Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Відповідно до положення ст.55 Закону України «Про Національний банк України», головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 3 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З наданих позивачем доказів, судом встановлено, що 08.04.2008 року між ВАТ «КБ «Хрещатик» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Хрещатик») та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №85-ф/08-980/16И, за яким Банк надав Позичальнику кредит в сумі 80 000 грн. строком на 166 місяців з терміном повернення до 08.02.2022 року. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 85-ф/08-980/16И від 08.04.2008 року між Банком та [PERSON] 08.04.2008 року було укладено іпотечний договір №85-ф/08-980/16И-1, посвідчений нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І. за реєстровим №1-3394. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме - домоволодіння, яке складається з жилого будинку, позначеного на плані під літ. «А-1», загальною площею 43,6 кв.м., сараїв літ. «Б», «б», «В», літньої кухні літ. «Ж», погребу літ. «Г», вбиральні літ. «Д», душу літ. «Е», сараю літ. «З», горожа «№1-5», замощення літ. «І», які належать іпотекодавцю на підставі рішення суду б/н, виданого Північно-Донбаським постійно діючим третейським судом від 31.01.2008 року; земельної ділянки,, площею 0,0679 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, виданого Краматорською міською радою 19.02.1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №0028 і на якій знаходиться домоволодіння. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з порушенням [PERSON] узятих на себе зобов`язань заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04.09.2014 року з [PERSON] на користь Банку стягнута заборгованість за договором іпотечного кредиту станом на 19.02.2014 року в сумі 83 937,42 грн., яка складається з: суми основного зобов`язання у розмірі 60 896,76 грн., суми простроченого зобов`язання 8 402,09 грн., прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 12 357,59 грн., поточних відсотків за кредитом 273,39 грн., пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитом 1 173, 97 грн. Рішення суду набрало законної сили 16.09.2014 року. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди З огляду на викладене, в розрізі даного спору вбачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним Договором про іпотечний кредит, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного Договору, у позивача, як кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, яке він реалізував, звернувшись до суду у 2014 році. Відповідно до п.5.2.4 Кредитного договору кредитор має право вимагати від позивальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов`язань за цим Договором або за Іпотечним договором. Таким чином, згідно з вимогами Кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «КБ «Хрещатик», який є правонаступником ВАТ «КБ «Хрещатик», використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилися несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена ч.1 ст.1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту, тобто у даному випадку до дня первісного звернення до суду. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст.:»% ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Враховуючи викладене, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте, звернувшись до суду з цим позовом, банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки на погашення заборгованості, в яку включено проценти після зміни строку виконання основного зобов`язання, що суперечить вимогам ст.1050 ЦК України та висновку Великої Палати Верховного Суду року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) віл 28.03.2018, а також пеня, розрахована всупереч Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст.2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Крім того, судом з Єдиного державного реєстру судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/Review/64162267) встановлено, що 09.11.2016 року [PERSON] звертався до суду з заявою про скасування арешту майна. Так, ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 17.01.2017 року (справа № 234/3792/14-ц; провадження №2-зз/234/2/17) за заявою [PERSON] знято арешт, накладений постановою серії ВП №43699642 від 06.04.2016 року державного виконавця Краматорського міського відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області Аврам А.О. на кошти, що містяться на пенсійному рахунок № [NUMBER] ТВБВ №10004/0271 Краматорської філії АТ «Ощадбанк» та належать боржнику [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] ), зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] . З мотивувальної частини вказаної ухвали суд вбачає, що виконавче провадження ВП №43699642 відкрите саме на виконання заочного рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» боргу за Договором іпотечного кредиту №85-ф/08-980/16И та державним виконавцем були вжиті заходи щодо стягнення заборгованості шляхом накладення арешту на пенсійний рахунок [PERSON] . За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч.1 ст.546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст.575 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами 1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Однак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, окрім власного розрахунку заборгованості, на підтвердження того, що на момент звернення до суду з даним позовом у [PERSON] існує заборгованість перед Банком, не надано доказів та не заявлено клопотань про їх витребування про те, що під час виконання судового рішення у виконавчому провадженні ВП №43699642 [PERSON] заборгованість за рішенням суду не сплачена. При цьому суд критично ставиться до наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором іпотечного кредиту станом на 01.10.2018 року на загальну суму 157 080,73 грн., так як позивач не виконав покладений на нього п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок і не подав суду усі наявні у нього докази в порядку та строки встановлені законом, приховав докази щодо накладення арешту на пенсійний рахунок [PERSON] в межах виконавчого провадження. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність заборгованості відповідача перед Банком та її розмір, а тому у задоволенні позову про звернення стягнення на майно, яке належить [PERSON] , яке є предметом Іпотечного договору №85-ф/08-980/16И-1 від 08.04.2008 року, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності слід відмовити. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved