Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що їй на праві приватної власності на підставі договору дарування належить квартира за адресою [ADDRESS]. Окрім позивача у вказаній квартирі також зареєстровані [PERSON] дочка позивача та [PERSON] онука, але вони фактично не проживають за даною адресою більше 10 років, а живуть в Москві. Співвідповідачі, не дивлячись на те, що тривалий час не проживають в зазначеній квартирі, але залишаються зареєстрованими, чим створюють для позивача перешкоди в володінні належною їй власністю, зокрема в оформленні субсидії на сплату комунальних послуг. Оскільки співвідповідачі не проживають в квартирі за адресою [ADDRESS] більше 10 років і не проживають на даний час, не несуть будь-яких витрат на її утримання та на оплату житлово-комунальних послуг, позивач вважає, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування даною квартирою і повинні бути зняті з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування та просила їх задовольнити. Співвідповідачі в судове засідання не зявились, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Протокольною ухвалою від 06 грудня 2018 року суд постановив розглянути справу в заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача, покази свідка та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування квартири, виданого 31.10.2003 року приватним нотаріусом Старосинявського районного нотаріального округу [PERSON] який зареєстрований в реєстрі за № 1620, набула у власність квартиру № 7 в будинку за № 13 по вул. І.Франка смт. Стара Синява Старосинявського району Хмельницької області. В вищевказаному житлі окрім неї зареєстровані також співвідповідачі [PERSON] та [PERSON], на даний час за вказаною адресою фактично проживає лише позивач. Вказані обставини підтверджуються актом, складеним 19.09.2018 року в складі: заступника селищного голови [PERSON], депутата селищної ради [PERSON], сусідів: [PERSON], [PERSON], О.В. [PERSON] про те, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив вказані обставини, а саме, що співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] в заявлений позивачем час не проживають в належній позивачу вищевказаній квартирі. Частинами 1 та 4\~статті 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст.\~316,\~317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до\~ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За змістом ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку. Оскільки між позивачем та співвідповідачами відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житлом, останні не проживають та не користуються заявленим житлом тривалий час, суд вважає, що співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили право на користування житлом за адресою [ADDRESS]. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved