Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

В жовтні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищеназваним позовом. Вказувала, що 16.12.1995 року, між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей - доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Після розірвання шлюбу 22.12.2006 року діти проживають з позивачем. До вересня 2015 року відповідач сплачував аліменти на утримання дітей. З вересня 2015 року відповідач аліменти не сплачує. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві, позивач просила суд стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку) щомісячно - з дня подачі позову до суду, на період її навчання до 30.06.2017 року. А також стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд позовної заяви в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд, враховуючи факт повторної неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність не прибувшого відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, давши аналіз і оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: -стан здоров'я та матеріальне становище дитини; -стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 198 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно ст. 199 цього Кодексу якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на отримання аліментів в даному випадку припиняється у випадку припинення навчання дитиною. Судом достовірно встановлено, що дійсно обставини викладені позивачем в позовній заяві мають місце. 16.12.1995 року, між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей - доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Після розірвання шлюбу 22.12.2006 року діти проживають з позивачем. До вересня 2015 року відповідач сплачував аліменти на утримання дітей. З вересня 2015 року відповідач аліменти не сплачує. Згідно довідки №957 від 15.10.2015 року виданої Кременчуцьким педагогічним коледжом імені А.С. Макаренка [PERSON], з 01.09.2013 року на ІІІ курсі відділення «Початкова освіта» денного відділення. Термін навчання до 30.06.2017 року. Враховуючи вищевикладені обставини суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved