Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

В жовтні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просить в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 5\~142\~877,51 грн. звернути стягнення за договором іпотеки № 0301/1007/88-399-Z-1 від 26.10.2007 з [PERSON] шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання права власності за іпотекодержателем АТ «Дельта банк» на предмет іпотеки: домоволодіння та земельну ділянку, що належать іпотекодавцю та знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дубініна, буд. 61 - в рахунок виконання зобов'язань з оплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.06.2015, позовні вимоги задоволено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.12.2015 рішення судів першої та другої інстанції скасовані, справу направлено на новий розгляд, зокрема, у зв'язку із тим, що судами не досліджено питання про вартість предмета іпотеки та не зясовано питання, в рахунок якого розміру заборгованості, спрямовується предмет іпотеки як її погашення. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26.10.2007 між Акціонерно-комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит розмірі 400 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 11,9 % річних строком користування кредитними коштами до 20.10.2027 року. Також, 26.10.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, в забезпечення виконання відповідача за кредитним договором № 0301/1007/88-399 від 26.10.2007 останній передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно - домоволодіння та земельну ділянку, що належать іпотекодавцю та знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дубініна, буд. 61. 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк»до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. В порушення зобовязань укладеного кредитного договору станом на 11.09.2014 перед банком існувала заборгованість в розмірі 5 142 877,51 грн., з яких: тіло кредиту 4 021 800,66 грн. та 1 121 076,85 грн. - відсотки. Посилаючись на норми ст.ст. 7, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», позивач просить позовні вимоги задовольнити, звернути стягнення на предмет іпотеки у визначений у позові спосіб. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав в позові викладених, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову, відзначивши, що дійсно предмет іпотеки належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 24.11.2004 за та Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДП № 115936, виданого 20.09.2003. Дійсно 26.10.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 0301/1007/88-399-Z-1, як забезпечення вимог іпотекодержателя за кредитки договором № 0301/1007/88/399 від 26.10.2007, укладеним між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та [PERSON] 12.08.2010 укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки вже між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке, в свою чергу, виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк». Представник позивача відзначив, що про передання вимог за договором іпотеки від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» відповідач дізналася лише з позовної заяви, будь-який повідомлень про відступлення права вимоги, вимог про погашення заборгованості, про передання предмету іпотеки позивачу - ПАТ «Дельта Банк» не отримувала. Також вказує, що зідно із п. 11 договору іпотеки № 0301/1007/88-399-Z-1 від 26.10.2007, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, а також в інших випадках, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки. За умовами п.12 договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступник засобів: 1) за рішенням суду; 2) у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до п. 12.3 договору іпотеки, згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволенню вимог іпотекодержателя, викладених у п.п. 12.3.1, 12.3.2 цього пункту договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п. 12.3. договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотскодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта-субєкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом оціночної діяльності. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Окремого договору між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя укладено не було, а договором іпотеки зазначено лише загальне правило про таку можливість, а відтак, не зазначивши в договорі всі умови переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а зауваживши лише про загальну можливість цього, відсутні й підстави для перереєстрації права власності на предмет іпотеки. Крім того, за змістом вищевикладених умов договору іпотеки, задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, судовий захист визначено окремим підпунктом. За рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст. 39 Закону України «Про іпотеку», згідно із якою у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають застосуванню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до п.п, 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання ( ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Позивачем фактично подано позов про визнання права власності на нерухоме майно, без реалізації права на позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки визначене застереженням. Оскільки, договором іпотеки не передбачені підстави щодо задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за позивачем, що й не передбачені чинним законодавством, вважає, що позов не доведений та не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене просить відмовити в позові ПАТ «Дельта Банк» про стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність. Третя особа [PERSON], в судове засідання не зявився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином, клопотань про розгляд справи без його участі, відкладення розгляду справи не надав. Суд, за згодою представників сторін, слухає справу без його участі. Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке. 26.10.2007 між Акціонерно-комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0301/1007/88-399, відповідно до умов якого остання отримала кредит розмірі 400\~000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 11,9 % річних строком користування кредитними коштами до 20.10.2027, зі змінами, внесеними договором від 07.04.2010, укладеного із ПАТ «Сведбанк», що став правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» (а.с. 9 24). Також, 26.10.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого у забезпечення виконання відповідача за кредитним договором № 0301/1007/88-399 від 26.10.2007 останній передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: домоволодіння та земельну ділянку, що належать іпотекодавцю та знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дубініна, буд. 61 (а.с.25, 26). 12.08.2010 укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки вже між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке, в свою чергу, виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» (а.с. 28 31). 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк»до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.48 52). 11.09.2014 на адресу відповідача ПАТ «ДельтаБанк» направив лист від 09.09.2014, в якому просив погасити наявну заборгованість за кредитом в сумі 142\~089,89 доларів США. Повідомлено, про те, що згідно зі ст.ст. 36 - 38 Закону України «Про іпотеку», банк має право задовольнити своїх вимоги за рахунок предмета іпотеки (а.с. 42 43). Як вказав представник позивача, про передання вимог за договором іпотеки від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» відповідач дізналася лише з позовної заяви, будь-який повідомлень про відступлення права вимоги, вимог про погашення заборгованості, про передання предмету іпотеки позивачу - ПАТ «Дельта Банк» не отримувала. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно із ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК та ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказів того, що відомості про відступлення зареєстровані позивачем у відповідному реєстрі іпотек, не надано. Крім того, відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів того, що позичальником [PERSON] було отримано відомості про перехід до нового кредитора прав у зобовязанні. Відповідно до вимог ст. 572 ЦК України, ст. ст.\~1, 33 Закону України «Про іпотеку» в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Окрім іншого, частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно із п. 11 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, а також в інших випадках, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки. За умовами п. 12.3 договору іпотеки (зі змінами внесеними договором від 12.08.2010 (а.с. 28 - 31), згідно із застереження про задоволенню вимог іпотекодержателя, викладених у п.п. 12.3.1, 12.3.2 цього пункту договору, сторони домовилися, що передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки здійснюється у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі застереження: шляхом набуття права власності передачею у власність на предмет іпотеки. Предмет іпотеки набувається у власність за вартістю, що визначається субєктом оціночної діяльності, або за згодою між сторонами. У п.п. 121.3.2. визначено, що продаж предмета іпотеки здійснюється згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку»\~встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Окремого договору між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя укладено не було, а договором іпотеки передбачено застереження шляхом продажу будь-якій особі за узгодженою між сторонами ціною або за вартістю, визначеною субєктом оціночної діяльності За змістом вищевикладених умов договору іпотеки задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, судовий захист визначено окремим підпунктом . За рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст. 39 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають застосуванню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до п.п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Як було вказано, відповідно до п. 11 Договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за договором або зобовязанням, що забезпечено іпотекою за Договором іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України\~та\~ст. 20 ЦК України\~позивач обрав способом судового захисту свого права - звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, тобто спосіб, який передбачає позасудове врегулювання. Також згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 у справі № 6-1851 цс15, частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки. З урахуванням того, що позивачем фактично подано позов про визнання права власності на нерухоме майно, без реалізації права на позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки визначене застереженням, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed