, а не власника (співвласника) квартири. Аналогічно ст. 405 ЦК України визначає порядок та підстави визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені строки, а не самого власника (співвласника) квартири. Таким чином враховуючи те, що відповідач є співвласником спірної квартири, домовленості щодо порядку користування квартирою між сторонами не встановлено, вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] в м. Мукачево є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Вимога про скасування реєстрації місця проживання відповідача також не підлягає до задоволення оскільки не судом не встановлено підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою, а підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Outcome: dismissed