Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом зазначаючи, що з відповідачем [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2013 року. Дітей від шлюбу не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з тим, що між сторонами постійно виникають конфлікти, сварки у зв'язку з тим, що відповідач не бажає приймати компромісних рішень з питань сімейного життя, що призвело до відчуження одне до одного, фактично сім'я розпалася. За таких обставин, позивач вважає збереження шлюбу неможливим, тому позивач просив розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Ухвалою Василівського районного суду від 23.10.2017 року відкрито провадження у цивільній справі. Ухвалою Василівського районного суду від 30 жовтня 2017 року за клопотанням відповідача [PERSON] судом було надано строк для примирення подружжя тривалістю 2 місяці. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу Українисправи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності Цивільного процесуального кодексу Українив редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З урахуванням вищезазначеного, судовий розгляд вказаної цивільної справи продовжений за правилами, що діють після набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ. Провадження у справі поновлено ухвалою Василівського районного суду від 19 грудня 2017 року. Ухвалою Василівського районного суду від 05 січня 2018 року було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про надання додаткового строку для примирення подружжя. Позивач [PERSON] в судові засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на примирення категорично не згоден, оскільки збереження сім'ї є неможливим. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 05 січня 2018 року позов не визнала, мотивуючи тим, що у неї виникли складні життєві умови, пов'язані з необхідністю догляду за хворою матір'ю, у зв'язку з чим вона мало часу приділяла чоловікові. Проте, вона бажає зберегти шлюб і поновити попередні стосунки з чоловіком. Заслухавши пояснення відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2013 року (а.с.5). Від шлюбу дітей не мають. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частин 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Право на подачу позову одним із подружжя передбачено ст.110 Сімейного кодексу України, ст.111 Сімейного кодексу України на суд покладено обов'язок вживання заходів щодо примирення подружжя, що може бути можливим у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, за ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом було надано сторонам двомісячний строк на примирення, за який сторони не примирилися та позивач вважає, що шлюб зберегти неможливо. Враховуючи, що сторони сумісно не проживають, примирення між ними до цього часу не відбулося і позивач проти нього категорично заперечує, зважаючи, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача [PERSON], тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved