Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про повернення неповнолітньої дитини матері для подальшого виховання та припинення стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 року в неї відібрано малолітню дитину без позбавлення батьківських прав та передано її доньку для подальшого влаштування її долі органам опіки та піклування Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, а також стягнуто з неї на користь держави аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 300 грн, починаючи з 08 квітня 2008 року та до досягнення дитиною повноліття. Крім цього вказаним рішенням позивачу було роз'яснено, що при усуненні причин, які стали підставою для відібрання у неї малолітньої дитини, суд за заявою може повернути дитину для подальшого виховання. На теперішній час позивач змінила свій спосіб життя, перебуває в стійкій ремісії більше року, має постійну роботу, громадський порядок не порушує, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась, турбується про дитину, бажає, щоб донька проживала разом із нею та має для цього усі необхідні умови. Враховуючи вище викладене, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. В судове позивач не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши про підтримання позовних вимог в повному обсязі, просила позов задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві. В судове представник відповідача, яка діє на підставі довіреності не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти повернення малолітньої дитини на виховання матері. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 року у [PERSON] було відібрано малолітню дитину [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передано її доньку для подальшого влаштування її долі органам опіки та піклування Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, а також стягнуто з [PERSON] на користь держави аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 300 грн, починаючи з 08 квітня 2008 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 169 Сімейного Кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 3 ст. 170 Сімейного Кодексу України суд може за заявою батьків постановити рішення про повернення їм дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини їх батьками. Згідно з копії довідки від 07 грудня 2016 року виданої Комунальним закладом охорони здоров'я «Обласний наркологічний диспансер» вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку з 13 жовтня 2015 року з діагнозом синдром залежності від алкоголю, стійка ремісія більше року. В порушенні лікувально - охоронюваного режиму не помічена. Отримала повний курс медикаментозної терапії. Останній сеанс емоційно - стресової терапії був проведений 13 січня 2016 року (арк. справи 6). Відповідно до характеристики від 17 липня 2016 року № 229 виданої Комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (Ясла - Садок) № 303 Харківської міської ради» [PERSON] прийнята на роботу на посаду прибиральника службових приміщень з 22 червня 2015 року. За період роботи проявила себе, як старанний співробітник. У нетверезому стані на роботу не з'являлась (арк. справи 7). Згідно з актом обстеження умов проживання спеціалістами служби у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради на підставі заяви [PERSON] було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS], кімн. 924, та зроблено висновок про те, що умови проживання є задовільними. [PERSON] займає 1 кімнату (13,4 кв.м.). В кімнаті проведений ремонт, вона затишна, чиста, охайна, обладнана необхідними меблями. Вбиральня, душова, кухня, коридор загального користування (арк. справи 20). Відповідно до копії висновку від 06 лютого 2017 року № 115 представник орган опіки та піклування в інтересах дитини, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважає за можливе повернення малолітньої [PERSON] на виховання матері [PERSON] (акр. справи 30-31). Згідні зі ст. 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина не може бути розлучена із матір'ю. Лише у виключних випадках таке розлучення можливе у порядку, передбаченому законом. Відповідно до ст. 32, 51 Конституції України також передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно зі ст. 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід застосовувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки причини, які перешкоджали належному вихованню дитини матір'ю на теперішній час усунуті, позивач створила усі необхідні умови для всебічного та гармонійного виховання дитини. У зв`язку з поверненням неповнолітньої дитини її матері, суд вважає можливим припинити стягнення аліментів з позивача на користь держави на утримання її неповнолітньої доньки у розмірі 300 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved