Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

В жовтні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 10 серпня 2001 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №148. В шлюбі народилася дитина [PERSON], [INFO]. Протягом останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, тому вона прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Просить розірвати шлюб з [PERSON], дитину залишити проживати з батьком. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Суду пояснила, що з відповідачем постійно виникали сварки та скандали, через що вони шість місяців не підтримують подружніх відносин, два останні місяці разом не проживають. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суду пояснив, що сторони не підтримують подружніх відносин шість місяців, спільно не проживають два місяці. До розірвання шлюбу привели постійні сварки та суперечки. Просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з ним. Вислухавши позивачку, відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Полівчук) [PERSON] уклали шлюб 10 серпня 2001 року, який зареєстрували в відділі рагс управління юстиції Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №148, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі народилася дитина [PERSON], [INFO]. За час спільного подружнього життя належної сімї не склалося, між сторонами часто виникали сварки та суперечки. Сторони проживають окремо протягом двох місяців, подружніх відносин не підтримують шість місяців, спільного господарства не ведуть рік, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved