Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

В жовтні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивачка вказала, що вона є власником 69/100 частин житлового будинку по [ADDRESS], де і проживає. У даному будинку, крім позивачки, зареєстровані її дочка [PERSON] та внучка [PERSON], які фактично понад рік в зазначеному будинку не проживають, комунальними послугами не користуються, особистих речей та іншого майна в будинку не мають. У зв'язку з цим у позивачки виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг. За таких обставин іншого способу захисту порушеного права власника, як звернутися до суду із позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, у позивачки немає. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять суд їх задовольнити. У випадку визнання позову відповідачми просять повернути 50 відсотків сплаченого судового збору. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, в своїх заявах просять справу розглядати у їх відсутності, прибути в судове засідання не мають можливості. Позовні вимоги визнають, проти позову не заперечують. Вислухавши позивачку, її представника, вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних мотивів. Згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER], виданого 25.02.2000 Чортківським РВ УМВСУ в Тернопільській області, власником документа є [PERSON], народжена [INFO] в місті Чорткові Тернопільської області. Зареєстроване місце проживання [PERSON] [ADDRESS]. [PERSON] належить 69/100 частини житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS], на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Чортківської державної нотаріальної контори 12.03.1991 року та зареєстровано в реєстрі за №2-715. Право власності на частину житлового будинку 29.03.1994 зареєстровано в Чортківському міжрайонному БТІ на праві приватної власності в реєстровій книзі №11 за реєстровим №1566. Відповідно до довідки №2999 про склад сім'ї, виданої 02.10.2018 відділом з питань державної реєстрації Чортківської міської ради, до складу сім'ї [PERSON], окрім неї та інших, входять [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Актом про встановлення факту не проживання, складеним 03.10.2018 року комісією в складі депутата Чортківської міської ради, в присутності сусідів, встановлено, що [PERSON] по місцю реєстрації не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в квартирі (будинку) не утримує з 15 травня 2002 року (акт додається). Актом про встановлення факту не проживання, складеним 03.10.2018 комісією в складі депутата Чортківської міської ради в присутності сусідів, встановлено, що [PERSON] по місцю реєстрації не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в квартирі (будинку) не утримує з 12 грудня 2007 року. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] не користуються вказаним житлом понад рік, а тому можуть бути визнаними такими, що втратили право користування жилим приміщенням по [ADDRESS]. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачі не користуються житлом понад один рік. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання позивачки та її представника та повернення [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 704,80 гривень згідно квитанції про сплату № 0.0.1156821522.1 від 12 жовтня 2018 року, що становить 352 гривні 40 копійок.

Outcome: approved