Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Відповідно до ч.1\~ст.509 ЦК України,\~зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Так, 25.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», як банком з однієї сторони, та [PERSON] як позичальником з іншої сторони, укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №11213650000 (далі за текстом кредитний договір), за умовами п.1.1 якого банк надав позичальникові кредитні послуги в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 100\~000 доларів США. Умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобовязань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах цього кредитного договору оформлюються додатковими (індивідуальними) угодами. Ліміт договору розраховується в базовій валюті доларах США (USD) незалежно від валюти кредитних послуг, що надаватимуться. Загальна сума кредитних послуг за всіма індивідуальними угодами не може перевищувати встановленого ліміту договору незалежно від виду валюти наданих кредитних послуг (т.1 а.с.12-18). Відповідно до п.1.2 кредитного договору, надання кредитних послуг здійснюється відповідно до термінів, передбачених індивідуальними угодами, та не раніше 25.09.2007 рокую Позичальник повинен виконати свої зобовязання по поверненню в повному обсязі суми використаного ліміту в термін не пізніше 24.09.2018 року (т.1 а.с.13). 25.09.2007 року до вказаного кредитного договору було укладено додаткову угоду №11216433000 (т.1 а.с.19-20), відповідно до якої АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», надав позичальникові [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 22\~000 доларів США строком до 24.09.2018 року за цільовим призначенням на споживчі потреби, на умовах повернення в терміни та розмірах, встановлених Графіком погашення кредиту додатком №1. За використання кредитних коштів в межах встановленого ліміту позичальник сплачує проценти за ставкою 12% річних (п.3.1 додаткової угоди). Як слідує з п.5 додаткової угоди, банк надає позичальникові кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника №26208144447900 в банку для подальшого використання за цільовим призначенням. Сторонами погоджено, що погашення кредиту здійснюється у валюті кредиту шляхом сплати позичальником щомісячних ануїтетних платежів відповідно до Графіку погашення кредиту (т.1 а.с.21-23). Додатковою угодою №2 від 27.08.2009 року до кредитного договору (т.2 а.с.141) за погодженням сторін змінено кінцевий термін повернення кредиту за кредитним договором та визначено 24.09.2019 року. Визначаючи обсяг відповідальності за порушення виконання кредитних зобовязань сторонами погоджено, що відповідно до п.4.1 кредитного договору, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених договором, термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку: -в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена в гривні; -в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на день нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті. За порушення позичальником термінів виконання зобовязань за ануїтетним порядком погашення кредиту, банк нараховує пеню на суму прострочених процентів, починаючи з 32 календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів за вказаним методом та порядком нарахування (т.1 а.с.15-16). Правомірність надання банком кредиту [PERSON] в іноземній валюті підтверджується наявною у АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», генеральною ліцензією НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями №75 від 24.12.2001 року згідно офіційних відомостей Національного Банку України з інтернет-порталу www.bank.gov.ua (а.с.29, 46-49), що узгоджується з вимогами п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року, Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року №637 та правовою позицією Верховного Суду України у справах № 6-190цс15 та № 6-1680цс15. Відповідно до п.2.1 кредитного договору (т.1 а.с.14), забезпеченням виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №11213650000 від 25.09.2007 року виступають іпотека нежитлового приміщення, вбудованого в І поверх 9-поверхового будинку, розташованого за адресою: пр-т. 200 річчя [PERSON] буд.3 прим.196, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область згідно договору іпотеки №11213650000-З від 25.09.2007 року (т.2 а.с.143-148), а також фінансова порука [PERSON] за договором поруки №11213650000-П від 25.09.2007 року (т.1 а.с.24-25, оригінал договору т.1 а.с.128). Згідно ст.ст.525, 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. Як встановлено в ході судового розгляду, що також не оспорювала сторона відповідачів, ПАТ «УкрСиббанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, надавши [PERSON] кредит в сумі 22\~000 доларів США. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. [PERSON] свої зобовязання по поверненню кредиту спочатку належним чином виконував, сплачуючи ануїтетні платежі по 166,67 доларів США, у тому числі з переплатою по окремим платежам, інколи допускаючи незначні прострочки (зокрема 31.12.2008 року, 04.05.2011 року, 30.05.2011 року), однак починаючи з 01.07.2013 року почав допускати більш значні порушення, що слідує з розрахунку заборгованості, відповідно до якого станом на 05.02.2014 року заборгованість за кредитом склала 10\~594,63 доларів США, по процентам 113,41 доларів США, та пені 6,92 доларів США (т.1 а.с.34-44). Як передбачено ч.1\~ст.611 ЦК України,\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2\~ст.1050 ЦК України,\~якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1048 цього Кодексу. Право банку достроково вимагати дострокове повернення кредиту передбачено п.3.1.2 кредитного договору (т.1 а.с.14). Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші обумовлені договором платежі. У зв'язку з порушенням боржником [PERSON] умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування у встановлені договором строки, ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до ч.2\~ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором, пред'явивши відповідну вимогу до нього та поручителя [PERSON], фактично направлену згідно реєстрів 10.01.2014 року (т.1 а.с.26-31) із наданням їм строку на усунення порушення протягом 31 дня з дня отримання вимоги. У випадку не усунення порушень на 32-й день з дня отримання вимоги, а у випадку відсутності доказів отримання вимоги з 41-го календарного дня з дати відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту, ПАТ «УкрСиббанк» вправі вимагати виконання ними зобовязань в судовому порядку. Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту і пов'язаних із ним платежів 10.01.2014 року, кредитор ПАТ «УкрСиббанк» змінив строк виконання основного зобов'язання, який вважається таким, що настав для позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] з 20.02.2014 року (тобто через 41 календарний день з огляду на відсутність доказів отримання ними вимоги), що зумовило для них виникнення обов'язку в цей строк повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші платежі. Хоча [PERSON] достроково кредит не повернув, однак як слідує з розрахунку заборгованості станом на 29.02.2016 року (т.1 а.с.148-155) продовжував періодично погашати кредитну заборгованість, внісши востаннє: - 30.01.2015 року 200 доларів США в рахунок погашення тіла кредиту, а загалом 12\~987,63 доларів США, в результаті чого залишок заборгованості за тілом кредиту становить 9012,37 доларів США (т.1 а.с.149, 154-зворот); - 31.12.2014 року 110,40 доларів США в рахунок погашення процентів за користування кредитом, а загалом 14 053,24 доларів США, в результаті чого залишок заборгованості по процентам за користування кредитом становить 1397,18 доларів США (т.1 а.с.153, 153-зворот); - не погашаючи пеню, у звязку з чим станом на 29.02.2016 року заборгованість по пені за несвоєчасне погашення заборгованості складає 29\~916,20 грн. та включає: пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 21\~575,88 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 8340,32 грн. 04.01.2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-КИ №656300, виданим 08.01.2016 року Саксаганським відділом ДРАЦС Криворізького МУЮ у Дніпропетровській області (т.2 а.с.74). З доводів позовної заяви, наданих позивачем до неї письмових доказів не вбачається, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] кредитний договір №11213650000 від 25.09.2007 року припинив свою дію на момент смерті позичальника. Згідно з ч.1 ст.608 ЦК України, зобовязання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов'язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України. Оскільки кредитні зобовязання не включені до визначеного ст.1219 ЦК України переліку зобов'язань, які не входять до складу спадщини, тому вони спадкуються спадкоємцями померлого позичальника спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом, що спростовує доводи представника відповідача [PERSON] в частині неможливості включення кредитних зобовязань [PERSON] до обсягу спадкової маси. Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України 6-місячний строк. Відповідно до ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Як зазначено в п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобовязань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців слід враховувати, що з урахуванням ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Приймаючи до уваги, що оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, тому умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України. До того ж включення до складу спадщини обовязків спадкодавця зумовлено універсальним характером спадкового наступництва, за яким до правонаступника переходить весь комплекс прав та обовязків, які належали право попереднику на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Дослідженням матеріалів\~витребуваної судом\~спадкової справи\~№25-2016,\~заведеної після\~смерті [PERSON],\~померлого 04.01.2016\~року (т.2\~а.с.56-174)\~встановлено,\~що за\~життя заповітів\~від імені\~[PERSON]\~не складалося\~та не\~посвідчувалося.\~Після смерті\~[PERSON]\~до нотаріальної контори звернулися: - син спадкодавця [PERSON], [INFO], із заявою про прийняття спадщини від 26.05.2016 року після смерті батька (т.2 а.с.64, 67); - мати спадкодавця [PERSON], [INFO], яка на момент смерті [PERSON] значилась зареєстрованою з ним із заявою про відмову від прийняття спадщини від 26.05.2016 року після смерті сина (т.2 а.с.68, 71-73); - колишня дружина спадкодавця [PERSON], [INFO], що народилася в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, зареєстрована за адресою: [INFO] (т.2 а.с.82-85) із заявою від 01.08.2016 року про відсутність наміру поділу майна із визнанням нею майна, належного [PERSON] за життя, його особистою приватною власністю. Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], який прийняв спадщину в порядку спадкування за законом є його син [PERSON], який 02.08.2016 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом серії НВХ №884541, а саме: на нежитлове приміщення загальною площею 189,5 кв.м., вбудоване в І поверх 9-поверхового житлового будинку, яке знаходиться за адресою: пр-т. 200-річчя [PERSON] буд.3 приміщення 196, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, яке належало спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу та було придбано ним для здійснення підприємницької діяльності (т.2 а.с.90-92, 96, 114, 116). Крім того, 07.12.2016 року спадкоємець [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом серії НВІ №945462, а саме: грошовий вклад з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться на зберіганні в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рахунку № 26007053506592 в сумі 2031,32 грн. (т.2 а.с.171). Посилання представника відповідач [PERSON] на його необізнаність з наявністю у спадкодавця [PERSON] не виконаних кредитних зобовязань перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором №11213650000 від 25.09.2007 року суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються обсягом наявних доказів, у тому числі запитом приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» з приводу надання оригіналів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки у звязку з його успадкуванням [PERSON], яка конкретно зазначила, що про перебування оригіналів вказаних документів саме в ПАТ «УкрСиббанк» їй повідомив спадкоємець [PERSON] (т.2 а.с.81). 02.08.2016 року приватним нотаріусом направлено повідомлення до ПАТ «УкрСиббанк» про видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю [PERSON] [PERSON], який є боржником ПАТ «УкрСиббанк», у тому числі іпотекодавцем за договором іпотеки від 25.09.2007 року (т.2 а.с.117). 17.10.2016 року ПАТ «УкрСиббанк» направлено вимогу кредитора приватному нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] до спадкоємців померлого [PERSON], який є позичальником за кредитним договором №11213650000 від 25.09.2007 року. Вимога до спадкоємців надійшла на адресу нотаріуса 19.10.2016 року (т.2 а.с.122). Про надходження вимоги кредитора нотаріусом повідомлено спадкоємця [PERSON] із зазначенням розміру кредитної заборгованості та розясненням, що в силу ст.1219 ЦК України вона підлягає задоволенню ним як спадкоємцем в межах вартості успадкованого ним майна (т.2 а.с.165). Крім того, нотаріусом повідомлено ПАТ «УкрСиббанк» про те, що про надходження вимоги кредитора нею повідомлено спадкоємця [PERSON] (т.2 а.с.166). Отже, кредитор в межах визначеного ст.1281 ЦК України строку реалізував своє субєктивне право на виконання спадкоємцем боргових зобовязань померлого позичальника, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 12.04.2017 року у справі №6-2962цс16, а відтак доводи представника відповідача [PERSON] з приводу пропуску ПАТ «УкрСиббанк» преклюзивного (присічного, обмежувального) строку предявлення вимоги до спадкоємця позичальника є неспроможними. Разом з тим, невиконання спадкоємцем [PERSON] покладеного на нього в силу ч.1 ст.1281 ЦК України обовязку повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини (за явної обізнаності з наявністю невиконаних його батьком за життя кредитних зобовязань) тягне за собою наслідки, визначені ч.3 ст.1281 ЦК України та в черговий раз доводить предявлення кредитором вимоги в межах визначеного законом строку. Виходячи зі змісту ст.1281 ЦК України, допускаються два способи предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1) безпосередньо до спадкоємців; 2) опосередковано через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а за межами України через консула, що узгоджується з п.2.1 п.2 гл.10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідно до якого претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. При цьому, заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч.2 ст.1281 ЦК України та здійснене в строк. На відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобовязаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. З огляду на те, що про обовязок погасити кредитну заборгованість в межах успадкованого майна [PERSON] був повідомлений нотаріусом, вимогу кредитора в добровільному порядку станом на момент ухвалення рішення не виконав, суд приходить до висновку про дійсність наявності між сторонами спору та необхідність захисту прав ПАТ «УкрСиббанк», порушення яких є доведеним, адже відмова виконувати спадкоємцем вимоги кредитора добровільно є обовязковою умовою задоволення позову кредитора. Перевіряючи наданий позивачем ПАТ «УкрСиббанк» розрахунок заборгованості станом на 26.02.2016 року в межах заявлених банком збільшених вимог (т.1 а.с.148-155), суд враховує, що відповідно до п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Як вбачається з розрахунку заборгованості, заборгованість за тілом кредиту станом на 04.01.2016 року становить 9012,37 доларів США. При цьому, нарахування заборгованості по процентам за користування кредитом, пені здійснювалося вже після смерті [PERSON] 04.01.2016 року, що є протиправним та не відповідає вимогам законодавства. У звязку з цим нараховані ПАТ «УкрСиббанк» зобовязання, вчинені після смерті позичальника, не можуть присуджуватися до сплати його спадкоємцем [PERSON], а відтак суд вважає за необхідне здійснити перерахунок заборгованості по процентам за користуванням кредитом та пенею станом на 04.01.2016 року, що становить 1159 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, а заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 17\~051,03 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 6101,78 грн. Згідно ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Отже, розмір заборгованості спадкодавця [PERSON] на час його смерті 04.01.2016 року за кредитним договором № [NUMBER] від 25.09.2007 року становить 10\~171,37 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту 9012,37 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 1159 доларів США, а також пеня станом на 04.01.2016 року в загальному розмірі 23\~152,81 грн., з яких: заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 17\~051,03 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 6101,78 грн. та підлягає стягненню виключно в межах вартості успадкованого [PERSON] майна. Перевіряючи наявність підстав для стягнення встановленого судом розміру кредитної заборгованості солідарно з [PERSON] та поручителя [PERSON], як це заявлено позивачем, суд виходить з наступного. ЦК України визначає випадки, у яких зобовязання припиняється через смерть фізичної особи. Так, відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України, зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно нерозривно повязане з його особою, з огляду на що не може бути виконане іншою особою. У разі смерті фізичної особи боржника за зобовязанням, у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обовязки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця (ст.ст.1216, 1218 ЦК України). Таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобовязанням. Оскільки під час спадкування права й обовязки померлого переходять до його правонаступників як єдине ціле (крім тих, існування яких є невіддільним від особи спадкодавця), спадкове правонаступництво є універсальним (загальним). Таким чином, внаслідок смерті боржника [PERSON] за кредитним договором та прийняття спадщини його спадкоємцем [PERSON] в обсязі всієї спадкової маси, він став універсальним правонаступником прав та обовязків боржника, у тому числі за кредитним договором № [NUMBER] від 25.09.2007 року, унаслідок чого відбулася заміна боржника в кредитному зобовязанні (з померлої особи на її спадкоємця). Заперечуючи проти солідарного стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] та [PERSON], представник відповідача [PERSON] [PERSON] посилався на припинення поруки на підставі ст.559 ЦК України у звязку з переведенням боргу на іншу особу спадкоємця, за якого [PERSON] за умовами кредитного договору та договору поруки не поручався. Натомість суд не може повністю погодитись з такими доводами представника, оскільки ним невірно надано тлумачення норми ст.559 ЦК України в контексті спірних правовідносин. Спеціальні норми\~ЦК України,\~що регулюють\~відносини поруки,\~не містять\~такої підстави\~для припинення\~договору поруки,\~як смерть\~боржника за\~основним договором.\~Водночас глава\~47\~ЦК України,\~яка регулює\~питання щодо\~поняття зобовязання\~та сторін\~у ньому,\~містить ст.523 ЦК України, яка передбачає, що порука або\~застава,\~встановлена іншою\~особою,\~припиняється після\~заміни боржника,\~якщо поручитель\~або заставодавець\~не погодився\~забезпечувати виконання\~зобов'язання\~новим боржником. Схоже за змістом правило міститься також в ч.3 ст.559 ЦК України, згідно якої порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. З аналізу вказаних матеріально-правових норм слідує, що у ст.523 ЦК України йдеться про заміну боржника в зобовязанні, що може бути наслідком як сингулярного, так й універсального правонаступництва, натомість положення ч.3 ст.559 ЦК України стосується суто сингулярного правонаступництва під час переведення боргу на іншу особу, за якого до правонаступника переходить тільки певне право чи певний обовязок. В рамках виниклого між сторонами спору наявне не сингулярне (часткове) правонаступництво, а універсальне, повязане зі спадкуванням, адже перехід прав та обовязків боржника відбувається не за волею сторін та не внаслідок угоди, тому правила про переведення боргу (так само, як про уступку вимоги) до відносин, що виникають за універсального правонаступництва, не застосовуються. Таке рішення законодавця пояснюється тим, що порука ґрунтується на довірі сторін, і головним критерієм у вирішенні поручителем питання про взяття на себе тягаря відповідальності за виконання ним обовязку іншої особи є урахування особистих якостей боржника, його платоспроможність, фінансове становище, ділова репутація. При заміні боржника новою особою, з якою поручителя довірчі стосунки не повязують, логічним є припинення поруки, якщо поручитель не надав згоди на її збереження. І хоча наслідок, як у разі переведення боргу, так і заміни боржника, і в ст.523 ЦК України, і в ст.559 ЦК України передбачено однаковий припинення поруки, якщо поручитель не поручився за нового боржника, ототожнення представником відповідача [PERSON] зазначених норм є некоректним, як власне й застосовування положення ч.3 ст.559 ЦК України для регулювання відносин за договором поруки в разі смерті боржника. Аналогічні висновки також зазначено в п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, яка передбачає, що на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обовязку щодо виконання зобовязання за кредитним договором у разі смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксованої в договорі поруки чи шляхом укладення нового договору поруки. При цьому відповідальність поручителя, який поручився за нового боржника - спадкоємця, також має обмежуватися вартістю майна, одержаного у спадщину, а не усією сумою боргу у випадку, якщо борг перевищує спадкову масу. Отже, на поручителя у випадку смерті боржника може бути покладено відповідальність лише за наявності таких умов: 1) наявності у боржника правонаступника спадкоємця, який прийняв спадщину; 2) наявності спадкового майна; 3) зафіксованої письмово згоди поручителя відповідати за нового боржника, у тому числі й у договорі поруки. Умовами п.3.1 договору поруки передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором (т.1 а.с.24). Положення договору поруки не містять застереження, відповідно до якого поручитель надавав би згоду відповідати за зобовязаннями за кредитним договором у разі заміни боржника [PERSON], а смерть боржника не припиняла поруку. Доказів, які б підтверджували, що [PERSON] погодився забезпечувати виконання кредитних зобовязань [PERSON] перед новим боржником його спадкоємцем [PERSON], позивачем в рахунок доведення предявлених вимог не надано, а в ході судового розгляду не встановлено. З огляду\~на зазначене,\~а також\~враховуючи,\~що порука\~за спадкоємця\~може бути\~тільки добровільною, суд приходить до висновку, що порука [PERSON] за договором поруки №11213650000-П від 25.09.2007 року, укладеним в забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобовязань за кредитним договором №11213650000 від 25.09.2007 року є припиненою на підставі ст.523 ЦК України після смерті позичальника [PERSON] Вказані обставини в їх сукупності визначають необхідність часткового задоволення позовних вимог із стягненням виключно зі спадкоємця позичальника [PERSON] [PERSON] в межах вартості успадкованого ним майна на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № [NUMBER] від 25.09.2007 року станом на 04.01.2016 року в розмірі 10\~171,37 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту 9012,37 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 1159 доларів США, а також пені станом на 04.01.2016 року в загальному розмірі 23\~152,81 грн., з яких: заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 17\~051,03 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 6101,78 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує вимоги ст.141 ЦПК України та п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», відповідно до яких у випадку предявлення позову, ціна якого визначається в іноземній валюті, одночасно ціну позову необхідно визначати і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову в національній валюті визначається розмір судового збору. Однак, якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти саме на день сплати, а не на день подання позову. Як слідує з платіжного доручення №0009717751 від 29.01.2014 року (т.1 а.с.4), за предявлення ПАТ «УкрСиббанк» позову до [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 870,15 грн. 29.01.2014 року, в той час як позов направлено до суду 11.02.2014 року відповідно до відтиску поштового штемпелю на конверті (т.1 а.с.45). За даних обставин, враховуючи ціну позову за позовом в первісній редакції 10\~714,96 доларів США в еквіваленті по курсу долару США на момент сплати судового збору 29.01.2014 року 85\~644,68 грн. (1 долар США =7,9930 грн.), розмір судового збору, який підлягав сплаті, складає 856,45 грн. (з розрахунку: 85 644,68 * 1% : 100%). В подальшому ПАТ «УкрСиббанк» змінював позовні вимоги за складовими заборгованості. У звязку з цим суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 856,45 грн., що не позбавляє позивача права на звернення із відповідною заявою в порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір» стосовно повернення надміру сплаченого судового збору.

Outcome: partial