Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

В грудні 2018 року до Великобагачанського районного суду Полтавської області з вищевказаною позовною заявою звернулась [PERSON] (далі по тексту позивач), в якій виклала вимогу : визнати незаконною відмову приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарової Людмили Іванівни (далі по тексту відповідач) у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на обов`язкову частку спадщини за законом після померлої [INFO] [PERSON] з підстав викладених у постанові від 24.10.2018 вих. № 1454 та зобов`язати приватного нотаріуса вжити заходів, відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON] (спадкова справ № 191-2017) з урахуванням прав спадкоємиці, [PERSON] , на обов`язкову частку в спадщині. Позивачка в обґрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті матері приватним нотаріусом Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області Сахаровою Людмилою Іванівною відкрита спадкова справа № 191-2017. За життя матір`ю позивачки складений заповіт на брата позивача, [PERSON] , який подав заяву про прийняття спадщини як спадкоємець за заповітом. Також заяву про прийняття спадщини як спадкоємці за законом подали позивачка та [PERSON] . Вони є повнолітніми непрацездатними особами ( пенсіонерами за віком) та у порядку ст. 1241 Цивільного кодексу України претендували на обов`язкову долю у спадщині незалежно від змісту заповіту. У липні 2018 року позивачка вказує, що дізналася від свого брата [PERSON] , що відповідачем видано свідоцтво про право на 5/6 частину спадщини за заповітом [PERSON] та йому на 1/6 частину спадщини за законом. Тобто, при оформлені зазначених вище свідоцтв нотаріусом не було враховано право позивачки на 1/6 частку спадщини, як обов`язкову долю. Позивачка вказує, що на її лист щодо надання інформації про отримання спадщині, нотаріус у відповіді від 05.10.2018р. № 1363 повідомив, що [PERSON] на момент відкриття спадщини не досягла встановленого ст. 1 та аб. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку 58 років, а тому їй відмовлено в оформлені зазначеної спадщини. Не погоджуючись з викладеним, позивач знову звернулася до нотаріуса з письмовою заявою про вжиття заходів щодо скасування попередніх нотаріальних дій та оформлення спадщини з урахуванням її законних прав та інтересів на обов`язкову частку, так як у 2009 році вона досягла пенсійного віку та є непрацездатною особою. 29.10.2018р. нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (вих. № 1454), в якій відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] у зв`язку з тим, що на час смерті [PERSON] вона не досягла встановленого законом пенсійного віку тобто 60-ти років, чи встановлено абзацом 2 частини 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції станом на 06 лютого 2017 року), тобто 58-ти років, а тому не має права на виділення обов`язкової частки у спадщині. Позивач вважає висновки нотаріуса незаконними, а вчинену нотаріальну дію щодо оформлення спадщини тільки її братам такою, що не відповідає законодавству, та порушує її законні права. В обґрунтування незаконності висновків нотаріуса щодо відсутності в неї права на обов`язкову частку позивач вказує, що в ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, наводиться визначення терміну «непрацездатні громадяни», як осіб, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. В зазначеному терміні здійснено посилання на закон. Обмежуватися визначенням пенсійного віку тільки на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на момент відкриття спадщини у нотаріуса не було підстав, так як діюче законодавство передбачає й інші випадки щодо пенсійного віку, який людина може досягнути у зв`язку з втратою своєї працездатності. Це, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення», який також є нормативно-правовим актом, що прийнятий Верховною Радою України. Статтею 13 цього закону визначено право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах. Тобто для осіб, які мають право на пільгову пенсію, пенсійний вік скорочено. 03.10.2017 стаття 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині визначення терміну «Непрацездатні громадяни» була викладена в новій редакції. Де вказане поняття розкривається наступним змістом « це особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону». Тобто, вказана редакція закону звузила коло осіб, яких можна віднести до непрацездатних громадян, виключно на підставі ст. 26 цього закону. Але це звуження відбулося після відкриття спадщини після смерті матері позивачки. До цього моменту, термін «непрацездатні особи» не мав обмежень щодо застосування інших законів для визначення пенсійного віку. Позивачка вказує, що отримала право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах у віці 50 років відповідно до аб. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У 2009 році вона досягла цього пенсійного віку, а значить в силу терміну «Непрацездатні особи» визначеного законом, у редакції станом на момент відкриття спадщини, являлась непрацездатною особою. Зазначене підтверджується наявним пенсійним посвідченням серія [NUMBER] , виданого 11.06.2009р. довічно, про призначення пенсії за віком, та трудовою книжкою. Приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарова Людмила Іванівни 01.02.2019 подала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому заперечила позовні вимоги в повному обсязі. Вказуючи на безпідставність позовних вимог [PERSON] відповідач зазначає, що відповідно до статті частини 1 статті 1241 Цивільного кодексу України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, визначений ст. 1241 ЦК України, є вичерпним і не підлягає розширювальному тлумаченню. Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058 (в редакції станом на 06 лютого 2017 року) непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти - інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до названого Закону. Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років, про що зазначено у абзацу 1 пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції станом на 06 лютого 2017 року). До досягнення віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 вказаного вище Закону, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року, що визначено в абзаці другому вказаної статті Закону. Здатність особи спадкувати за обов`язковою часткою визначається на час відкриття спадщини. Відповідно до частини 2 статті 1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Як вбачається зі свідоцтва про смерть [PERSON] , серія [NUMBER] , виданого 28 квітня 2017 року виконавчим комітетом Багачанської Першої сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, вказана особа померла [INFO] . Згідно паспорта позивачки [NUMBER] , виданого Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області 24 квітня 2002 року, дата її народження - [INFO] . Таким чином, на час смерті [PERSON] [PERSON] , не досягли встановленого законом пенсійного віку, тобто 60-ти років, чи встановленого абзацом 2 частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції станом на 06 лютого 2017 року), тобто 58-ти років, а тому не має права на виділення обов`язкової частки у спадщині. Позивача в ході судового розгляду посилаючись на зміст позовної заяви підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Приватний нотаріус Великобагачанського районного округу Полтавської області Сахарова Л.І. заперечувала позовні вимоги [PERSON] , посилаючись на зміст письмового відзиву на позовну заяву. Заслухавши учасників судового засідання дослідивши матеріали справи судом встановлено, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу виникнення у позивача на момент смерті її матері, [PERSON] права на обов`язкову частку у спадщині. Суть спірних правовідносин зводиться до різного тлумачення юридичного терміну (поняття) «непрацездатні громадяни», яке міститься в статті 1241 ЦК України. Здатність особи спадкувати за обов`язковою часткою визначається на час відкриття спадщини. Відповідно до частини 2 статті 1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спірні правовідносини врегульовані частиною 1 статтею 1241 ЦК України, яка станом на момент смерті спадкодавця 27.04.2017, мала наступний зміст «Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка)» Разом з тим, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року в справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення ч. 1\~ст. 1241 ЦК України\~зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абз. 1 ч. 1\~ст. 1241 ЦК України\~щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях ч. 3\~ст. 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III груп, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний». Згідно зі\~ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Відповідно до ч. 1\~ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку - 58 років , які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»\~на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на\~інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Тобто для осіб, які мають право на пільгову пенсію, пенсійний вік скорочений. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] , одержує пенсію за віком з 11 червня 2009 року. 03.10.2017\~року стаття\~ 1\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» викладена в новій редакції: «непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону». Тобто, ця редакція закону визначила більш чітко осіб, які підпадають під поняття непрацездатні громадяни, звузивши їх коло, виключно на підставі ст. 26 цього ж закону. Але це звуження відбулося після відкриття спадщини матері позивачки. До цього моменту, термін «непрацездатні особи» не мав обмежень щодо застосування інших законів для визначення пенсійного віку. Тому суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на обов`язкову часку в спадщині незалежно від змісту заповіту померлої матері, [PERSON] . \~ \~ \~ \~ З приводу способу захисту свого права на обов`язкову частку, який вибрала [PERSON] , шляхом оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії у спосіб визнання відмови нотаріуса незаконною та зобов`язання його вжити заходів щодо оформлення спадщини, суд вважає його законним та послідовним. У статті\~5\~ЦПК України\~зазначено,\~що \~здійснюючи\~правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарова Людмила Іванівна відмовила у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на обов`язкову частку спадщини за законом після померлої [INFO] [PERSON] , виклавши свої обґрунтування та підстави у постанові від 24.10.2018 вих. № 1454 . В останньому абзаці резолютивної частини даної постанови нотаріус дав роз`яснення особі її право на оскарження її рішення в судовому порядку. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Також згідно Глави 14 Загальних положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Враховуючи те, що саме приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарова Людмила Іванівна заперечувала право позивача на обов`язкову частку у праві на спадщину, вибраний спосіб захисту є законним та не потребує на даному етапі виниклих правовідносин, такого способу захисту права позивача як визнання права. Згідно п. глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. (далі - Порядок) у разі виявлення нотаріусом, що ним допущено помилку при вчиненні нотаріальної дії або що вчинена нотаріальна дія не відповідає законодавству, нотаріус зобов`язаний повідомити про це сторони (осіб), стосовно яких вчинено нотаріальну дію, для вжиття заходів щодо скасування зазначеної нотаріальної дії відповідно до законодавства. Викладене вказує на наявність визначеного законом механізму здійснення охорони цивільних прав та інтересів позивача, що приводиться в дію опосередковано на підставі рішення суду. Посилаючись на вищевикладене суд приймає рішення про повне задоволенні позовної заяви [PERSON] . З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду з позовними вимогами, суд на підставі положень 141 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір на користь держави.

Outcome: approved