Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

В вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 01.10.2012 року по 11.11.2014 року працював в відповідача на посаді начальника бюро. Починаючи з серпня 2014 року відповідач не здійснював виплату заробітної плати, в результаті чого на момент звільнення з підприємства 11.11.2014 року мав заборгованість по заробітній платі в сумі 12805,35 грн. За період роботи з серпня 2014 року по 11.11.2014 року заробітна плата позивача не індексувалась, заборгованість складає 11974,68 грн. Станом на 21.09.2015 року відповідачем порушено строк виплати заробітної плати, загалом про строчка складає 213 днів, сума середнього заробітку з 12.11.2014 року по 21.09.2015 року складає 77862,15 грн. Прохає суд стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі, суму середнього заробітку та індексації заробітної плати загальною сумою 102642,18 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, прохає суд їх задовольнити, розглянувши справу за його відсутності. Представник відповідача не з'явився надіславши на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги не визнає, прохає суд в їх задоволенні відмовити, розглянувши справу за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного: Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст.115КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. [PERSON] працював в ПАТ «Азовелектросталь» з 01.10.2012 по 11.11.2014 року на посаді начальника бюро, звільнений за власний бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а. с. 8-9). Відповідно до наданих суду матеріалів, станом на 11.11.11.2014 року в відповідача перед [PERSON] наявна заборгованість по заробітній платі в сумі 12 805, 35 грн., яку відповідач визнає в своєму запереченні (а. с. 20). Згідно з ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробітокза весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому, суд вважає, що не звернення позивача із вимогою про розрахунок при звільненні не звільняє відповідача від проведення розрахунку у передбачений законом термін, чого у встановлений строк проведено відповідачем не було, заборгованість по заробітній платі відповідачем сплачена 25.09.2015, 28.09.2015 та 29.09.2015 року в повному обсязі (а. с. 22-24). Відповідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №100 від 08.02.1995 року, Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно з п. 8 Порядку Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Заробітна плата за останні 2 місяці, що передували звільненню позивача, дорівнювала 4471, 79 грн., згідно графіка в період з вересня по жовтень 2014 року позивачем відпрацьовано 6 днів, середній заробіток за день дорівнює 198,2 грн. (а. с. 21, 25-27) Відповідно до графіка з 01.10.2012 року по 11.11.2014 року кількість робочих днів складає 220, відповідно сума середнього заробітку дорівнює - 198,2 * 220 = 43725,00 грн. (а. с. 20). Згідно з п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції базовим місяцем вважається місяць, у якому мало місце таке підвищення. Згідно з даними Держкомстату України, в період з травня 2011 року по лютий 2014 року інфляція в Україні була відсутня, індекс споживчих цін наростаючим підсумком не перевищував поріг індексації, який дорівнює 101%, тому заробітна плата [PERSON] не підлягає індексації. Оскільки суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то відповідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1218 грн.

Outcome: partial