Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

В грудні 2012 року до суду надійшла позовна заява, яку позивачка 14.01.2013 року уточнила, та просила суд постановити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що в 1972 році [PERSON], працюючи на Південному машинобудівному заводі у м. Дніпропетровська отримав від підприємства ордер на підставі якого йому та його родині, яка складалась з [PERSON]- основний наймач, його дружини- [PERSON] та їх синів - [PERSON], [PERSON], була надана двокімнатна квартира за [ADDRESS]. 01.10.1983 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб у відділ реєстрації актів цивільного стану Залізничного району м. Свердловська, актовий запис - № 1113. В 1985 році після закінчення терміну строкової військової служби в армії, [PERSON] запропонував позивачці переїхати та мешкати разом з його батьками у м. Дніпропетровську. 29.06.1985 році [PERSON] вселилась в квартиру [ADDRESS]. Від сумісного життя з відповідачем [PERSON] та у позивачці народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В 2000 році шлюб між позивачкою та [PERSON] був розірваний. Після розірвання шлюбу [PERSON] зібрав свої речі та пішов жити до іншої жінки та до теперішнього часу він в спірній квартирі не проживає, що підтверджується актами. Після розлучення батьків відповідачів, [PERSON] з [PERSON], основним наймачем квартири стає [PERSON] з 1985 року [PERSON] виїхав з вищезазначеної квартири, створивши родину з [PERSON] з якою постійно проживає до теперішнього часу. Особистих речей відповідача [PERSON] в даній квартирі не має, кошти за комунальні послуги не сплачує. [INFO] померла мати відповідачів [PERSON] Після її смерті позивачка продовжує проживати в даній квартирі. Відповідачі не користуються та не проживають в [ADDRESS] більш десяти років. Комунальні послуги, що надають послуги по утриманню квартири в своїх розрахунках вказують кількість мешканців - 5 осіб та нараховують по своїм тарифам відповідні розмірі грошових коштів, які сплачує позивач. Визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням необхідно для зменшення плати за квартиру та комунальні послуги, що суттєво впливає на її матеріальне становище. Таким чином, позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх законних прав. В лютому 2013 році [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просили вселити їх в квартиру [ADDRESS], змінити договір найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS], зобов'язати Комунальне житло - експлуатаційне підприємство «Жилсервіс - 1» укласти з [PERSON] та [PERSON] окремий договір найму житлового приміщення і відкрити на їх ім'я окремий особовий рахунок на кімнату, площею 10,7 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. Ухвалою суду від 21.02.2013 року зустрічний позов [PERSON], [PERSON] було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. У судовому засіданні позивачка та представник позивача за первісним позовом підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідачі за первісним позовом та їх представник в судовому засіданні первісний позов не визнали та просили в задоволені його відмовити, зустрічний позов просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що спірну квартиру згідно ордера отримав його батько у 1972 році на сім'ю яка складалася з 4-х осіб, і з цього періоду вони з братом [PERSON] були там зареєстровані. В 1985 році він пішов з квартири до дружини на постійне проживання [ADDRESS]. Ця квартира належала його дружині. В 1989 році його дружиною було здійснено обмін цієї квартири на квартиру [ADDRESS], куди вони переїхали. Виписуватися з спірної квартири він не мав наміру. З маменту його виїзду з даної квартири до смерті матері йому ніхто не перешкоджав приходити до квартири. Він постійно доглядав за матір'ю, купував їй ліки, годував її та допомогав сплачувати комунальні послуги за квартиру. Його брат проживав у квартирі до 2006 року, потім також переїхав. В жовтні 2012 року позивачка змінила вхідні двері з новими замками, та вони з братом не змогли більше попасти у дану квартиру. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що спірну квартиру згідно ордера отримав його батько у 1972 році на сім'ю яка складалася з 4-х осіб, і з цього періоду вони з братом [PERSON] були там зареєстровані. В 1983 році він одружився на позивачці [PERSON] та у 1985 році переїхав разом із нею до спірної квартири, вселилися та прописали її як члена сім'ї. В 2000 році шлюб між позивачкою [PERSON] та ним був розірваний. Виїхав зі спірної квартири квартири в 2006 році, тому що не міг проживати там, оскільки його били син та колишня дружина. В жовтні 2012 року позивачка змінила двері та він з братом не мав більше доступу до квартири. Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні та не заперечували проти задоволення первісного позову. Представник третьої особи за зустрічним позовом КЖЕП «Жилсервіс-1» у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони та свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимогах необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У судовому засіданні встановлено, що в 1972 році [PERSON], працюючи на Південному машинобудівному заводі у м. Дніпропетровську отримав від підприємства ордер на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. В даній квартирі були зареєстровані наступні особи: [PERSON], [PERSON] - його дружина, [PERSON], [PERSON] - їх сини. 01 жовтня 1983 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровали шлюб в відділі реєстрації актів цивільного стану Залізничного району м. Свердловська, актовий запис - № 1113 (а.с. 8). Від шлюб в них народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 29.07.1985 року [PERSON] вселилася та була прописана у спірній квартирі як член сім'ї наймача. З 1985 року відповідач [PERSON] виїхав з вищезазначеної квартири, створивши свою родину та більше не повертався на постійне місце проживання до спірної квартири. [INFO] помер основний квартиронаймач [PERSON] Після його смерті основним квартиронаймачем залишилася [PERSON], та на її ім'я було переоформлено особистий рахунок (а.с. 14). 12 вересня 2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, запис № 307 в Відділ реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська (а.с. 9). З 2006 року [PERSON] не проживає в спірній квартирі, що підтверджується його поясненнями, поясненнями свідків у судовому засіданні та актами від 15.05.2012 року, 20.06.2012 року, 01.09.2012 року (а.с. 19, 22). [INFO] померла [PERSON], серії [NUMBER] (а.с.11). Згідно довідки про склад сім'ї та місце реєстрації № 14715 від 01.11.2012 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні відповідачі по первісному позову [PERSON] та [PERSON] пояснили, що до смерті матері вони безперешкодно приходили до спірної квартири навідувати матір [PERSON], сплачували комунальні послуги, але не проживали там, а після її смерті позивачка [PERSON] у жовтні 2012 року змінила двері та вони не можуть попасти до квартири. Тобто факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] більше шести місяців у спірній квартирі, до заміни дверей позивачкою, а саме до жовтня 2012 року, коли у них був вільний доступ до даної квартири, підтверджено у судовому засіданні сторонами по справі. Крім того, допитані у судовому засіданні свідки як зі сторони позивачки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та і свідки зі сторони відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] також підтвердили факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] більше шести місяців у спірній квартирі до жовтня 2012 року. Також факт не проживання відповідачів у спірній квартирі підтверджується актами про непроживання, які були підписані деякими особами, які також допитувалися у судовому засіданні у якості свідків. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до п. 10 у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Посилання відповідача [PERSON] на той факт, що його відсутність понад встановлений строк (не проживання) у квартирі більше шести місяців обумовлена поважними причинами, а саме не має місця та житлової площі для проживання у цій квартирі, суд не бере до уваги, оскільки дані підстави не є поважною причиною не проживання більше шести місяців. Що стосується посилань відповідача [PERSON] на той факт, що його відсутність понад встановлений строк (не проживання) у квартирі більше шести місяців обумовлена поважними причинами, а саме погроза фізичною расправою від колишньої дружини та рідного сина, то суд не бере до уваги дані посилання, оскільки належних та допустимих доказів цього не надано. Як встановлено у судовому засіданні відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2006 року, а як вбачається з матеріалів справи з питанням надходження погроз у його адресу від колишньої дружини він звернувся до Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області лише 20.09.2012 року (а.с. 88-91). Таким чином, суд вважає за можливе визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Що стосується вимог позивачів [PERSON] та [PERSON] за зустрічним позовом щодо вселення їх в квартиру [ADDRESS], зміну договору найму житлового приміщення та зобов'язання КЖЕП «Жилсервіс-1» укласти з відповідачами окремий договір найму на спірну квартиру, то дані вимоги є безпідставними і необґрунтованими, та не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі більше шести місяців не проживають у спірній квартирі та втратили право на користування зазначеною квартирою. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги позивачки за первісним позовом задоволенні, то з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивачки [PERSON] необхідно стягнути судові витрати по справі в рівних частках у розмірі по 53 грн. 65 коп. з кожного. Що стосується судових витрат за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON], то оскільки у задоволенні зустрічного позову було відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачам за зустрічним позовом судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved