Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Позивач подав до Арбузинського районного суду Миколаївської області позов, яким порушив питання про розірвання шлюбу із [PERSON] . Свої вимоги, зокрема, умотивував тим, що 08 квітня 1989 року уклав із відповідачкою шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Акмечетської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Позивач вказав, що з 2020 року спільно із відповідачкою не проживає, спільного бюджету та господарства із нею не веде. Сім`я розпалась остаточно, спільного порозуміння та поваги немає, що вказує на відсутність сенсу підтримувати сімейні відносини із відповідачкою. За такого, посилаючись на те, що подальше збереження шлюбу із відповідачкою суперечить його інтересам, позивач просив розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] та зареєстрований 08 квітня 1989 року виконавчим комітетом Акмечетської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за вимогами позивача було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2021 року після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача - фізичної особи. Позиція учасників справи Позивач в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце був повідомлений належно, направив до суду заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності, паралельно вказавши на підтримання своїх вимог у повному обсязі. Крім цього, позивач надав свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі у разі неявки в судове засідання належно повідомленої відповідачки. Відповідач в судове засідання також не прибула, викликалась у нього неодноразово шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, а так само і через оголошення про виклик, що було опубліковане на сайті Арбузинського районного суду Миколаївської області (веб - портал Судова влада України). Тому в силу положень ч. 11 ст. 182 ЦПК України, з урахуванням норми ч.9 ст. 10 того ж Кодексу, відповідач вважається такою, що двічі належно повідомлена про дату, час і місце судового засідання. При цьому, відповідач причин свого неприбуття не повідомляла, будь - яких заяв, у тому числі й по суті справи, або ж клопотань, зокрема, про її відкладення, до суду не направляла, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх умов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлена про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явилась, причин своєї неявки не вказала, відзив на позов не подала, у той час, як позивач надав свою згоду на такий порядок вирішення справи. При цьому, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. Установлені судом фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази та застосовані правові норми Тож, суд, перевіривши доводи і обґрунтованість висунутих позивачем вимог, оцінивши наявні у нього докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши з їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходив із такого. Як вбачається із витягу із запису акту про укладення шлюбу №04 сторони уклали шлюб 08 квітня 1989 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Акмечетської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Сторони проживають окремо з 2020 року, шлюбні відносини не підтримують. Позивач не бажає збереження шлюбу, посилаючись на те, що це суперечить його інтересам. Відповідач, у свою чергу, не ужила доступних їй заході задля збереження шлюбу, оскільки до суду не з`явилась, доказів на спростування доводів позивача не надавала, клопотань про надання терміну для примирення не заявляла. Та відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Тому з огляду на такі обставини, суд вважає, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, а їх відносинам не притаманні ознаки сім`ї. Стаття ж 55 СК України встановлює обов`язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Крім того, за ст. 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання, мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Але кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин або до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Але у цій справі установлено, що сторони шлюбні стосунки не підтримують. А це свідчить про те, що вони про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги не піклуються, внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер і його збереження не відповідає їх же інтересам. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між сторонами, відсутність у позивача бажання зберегти шлюб, з огляду на те, що відповідач не виявила інтересу до цього цивільного процесу, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін, як подружжя, і збереження їх шлюбу суперечить їхнім же інтересам, оскільки може стати на заваді реалізації прав, визначених, зокрема, СК України, а тому такий шлюб, згідно вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 СК України підлягає розірванню, а позов, відповідно, - задоволенню. При цьому, за правилами ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом він припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Крім цього, суд не в вирішує питання з приводу прізвища відповідача з огляду на право її вибору прізвища після розірвання шлюбу. Щодо розподілу судових витрат Суд, окрім цього, за правилом вимогою ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при зверненні із позовом, підлягає стягненню на його користь із відповідача у розмірі 908,00 грн. (п.3 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тому з цих мотивів,

Outcome: approved