Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судові засідання, які призначалися на 09.11.2017р., 21.11.2017р., 07.12.2017 р., будучи належним чином сповіщені, не явилися, про причину неявки суд не сповістили, були попереджені, що на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у їхню відсутність на підставі даних, що є в матеріалах справи. Представник відповідача - Ренійської міської ради щодо позовних вимог не заперечував, просив про розгляд справи без його участі. Позивачка, її представник позовні вимоги підтримали, просили справу розглянути за їхньої відсутності. У зв'язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник позивачки проти заочного розгляду справи не заперечував. В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія рішення Ренійського районного суду від 01.11.2007р.; копія плану земельної ділянки домоволодіння; копія акту обстеження стану житлового будинку від 23.06.2000р.; копія рішення № 177 від 30.06.2000р. виконкому Ренійської міської ради про затвердження акту технічної комісії з обстеження домоволодіння [ADDRESS]; копія листа виконкому від 23.04.1999р.; копія акту обстеження технічного стану будівель від 23.11.2006р.; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 21.02.2007р. про затвердження акту технічної комісії; копія листа-відповіді від 19.05.2000р.; фотографії; копія плану будівель; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON]; копія витягу про державну реєстрацію права на нерухомість за позивачкою; копія відповіді виконкому Ренійської міськради від 04.07.2016р.; копії свідоцтв про право на спадщину за законом від 04.01.2012р.; копія заяви про встановлення земельного сервітуту від 26.09.2016р.; копія матеріалів розгляду заяви [PERSON] від 29.09.2016р. № Ж-896. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка є власником житлового будинку з надвірними спорудами і земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS]. Право власності на вищевказані об'єкти нерухомості підтверджується свідоцтвами про право на спадщину від 04.01.2012р. за №№ 16, 14. Згідно технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] сусідами позивачки за місцем мешкання є відповідачі (домоволодіння [ADDRESS]). Житловий будинок позивачки знаходиться на межі земельної ділянки із сусідами - відповідачами у справі. Право власності на належну відповідачам земельну ділянку ними не оформлено, вона є комунальною власністю територіальної громади м. Рені, управління якої, згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні), здійснює відповідач - Ренійська міська рада Одеської області. У відповідності до технічного стану житлового будинку, позивачці необхідно провести ремонтні роботи з метою відновлення відмостки житлового будинку, його цоколя та встановлення водовідведення на даху будинку. Вищевказані роботи позивачці необхідно провести через земельну ділянку (двір), якою користуються відповідачі. Однак, виконати вищевказані ремонтні дії відповідачі не дають можливості, у зв'язку із чим позивачка неодноразово зверталася для вирішення цього питання у позасудовому порядку. У зв'язку із тим, що спір між ними (сусідами) й досі не вирішений, позивачка звернулася до суду із відповідним позовом, який просить задовольнити. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Як було встановлено в судовому засіданні позивачка є власником житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS]. Відповідачі - [PERSON], [PERSON] є сусідами позивачки і мешкають поруч - по [ADDRESS]. У позивачки виникла необхідність обслужити та виконати ремонтні роботи свого будинку, однак, здійснити це неможливо без користування земельною ділянкою відповідачів у зв'язку із тим, що будинок позивачки розташований на межі земельних ділянок із сусідами. Вирішити це питання у позасудовому порядку сторонам не вдалося, спір було передано на розгляд суду. Відповідно до ст. 395 ЦК України речовим правом на чуже майно є у т.ч. право користування (сервітут). За ст. 401ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Стаття 98 ЗК України вводить поняття земельного сервітуту, а саме визначає, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Статтею 402 ЦК України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ст. 404 ЦК України, ст. 99 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. За ст. 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Таким чином, з вимог чинного законодавства виходить, що земельний сервітут встановлюється за домовленістю сторін, а якщо домовленість відсутня, то за рішенням суду. Як було встановлено в судовому засіданні, між сторонами у справі виник спір, позивачка неодноразово намагалася врегулювати спірні відносини у добровільному порядку, потім - у позасудовому порядку (зверталася до органів міської влади із відповідними зверненнями), однак спір досі не вирішений. Вирішити спір у будь-який інший спосіб, ніж засобом встановлення земельного сервітуту, неможливо, оскільки мова йде про проведення ремонтних робіт біля задньої стінки житлового будинку, водовідведення з даху житлового будинку, а оскільки він розташований на межі земельних ділянок сусідів, це неможливо вирішити в інший спосіб. Встановлення тимчасового сервітуту не буде порушувати прав та інтересів інших осіб, змінювати цільове призначення земельної ділянки. Крім того, суд зазначає, що при вирішенні спору у досудовому порядку, відповідачі погодилися із необхідністю встановлення земельного сервітуту для потреб позивачки, але потім стали їй всіляко перешкоджати у проведенні ремонтних робіт та технічного обслуговування будинку, у зв'язку із чим спірна ситуація між ними загострилась знову. Таким чином, позовні вимоги позивачки щодо встановлення тимчасового безоплатного земельного сервітуту є законними, правомірними, виходять з необхідності в обслуговуванні житлового будинку з метою недопущення його псування, збереження його технічної придатності. Задовольняючи позовні вимоги, суд враховує те, що між сторонами у справі через довготривалість вирішення спірних відносин склалися неприязнені стосунки і зазначає, що у випадках встановлення земельного сервітуту зобов'язання власника (користувача) обслуговуючої земельної ділянки завжди носять пасивний характер. Такими зобов'язаннями можуть бути: не перешкоджання діям сервітуарія; не вчинення певних дій тощо. Встановлюючи строк дії сервітуту, суд погодився із строком, запропонованим позивачкою, вважає його достатнім для вчинення ремонтних дій позивачкою і таким, що не буде порушувати прав і інтересів відповідачів.

Outcome: approved