Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Вгрудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 січня 2012 року між ним та [PERSON] було укладено усний договір позики. Передача грошей, згідно зазначеного договору було оформлено письмовою розпискою від 25.01.2012 року, яку відповідач написав та підписав особисто. На виконання умов договору позивач в цей же день передав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 6000,00 доларів США, що станом на 18.12.2015 року за курсом НБУ еквівалентно 140\~880,00 грн. Відповідач, прийнявши від позивача грошові кошти, зобовязався повернути їх в повному обсязі протягом одного року, але не пізніше ніж 25 січня 2013 року, про що зазначено у розписці. Не зважаючи на неодноразові звернення Позивача і прохання у добровільному порядку повернути отриману суму позики. Відповідачем до моменту звернення позивача до суду борг не повернуто, чим безпідставно прострочено виконання грошового зобовязання. З цих підстав позивач вимушений звернутися до суду із вказаною позовною заявою, в якій ставить питання про стягнення з [PERSON] не повернуту суму боргу в розмірі 140\~880,00 грн. а також 3% річних за прострочку повернення боргу в розмірі 12227,61 грн. та покласти на останнього судові витрати, повязані із розглядом справи в суді в сумі 1531,08 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності № 151 від 04.02.2013 року) не прибула, надала до суду заяву з проханням справу слухати за її відсутністю, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не прибув з невідомої суду причини, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Справа розглядається на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору позики, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України між позивачем та відповідачем виникли договірні відношення, де одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач по справі [PERSON] позичив [PERSON] кошти в сумі 6000,00 доларів США, що станом на 18.12.2015 року за курсом НБУ еквівалентно 140\~880,00 грн., з зобовязанням повернути зазначену суму до протягом одного року, але не пізніше 25 січня 2013 року. В підтвердження цього [PERSON] було написано письмову розписку . (а.с. 4). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною третьою цієї статті визначено, що зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі та кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, як встановлено судом, відповідач [PERSON] в порушення зазначених статей в зазначений строк позичені грошові кошти позивачу не повернув, отже не виконав взяте на себе грошове зобовязання. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, а саме: суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено , що сума 3% річних від простроченої суми боргу згідно зі ст. 625 ЦК України даним позовом складає 12\~227,61 грн. Крім цього, судом також встановлено, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір, що підтверджено документально: квитанцією у розмірі 1531,08 грн. (а.с. 1) Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд стягує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved