Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та просила стягнути на її користь 25 300 грн. та судовий збір. В обґрунтування позову зазначила, що 15 серпня 2016 року вони з відповідачем уклали письмовий договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS], за ціною 683100 грн., не пізніше 16 години 30 вересня 2016 року, за яким сплатила відповідачу аванс у сумі 25 300 грн. У звязку із виникненням судового спору щодо отриманого позивачем спадкового майна (яке вона мала відчужити і в результаті придбати вищевказану квартиру) договір купівлі-продажу квартири не був укладений нею в обумовлений строк. Проте відповідач відмовився повернути аванс та продав квартиру. Позивач зазначила, що вважає договір, укладений сторонами 15 серпня 2016 року нікчемним, а тому просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 січня 2017 року відмовлено у задоволенні позову. Не погоджуючись з даним рішенням [PERSON] звернулась до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати дане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позов у повному обсязі. В апеляційній скарзі [PERSON] зазначила, що рішення необґрунтоване. Апелянт вказує, що висновок суду про те, що Договір не може бути нікчемним з огляду на те, що він є неукладеним, позбавлений щонайменшої обґрунтованості. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення. Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що наслідки недійсного (нікчемного) правочину застосовуються лише до укладеного правочину, яким попередній укладений сторонами договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 15 серпня 2016 року не є, а позивач заявив вимогу про стягнення грошових коштів саме з підстав нікчемності попереднього договору. Судом встановлено, що 15 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна (а.с.4-5). За даним договором позивач сплатила відповідачу 25300 грн., як аванс в оплату вартості двокімнатної квартири, розташованої в [ADDRESS]. Сторони домовились та зобовязались укласти (нотаріально посвідчити) Договір купівлі-продажу обєкту не пізніше 30 вересня 2016 року о 16 год. 00 хв. включно. В пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до ст.ст.215, 206 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Також нормами ст.657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Тобто, перед державною реєстрацією укладеного договору передує його нотаріальне посвідчення. Підписаний сторонами договір нотаріально посвідчений не був, однак на його виконання позивачем були сплачені грошові кошти. Статтею 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За таких обставин, підписаний сторонами договір є недійсним (нікчемним), оскільки не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення та реєстрації. Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Сторони не заперечують, що [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 25300 грн., договір є нікчемним, тому колегія суддів вважає за необхідне застосувати у даному випадку реституцію, тобто повернути [PERSON] кошти, які вона сплатила за цим договором. З підстав наведеного, колегія суддів вважає, що в даному випадку доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду. Згідно з п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права. Суд допустив такі порушення. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Також, враховуючи, що позов [PERSON] задоволено, то підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції в сумі 1157 грн. 52 коп.

Outcome: approved