Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 14 квітня 2014 року у розмірі 50 661 грн. 80 коп., з яких: сума позики - 21 000 грн.; сума процентів за обліковою ставкою НБУ - 5 511 грн. 80 коп.; сума пені за 230 днів прострочки - 24 150 грн. 00 коп. У судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Позивач, згідно наданої заяви, просив справу розглядати без його участі, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно умов якого позивач зобов'язався в день укладення договору передати відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 21 000 грн., а відповідач зобов'язався повернути позивачу таку ж саму суму грошових коштів в строк шість місяців, а саме до 14 квітня 2015 року. В разі порушення відповідачем строку повернення позики, відповідач виплачує позивачу пеню в розмірі 0,5 % від суми не повернутих грошових коштів за кожен день прострочки. Факт отримання коштів в розмірі 21 000 грн. відповідачем від позивача підтверджується розпискою, яка підписана відповідачем 14 жовтня 2014 року. 10 листопада 2015 року [PERSON]В, направив [PERSON] вимогу про повернення боргу у строк до 14 травня 2015 року. В своїх письмових запереченнях відповідач вимоги позову не визнає, зазначає, що не отримував від [PERSON] позики, проте не заперечував, що ним було підписано договір позики від 14 жовтня 2014 року. На час розгляду справи в суді сума позики відповідачем не повернута. Отже, відносини сторін є договірними та регулюються ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З обставин справи вбачається, що позичальник ухилився від повернення позикодавцю грошової суми у розмірі 21 000 грн., а за такого вимоги позивача про їх стягнення підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 1050, 549-552 ЦК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути 19 320 грн. 00 коп. пені = 21 000 (сума боргу) х 0,5 (розмір пені) / 100 % х 184 (дні прострочки). Разом з цим, у задоволенні вимог позивача щодо стягнення відсотків в розмірі 5 511 грн. 80 коп. слід відмовити, оскільки договором позики від 14 жовтня 2014 року, укладеним між позивачем та відповідачем, не передбачено стягнення відсотків. Разом з цим, розрахунок заборгованості по відсотках, наведений позивачем, свідчить про те, що він розраховує відсотки за користування позикою, а не інфляційні збитки та 3 % річних, що передбачені ст. 625 ЦК України. Однак, таке не позбавляє позивача в подальшому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір у розмірі 506 грн. 62 коп.

Outcome: partial