Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Відповідач у справі [PERSON] є батьком малолітньої доньки позивача [PERSON] , [INFO] . Відповідач фактично з народження дитини не займається вихованням та утриманням своєї дитини, не здійснює догляду за нею, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не проявляє жодного бажання до спілкування з дитиною, веде аморальний спосіб життя та зловживає спиртними напоями. Мати дитини - [PERSON] , на вихованні та утриманні якої та перебуває, із відповідним позовом про позбавлення [PERSON] батьків батьківських прав та стягнення аліментів 22 квітня 2021 року звернулася до суду. Після отримання 26 квітня 2021 року інформації з підтвердженням зареєстрованого місця проживання відповідача (а.с. 28), ухвалою суду від 27 квітня 2021 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче провадження (а.с. 29-30). Ухвалою суду від 21 травня 2021 року (а.с. 38) підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання (а.с. 46), не повідомив про причину неявки, не просив про відкладення справи чи про її розгляд без його участі. Треті особи: Представник органу опіки та піклування Мурованокуриловецької селищної ради та Служби у справах дітей, сім`ї та молоді Могилів-Подільської районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи (а.с. 41, 42) до суду не з`явилися, але подали заяви про підтримання вимог [PERSON] та про розгляд справи без участі їх представника (а.с. 43, 44). Позивач по справі - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та не заперечила про заочного розгляду справи (а.с. 47). На підставі ч. 3 ст. 211, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив про розгляд справи у відкритому судовому засіданні без участі відповідача та представників треті осіб. Враховуючи заяву позивача про те, що вона не заперечує проти ухвалення в справі заочного рішення (а.с. 47) та обставину, що відповідач, отримавши ще 07 травня 2021 року ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви (а.с. 34), відзиву на позов не подав, суд вважає, що наявні всі умови, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, а тому ухвалив про заочний розгляд справи. Позивач суду пояснила, що дочку [PERSON] вона народила у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] 14 лютого 2017 року, коли була ще неповнолітньою. Після отримання судового дозволу на шлюб та реєстрацію шлюбу з батьком дитини, вона прожила з ним два з половиною місяці, а потім припинила стосунки з ним. І за час шлюбу, і після його припинення, і станом на сьогодні відповідач жодним чином не виказує своєї прихильності до дитини, не бажає з нею спілкуватися, а також не надає їй будь-якого матеріального утримання. З липня 2020 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, проживає разом з дочкою у чоловіка, дитина вважає його своїм батьком, він проявляє батьківське піклування про дитину, його батьки вважають [PERSON] своєю онучкою. Просить задовольнити позов у повному обсязі. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 лютого 2017 року (а.с. 9) стверджується, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір`ю [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 22 листопада 2018 року, яке набрало законної сили 27.12.2018 (а.с. 13-14), розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який було укладено 03 листопада 2017 року, а останній відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». 17 липня 2020 року позивач по справі уклала шлюб із [PERSON] і їй присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 12). Зібраними позивачем і дослідженими судом доказами встановлено, що батько дитини не приймає участі у вихованні та утриманні дитини фактично з народження: не цікавиться станом здоров`я доньки, не здійснює догляду за нею, не забезпечує матеріально, не турбується про її майбутнє, не веде жодних комунікацій з донькою. Таке, зокрема, стверджується обставинами, викладеними у характеристиці старости Галайковецького старостинською округу (а.с. 16) та довідці завідувача ЗДО № 2 «Сонечко» № 17 від 02.03.2021 (а.с. 18). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Мурованокуриловецької селищної ради № 24 від 30.03.2021 (а.с. 20), визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] . Суд також звертає увагу, що з наведеного вище висновку (а.с. 20), а також з інформації, що міститься на сайті «Судова влада України» (а.с. 21-22), слідує, що [PERSON] має погашену судимість за крадіжку, а на даний час щодо нього в провадженні Могилів-Подільського міськрайонного суду перебуває ще одна кримінальна справа про крадіжку. Таким чином, вищенаведеними доказами стверджено, що відповідач по справі [PERSON] , свідомо тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї неповнолітньої доньки, в результаті чого дитина позбавлена його батьківської опіки, любові і турботи. Сам [PERSON] схильний до зловживання спиртними напоями, до крадіжок, що ніяким чином не створює для дитини належний образ батька та чоловіка. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При вирішенні позову в частині вимоги про позбавлення батьківських прав, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, що розрив сімейних зв`язків повинен бути пропорційним до ризиків збереження таких зв`язків, що у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Верховний Суд у своїй постанові від 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18 зазначив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У цій конкретній справі суд переконаний, що дитина ніколи не мала батьківської турботи з боку її біологічного батька, що вона фактично з народження таку турботу отримувала лише від своєї матері, що між дитиною та її батьком не існує ніяких сімейних зв`язків, а тому від їх офіційного розриву не може настати якихось негативних наслідків для інтересів дитини. Тому, з врахуванням права дитини на належне батьківське виховання, її інтересів та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України [PERSON] має бути позбавлений батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У своїй позовній заяві та в судовому засіданні позивач просить стягувати із відповідача на користь дитини аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання до суду заяви до досягнення дитиною повноліття. Наведеними вище доказами в суді доведено, що відповідач фактично з народження дитини не приймає участі в її матеріальному забезпеченні. Ухилення батька від утримання дитини, в тому числі, стало підставою для висновку суду про доцільність позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] . Нормами Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи припинено їх шлюб. Форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини (частини 1 і 2 ст. 181 СК України). Як вбачається із позовної заяви, такої домовленості між сторонами не досягнуто, а тому позивач правомірно звернулася до суду за захистом своїх та дитини права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач заявила вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку, а тому ця її вимога підлягає до беззаперечного задоволення. Сімейне законодавство (ст. 182 СК України) зобов`язує суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, рухомого і нерухомого майна, а також інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наступне: Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За таких обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, де зафіксовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та їх малолітньої дочки, буде визначення розміру аліментів як 1/4 частина від заробітку відповідача щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 908 гривень судового збору (а.с. 23). Саме така сума судових витрат підлягає компенсації позивачу з відповідача.

Outcome: approved