Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

В жовтні 2014 р. [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 03.06.2006 р. по 18.07.2011 р., від якого сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний 18.07.2011 р., після розірвання шлюбу відповідач фактично не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, у зв'язку з вищенаведеним позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1 000 грн. В зв'язку з чим, для захисту порушеного права, позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача. У судовому засіданні позивач просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував щодо задоволення позову з посиланням на неможливість за скрутним фінансовим становищем надавати допомогу на утримання дитини. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 03.06.2006 р. між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 03.06.2006 р., серія [NUMBER], актовий запис № 361, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 5а). Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER], актовий запис № 1572, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві від 22.08.2008 р. (а.с. 7). Відповідач є батьком дитини. Дитина проживає разом з позивачем, що не заперечувалось сторонами. 18.07.2011 р. шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується Рішенням Подільського районного суду м. Києва (а.с. 6). 04.11.2011 р. позивач повторно уклала шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 04.1.2011 р., серія [NUMBER], актовий запис № 1644, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 8). Позивач є пенсіонером по інвалідності, що підтверджено відповідними посвідченнями (а.с. 9). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічні положення містяться і в ст. 180 СК України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття присуджуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Статтями 180 - 181 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини та матері, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність на момент розгляду справи у суді обставин, які свідчать про те, що платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а обов'язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, відсутність стягнень за виконавчими листами у відповідача, наявність у позивача групи інвалідності та перебування у зареєстрованому шлюбі, з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача кошти на утримання дитини (аліменти) [PERSON], [INFO]., у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 01.10.2014 р. і до досягнення [PERSON], повноліття - 18 років. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однак, згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. ст. 27 - 30 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлені ці обставини. Відповідно до ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Враховуючи положення ст. ст. 81, 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial