Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом, за яким просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтовується тим, що позивач є власником цієї квартири на підставі договору купівлі-продажу та договору дарування. Відповідач, її колишній чоловік, був зареєстрований у квартирі позивача. Після розірвання шлюбу з реєстраційного обліку не знявся, незважаючи на те, що з вересня 2017 року в квартирі не проживає, особистих речей в квартирі не зберігає, тягар за оплату комунальних послуг не несе, добровільно знятися з реєстрації не бажає, що змусило позивача звернутися до суду з відповідним позовом. За вказаною позовною заявою ухвалою судді від 11.11.2019 року відкрито провадження у цивільній справі № 947/26881/19. Розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, яким цією ж ухвалою встановлено строк вчинення процесуальних дій. У встановлений судом строк з боку відповідача не було вчинено будь-яких процесуальних дій. З урахуванням положень статей\~ 280,\~281\~ЦПК\~України суд постановив ухвалу про проведення розгляду справи в заочному порядку за наявними у ній матеріалами. В ході розгляду справи суд встановив, що дівочим прізвищем позивача [PERSON] , [INFO] , було [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 16.09.1986 року відділом ЗАГС Приморського району м. Одеси. Після укладення шлюбу у 2009 році прізвище [PERSON] було змінене на [PERSON] (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видане 11.09.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області). 25.12.2009 року позивач, як [PERSON] набула право спільної часткової власності на 156/1000 частки квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Шатіловою О.В., зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» під номером 244 книзі 732пр-17, та на 157/1000 часток цієї квартири на підставі договору дарування, укладеного 11 березня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В., зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» під номером 244 в книзі 771 пр-190. Після розірвання шлюбу з [PERSON] позивач прізвище на дошлюбне не змінювала та як [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , змінивши прізвище на [PERSON] , про що 08 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції складено актовий запис за № 7817 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після розірвання шлюбу з [PERSON] та укладення шлюбу з [PERSON] , [INFO] , позивач прізвище не змінювала, залишившись [PERSON] , що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2018 року у цивільній справі № 520/7683/18 про розірвання шлюбу та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14.12.2018 року. Незважаючи на розірвання шлюбу з [PERSON] останній залишився зареєстрованим в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Довідкою № 2458 від 10.10.2019 року КП «ЖКС «ВУЗІВСЬКИЙ» за підписом начальника дільниці № 3 Сальникова [PERSON] .В. та бухгалтера [PERSON] підтверджена реєстрація відповідача за цією адресою з 04 липня 2012 року. Проте відповідний акт від 29.10.2019 року підтверджує, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з вересня 2017 року, що в квартирі відсутні його особисті речі. За положеннями частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи не можуть бути підставою для обмеження прав і свобод передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Позивач просить захистити її право вільно володіти своїм майном та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, власником якого є позивач. У статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~статтею 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до абзацу 6\~статті 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи в житлі за певною адресою. Згідно зі\~статтею 7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України\~від\~11.12.2003\~р.\~«Про\~свободу\~пересування\~та\~вільний\~вибір місця\~проживання\~в\~Україні» передбачає, що положення статті 7\~цього\~Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.). Згідно зі\~статтею 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При викладених обставинах суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованим та підлягають задоволенню. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved