Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

В грудні 2015р. позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 45-48) до відповідачки [PERSON], третя особа, [PERSON] в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про уточнення позову від 23 червня 2017р. (а.с. 214, 215): стягнути з відповідачки на свою користь різницю заборгованості у розмірі 160696,99 грн. за договором про іпотечний кредит від 16 травня 2008р. №2568, укладеним між сторонами, а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 травня 2008р. між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON]. (яка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]»), було укладено договір про іпотечний кредит № 2568 (далі по тексту - кредитний договір). Згідно п.п. 1.1, 1.2. якого відповідачка отримала кредит у сумі 728280,0 грн., строком на 20 (двадцять) років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16 травня 2028р. За користування кредитом була встановлена плата у розмірі 14,75 % річних. Кредит надався на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 16 травня 2008р. В якості забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору, між сторонами було укладено іпотечний договір № 5943 від 16 травня 2008р. (далі по тексту - договір іпотеки), на підставі якого, позивачу було надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Предмет іпотеки був придбаний за рахунок кредиту та належав на праві власності відповідачці. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов'язань позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2011р. у справі №02/2-1140/11, яке набрало законної сили, позов - задоволено в повному обсязі, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1017496,99 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки 856800,0 грн. Зазначене рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2011р. фактично виконано в частині звернення стягнення (реалізації) предмета іпотеки 01 квітня 2015р. 01 квітня 2015р. позивачем, на підставі акту державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником відділу ДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Ярушевською І.І. від 18 березня 2015р. було отримано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, які не відбулися, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А. від 01 квітня 2015р., зареєстрованого в реєстрі за №344 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до зазначених вище документів позивач набув право власності на предмет іпотеки. Після прийняття на баланс предмета іпотеки, заборгованість відповідачки за кредитним договором була погашена не в повному обсязі, а саме, непогашеною залишилась частина заборгованості у розмірі 160696,99 грн., оскільки в рахунок погашення боргу, майно позивачем, як кредитором було прийнято за ціною 856800,00 грн. Отже, після фактичного виконання рішення суду, погашення вимог кредитора за рахунок іпотеки відбулося не в повному обсязі, а тому на думку сторони позивача зобов'язання відповідачки за кредитним договором не припинилися, право вимоги кредитора про стягнення залишку заборгованості за кредитним договором залишилось дійсним і підлягає судовому захисту. В порядку ст. 123 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р. відповідачкою було подано зустрічний позов (а.с. 106-110) до ПАТ «Державний ощадний банк України», третя особа: [PERSON], в якому сторона просила суд: визнати кредитний договір недійсним. Свої зустрічні позовні вимоги, позивачка за зустрічним позовом обгрунтовувала тим, що після укладення кредитного договору реальних наслідків його укладення не наступило, і вона не отримувала кредитні кошти, предмет іпотеки не придбавала і не ставала його реальним власником. Всі дії проводила третя особа, яка отримані кредитні кошти внесла в фінансові піраміди «Кінгс Кепітал» і «Ліоне Банк», а третю особу визнано потерпілою від фінансового злочину цих структур. Також вважає кредитний договір фіктивним правочином, що дає підстави визнати його недійсним. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016р. зустрічний позов прийнято до розгляду з первісним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2018р. зустрічний позов залишено без розгляду на підставі п. 3) ч. 1 ст. 257 ЦПК України. В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснив, що заявлені вимоги повністю підтверджуються наданими до матеріалів справи доказами щодо отримання відповідачкою кредитних коштів, часткового їх повернення, в тому числі і за рахунок реалізації предмета іпотеки та прийняття банком на баланс іпотечного майна. Також зазначав, що при зверненні до суду з позовом по даній справі, строк позовної давності позивачем пропущено не було. Відповідачка [PERSON], третя особа [PERSON] та їх представники в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили. В процесі розгляду справи стороною відповідача було подано заперечення на позов та заяву про застосування строків позовної давності. При цьому сторона відповідача вказувала, що кредитний договір укладався, але реальних наслідків його укладання не наступило, відповідачка не отримувала кредитних коштів, не придбавала і не стала його реальним власником, зазначає, що вона є неналежним відповідачем. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] та її представник вважають що зустрічну позовну заяву потрібно задовольнити, а в задоволенні первісного позову потрібно відмовити з підстав наведених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 16 травня 2008р. між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно п.п. 1.1., 1.2. якого відповідачка отримала кредит у сумі 728280,00 грн., строком на 20 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16 травня 2028р. За користування кредитом була встановлена плата у розмірі 14,75 % річних. Кредит надався на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 16 травня 2008р. Згідно п.3.4. кредитного договору, позивач має право вимагати від відповідачки достроково повернути суму кредиту в цілому, у випадку невиконання або неналежного виконання останньою, будь-яких зобов'язань за кредитним договором, в тому числі, але не виключно у наступному випадку: затримання сплати частини кредиту та процентів за користування кредитом понад 2 календарних місяців. Виконання відповідачкою вимоги позивача щодо дострокового повернення суми кредиту належних до сплати процентів, та інших платежів відповідно до умов кредитного договору повинно бути проведено відповідачкою протягом 30 календарних днів з дати одержання такої вимоги від позивача. Згідно п.4.2.2. кредитного договору при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на 2 місяці, а також в інших випадках, передбачених кредитним договором, позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих відсотків та інших платежів за кредитним договором, та стягнути заборгованість за кредитним договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Також, відповідачка зобов'язалася згідно п. 4.3.1. кредитного договору належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, а саме: - згідно п. 4.3.2. кредитного договору - зобов'язана повернути кредит в сумі, що визначена кредитним договором, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені кредитним договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по кредитного договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені кредитним договором; - згідно п.4.3.3. кредитного договору - зобов'язана у разі порушення умов кредитного договору та/або іпотечного договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитом, комісійних винагород та штрафних санкцій, відповідно до чинного законодавства України. Сторони домовилися, що розмір збитків визначатиметься позивачем самостійно, на що позичальник цим надає свою згоду; - згідно з п. 4.3.5. кредитного договору відповідачка зобов'язана відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов'язаннях, що випливають з кредитного договору. В якості забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору, між сторонами 16 травня 2008р. було укладено договір іпотеки, на підставі якого, відповідачкою було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS], яка була придбана за рахунок кредиту та належала на праві власності відповідачці. Судом встановлено, що після укладення кредитного договору, позивачем було виконані зобов'язання і надано відповідачці грошові кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером від 16 травня 2008р. Таким чином, позивач виконав взяті на себе зобов'язання, за кредитним договором. Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2011р. у справі №02/2-1140/11, яке набрало законної сили, позов ВАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено в повному обсязі, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1017496,99 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки 856800,00 грн. 01 квітня 2015р. позивачем, на підставі акту державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Ярушевською І.І. від 18 березня 2015р. було отримано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, які не відбулися, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А. від 01 квітня 2015р., зареєстрованого в реєстрі за №344 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до зазначених вище документів позивач набув право власності на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов'язання має похідний характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до автоматичного припинення основного зобов'язання чи заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Після прийняття на баланс предмета іпотеки, заборгованість відповідачки за кредитним договором була погашена не в повному обсязі, а саме, непогашеною залишилась частина заборгованості у розмірі 160696,99 грн. Так, згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2011р. за рахунок реалізації іпотечного майна, задоволенню підлягала вимога кредитора у розмірі 1017496,99 грн. Натомість в рахунок погашення боргу, майно позивачем було прийнято за ціною 856800,00 грн. Різниця між сумою боргу та вартістю майна прийнятого на баланс складає 160696,99 грн. Доводи сторони відповідача, що за кредитним договором вона кредитні кошти не отримувала, і купівля продаж - квартири (яку було передано в іпотеку) також не відбулася, а фактичним отримувачем коштів є не вона, а третя особа [PERSON] судом оцінюється критично, оскільки кредитні кошти були отримані відповідачкою особисто, згідно видаткового касового ордеру від 16 травня 2008р., а в подальшому позивачка розпорядилася отриманими кредитним коштами шляхом наданням їх продавцям квартири, яка в подальшому виступила предметом іпотеки, підтвердженням чого є договір купівлі - продажу квартири від 16 травня 2008р. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так обставини укладення кредитного договору, в тому числі і щодо можливої «фіктивності», «недійсності», «нікчемності», «неукладеності» та ін., неодноразово були предметом дослідження в інших судових справах, зокрема: - справа №753/19527/14-ц за позовом [PERSON] до АТ «Ощадбанк» про припинення договору іпотеки. Рішення про відмову у задоволенні позову набрало законної сили; - справа №753/3543/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], АТ «Ощадбанк», треті особи: [PERSON], Приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Ковбасинська С.В., Холод Т.А. про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Рішення про відмову в задоволенні позову набрало законної сили. Щодо заяви представника відповідачки про застосування строку позовної давності до вимог первісного позову, то вказана заява є безпідставною, в силу положень ст. ст. 256-259, 261 ЦК України, п. 7.8 кредитного договору, а також часу фактичного виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2011р. у справі № 02/2-1140/11, в частині реалізації предмета іпотеки було фактично виконано 01 квітня 2015р. В свою чергу, з позовом про стягнення різниці заборгованості, позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва 29 грудня 2015р., тобто таке звернення відбулось в межах строків встановлених ст. 256 ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3788,45 грн. (2410,45 грн. за подання позову та 1378,0 грн. за подання апеляційної скарги по справі).

Outcome: approved