Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом, в якому просила суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме виділити їй в користування кімнату «5» площею 10,8 кв.м; виділити [PERSON] в користування житлову кімнату «4» площею 8,6 кв.м; в спільному користуванні залишити кухню-їдальню, санвузол, кімнату «3» площею 17,5 кв.м, балкон. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач мотивував тим, що вони з відповідачем є співвласниками квартири [ADDRESS] , частки співвласників становлять Ѕ. На даний час у них з відповідачем погіршились відносини та між ними відсутня домовленість щодо спільного користування житлом. У зв`язку із цим вона вимушена звернутись до суду із позовом про встановлення порядку користування спільним майном. Позивач надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач в судове засідання не з`явився. ОБСТВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 12.07.2011, копією витягу з Державного реєстру правочинів №10117085 від 12.07.2011, витягом про державну реєстрацію прав №30621553 від 14.07.2011. Сторони є батьками малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Автозаводським відділом РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. НОРМИ ПРАВА Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч.1,2 ст.317 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.355, 358 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. В п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», №20 від 22 грудня 1995 року (з наступними змінами та доповненнями), визначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. ОЦІНКА СУДУ При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14. Суд приймає до уваги те, що квартира [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат і виділ майна в натурі в даному випадку не буде відповідати інтересам сторін. Суд враховує відсутність заперечень відповідача з приводу варіантів виділу сторонам приміщень для користування. З огляду на викладене, враховуючи бажання позивача та приймаючи до уваги принцип розумності, з огляду на те, що сторони є батьками малолітньої дитини, суд вважає за можливе встановити такий порядок користування квартирою [ADDRESS] : позивачу необхідно виділити в користування на 1/2 частину квартири житлову кімнату «5» площею 10,8 м2, відповідачу необхідно виділити в користування на 1/2 частини квартири житлову кімнату «4» площею 8,6 м2. В спільному користуванні залишити : кухню-їдальню площею 19,2 м2, санвузол площею 4,7 м2, кімнату «3» площею 17,5 кв.м, балкон площею 2,4 м2. Отже, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 840,80 грн та витрат на залучення експерта в розмірі 1800 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано акт виконаних робіт від 24.03.2020 згідно договору 13 від 20.03.2020 та розрахунок на правову допомогу від 24.03.2020. Суд відзначає, що вказані документи не підтверджують розмір фактично понесених витрат, оскільки містять лише розрахунок та вартість послуг, яка підлягала сплаті. За таких обставин, суд вважає за можливе відмовити в розподілі витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved