Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

В вересні 2015р. позивачі: [PERSON] (далі по тексту - позивач 1), [PERSON] (далі по тексту - позивач 2), в інтересах якої діє законний представник [PERSON] звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 3-7) до відповідачів: [PERSON], (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), третя особа: [PERSON], в якому просили суд, з урахуванням поданої заяви про збільшення позову (а.с. 83): - зобов'язати відповідачів 1, 2 не чинити перешкод позивачам 1, 2 у користуванні квартирою [ADDRESS] - зобов'язати відповідачів 1, 2 передати позивачам 1, 2 дублікати ключів від вхідних дверей вищезазначеної квартири; - встановити наступний порядок користування співвласниками зазначеною вище квартирою: * виділити в користування позивача 1 кімнату, вказану на плані квартири в технічному паспорті під № 7, площею 12,0 кв.м.; * виділити в користування позивача 2 кімнату, вказану на плані квартири в технічному паспорті під № 2, площею 8,3 кв.м.; * залишити в спільному користуванні сторін вказані на плані квартири в технічному паспорті під №№ 1, 8, 9 приміщеннями загального користування. - стягнути солідарно з відповідачів 1, 2 на користь кожного з позивачів 1 і 2 у відшкодування моральної шкоди по 50000,0 грн.; - вселити позивача 2 разом з її матір'ю [PERSON] до спірної квартири для користування кімнатою, вказаною на плані квартири в технічному паспорті під № 2, площею 8,3 кв.м. Свої позовні вимоги позивачі 1, 2 обґрунтовували тим, що вони, відповідачі 1, 2 та третя особа є співвласниками квартири [ADDRESS] в Шевченківському районі м. Києва. Вказана квартира є ізольованою, проте відповідачі 1, 2 чинять позивачам 1, 2 перешкоди у користуванні спірною квартирою. Так позивачі 1, 2 не можуть отримати дублікати ключів від вхідних дверей до квартири, не в змозі користуватися частиною квартири, яка їм належить на праві спільної часткової власності, в добровільному порядку відповідачі 1, 2 відмовляються вирішити питання про встановлення порядку користування спільною квартирою, а тому позивачі 1, 2 вимушені були звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. В судовому засіданні представник позивачів 1, 2 , позивач 1, законний представник позивача 2, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням поданої заяви про збільшення позову, просили суд позов задовольнити. Відповідачі 1, 2, третя особа, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Відповідач 2, третя особа, в судові засідання не з'явились, поважність причин неявки суду не повідомили, своїх представників до суду не направили, заперечення на позов не подавались. Відповідач 1, проти позову заперечувала, зазначаючи, що дублікат від замків вхідних дверей до спірної квартири має лише вона, оскільки частка позивачів 1, 2 у спірній квартирі, на її думку є незначною, вона вважає, що позивачі 1, 2, які забезпечені житлом не мають права користування спірною квартиро. Крім того, відповідач 1 вважає, що в майбутньому сторони зможуть мирно врегулювати спір, шляхом здачі в оренду спірної квартири і поділу орендної плати між співвласниками, відповідної до їх частки у спільному майні. Суд, заслухавши пояснення сторони позивачів 1, 2, відповідача 1, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, це встановлено судом, і не заперечується сторонами, що позивачу 1 та відповідачу 2 на праві спільної часткової власності належить по 1/8 частині квартири [ADDRESS], позивачу 2, третій особі на праві спільної часткової власності належить по 1/16 частині спірної квартири, а відповідачу 1 належить 5/8 частин зазначеної квартири, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2014р. по цивільній справі № 761/13872/13-ц (провадження № 2/761/306/2014), яке набрало законної сили. Судом достовірно встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, в результаті чого виник спір з приводу користування вищезазначеною спірною квартирою. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» від 22 грудня 1995 р. №20 квартира, що є спільною сумісною чи спільною частковою власністю підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 33 Постанови № 5 від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. У відповідності з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, і це підтвердила в судовому засіданні відповідач 1, що ключі від вхідних дверей до спірної квартири має лише вона, і вважає, що позивачі 1, 2 не можуть користуватись спірною квартирою, оскільки їх частка у праві спільної часткової власності на зазначену квартиру є незначною. При цьому судом встановлено, що відповідачем 1, на власний розсуд, без погодження в установленому законом порядку з іншими співвласниками було укладено договір позички від 25 вересня 2015р., за яким відповідач 1 передала у користування всю квартиру [ADDRESS] [PERSON] Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи відносини, які склалися між співвласниками, створення саме відповідачем 1 перешкод позивачам 1, 2 в користуванні їх частинами в спірній квартирі [ADDRESS], суд вважає, що слід зобов'язати відповідача 1 не чинити перешкод позивачам 1, 2 у користуванні вищезазначеною квартирою № 6 та зобов'язати саме відповідача 1 передати позивачам 1, 2 дублікати ключів від вхідних дверей цієї квартири. З урахуванням положень ст. 155 ЖК України, ст. ст. 29, 358 ЦК України, суд приходить до висновку, що також підлягають задоволенню вимоги позивача 2 про вселення її до спірної квартири без законного представника. Стосовно вимог позивачів 1, 2 про встановлення судом порядку користування спірною квартирою, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки при визначенні порядку користування спірною квартирою позивачами 1, 2 не було враховано розмір часток у праві спільної часткової власності інших співвласників, а саме відповідачам 1, 2, позивачі 1, 2 взагалі не пропонують суду надати в користування житлову площу в спірній квартирі. Крім того, третій особі, як не надається житлова площа в спірній квартирі у користування, так і позбавлено права за порядком користування запропонованим позивачами 1, 2, користуватися місцями загального користування. У відповідності з ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд приходить до висновку, що правових підстав для задоволення позовних вимог позивачів 1, 2 в частині відшкодування моральної шкоди не вбачається, оскільки останніми під час розгляду справи не було надано жодних доказів на обґрунтування заявлених вимог, як і не надано доказів розрахунку розміру заподіяної моральної шкоди, при цьому судом враховано роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 5, 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р. з подальшими змінами та доповненнями. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача 1 на користь позивача 1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,2 грн., а на користь позивача 2 судовий збір у розмірі 1038,4 грн.

Outcome: partial