Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

В грудні 2015р. позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 49166,27 дол. США, що за курсом НБУ станом на 21 вересня 2015р. становить 1063466,39 грн., а також понесені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 15952,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору № 09/07/430 від 18 вересня 2007р. (далі по тексту - договір кредиту), не повертав отриманий кредит своєчасно, не сплачував кошти (відсотки) за користування ним. В зв'язку із порушенням умов договору, відповідач повинен сплатити: заборгованість за кредитом - 11848,02 дол. США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 16208,32 дол. США, штраф (фіксована частина) - 11,56 дол. США, штраф (процентна складова) - 2340,70 дол. США, а всього заборгованість складає 49166,27 дол. США. Зазначену суму боргу позивач просить стягнути з відповідача у повному обсязі, а також судовий збір. Представник позивача в судове засідання 02 квітня 2018р. не з'явився, про час та місце слухання справи сторона позивача була повідомлена належним чином, в прохальній частині позовної заяви сторона позивача клопотала проводити розгляд справи у відсутність свого представника. Відповідач [PERSON] та його представник проти позову заперечували, зазначаючи, що договір кредиту відповідач не підписував, як і не отримував за ним грошові кошти, при цьому сторона відповідача клопотала перед судом про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, яке було задоволено судом. В судове засідання 02 квітня 2018р. сторона відповідача не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, до початку судового засідання представник відповідача [PERSON] подав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника, а тому суд вважає за можливе розглядати дану справу у їх відсутність за наявними у справі доказами. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача обгрунтовувала свої вимоги тим, що 18 вересня 2007р. між сторонами було укладено договір кредиту, відповідно до умов якого позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 14000,0 дол. США. на термін до 18 вересня 2012р., за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 20 % річних ( п.1.2., 2.2.3, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.3.6, 2.3.9, 2.4.1,4.11 кредитного договору) (а.с.7-9). Згідно з Висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 6078/17-32/6079/17-33 від 26 вересня 2017р. Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України, який було проведно на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2017р., підпис від імені [PERSON], у договорі кредиту виконаний не відповідачем, а іншою особою. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 8 Постанови № 9 від 06 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності з ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів, які б могли спростувати заперечення відповідача, висновок експертизи, а тому оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором кредиту з відповідача не ґрунтуються на вимогах закону, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed