Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

В жовтні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, в якому просила суд: зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; встановити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] її співвласниками наступним чином: виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 11,8 кв.м. з балконом та житлову кімнату площею 9,9 кв.м.; виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 17,1 кв.м.; інші приміщення квартири (кухня, ванна кімната, коридори) залишити у спільному користуванні співвласників; стягнути судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , кожний по Ѕ частини квартири як спадкоємці за заповітом померлої бабусі [PERSON] . Після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] , позивач деякий час проживала разом із відповідачем в спірній квартирі. Позивач оплачувала комунальні послуги, дбала про охайний стан квартири, але згодом проживання у вищезгаданій квартирі разом із відповідачем стало неможливим, так як останній не прибирав та залишав безлад в спільній квартирі, користувався особистими речами позивача без її дозволу, влаштовував гучні гуляння, приводив друзів, а тому позивач будучи в одній квартирі з відповідачем та його компанією боялась залишатись з ними наодинці і тимчасово переїхала проживати до родичів. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням, щоб останній припинив такі дії та надав позивачу змогу спокійно проживати у своїй кімнаті в спільній їхній квартирі, але відповідач не брав до уваги такі звернення. З часом, коли у позивача виникла потреба в житлі, вона вирішила повернутися проживати в свою квартиру, але замки в квартирі були змінені, а в квартирі, як вона згодом дізналася, проживають ще якісь невідомі їй люди. Домовитися про порядок користування квартирою з відповідачем не вдалося, тому позивачем на адресу відповідача було направлено лист з пропозицією встановити порядок користування спільною квартирою, але відповіді зі сторони відповідача не надійшло. Відповідач взагалі не сплачує за комунальні послуги щодо спірної квартири, внаслідок чого станом на 01.09.2020 року заборгованість по сплаті комунальних послуг становить 42643,20 грн. Оскільки права позивача щодо вільного користування частиною квартири, яка належить їй на праві спільної часткової власності разом із відповідачем в рівних частинах є порушеним, тому позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Підреза І.В. позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснила, що до літа 2018 року позивач проживала в кімнаті площею 11,8 кв.м., в іншій кімнаті проживав її батько, вона справно сплачувала комунальні послуги. В спірній квартирі проживає відповідач [PERSON] та батько позивачки [PERSON] . На даний час відповідач не сплачує комунальні послуги, тому заборгованість становить приблизно 60000 грн. Просила виділити у користування позивачці [PERSON] житлову кімнату площею 11,8 кв.м. з балконом та житлову кімнату площею 9,9 кв.м.; виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 17,1 кв.м., оскільки згідно житлового законодавства позивач не може проживати разом з батьком в одній кімнаті і якщо суд задовольнить позовні вимоги, то в подальшому кожний із співласників буде проживати в окремій кімнаті, а в третій кімнаті буде проживати батько позивачки, тому що він прописаний в цій квартирі, проживає в ній та іншого житла не має. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Лещенко С.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в позові відмовити. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що він не чинив позивачці будь-яких перешкод для проживання в квартирі, вона переїхала з квартири добровільно. На запитання суду пояснив, що в жовтні 2020 року він отримав свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру і тоді ж заселився у квартиру із цивільною дружиною та її шестирічною дитиною. На момент його заселення в квартиру, в найбільшій кімнаті проживав батько позивачки, який ніде не працює, зловживає алкоголем. Наразі відповідач користується двома меншими кімнатами, у найбільшій кімнаті проживає батько позивачки. Відповідач заперечував щодо встановлення порядку користування квартирою, який просить позивач і просив суд встановити порядок користування квартирою, за яким виділити в користування позивачці найбільшу кімнату, а йому залишити в користуванні дві менші кімнати. Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 05.05.2017 державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С., зареєстрованого в реєстрі за №2-650, [PERSON] є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме Ѕ частки квартири [ADDRESS] . Квартира №100 - трикімнатна, загальною площею 63,5 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., частина підвалу під сарай площею 1,5 кв.м. (а.с. 47). Право власності [PERSON] на 1/2 частку вказаної квартири зареєстровано за позивачкою [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.10.2020 (а.с. 6). Як вбачається з копії паспорта позивача, з 27.11.2007 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3-4). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 13.10.2020 державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С., зареєстрованого в реєстрі за №2-1015, [PERSON] є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме Ѕ частки квартири [ADDRESS] . Квартира №100 - трикімнатна, загальною площею 63,5 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., частина підвалу під сарай площею 1,5 кв.м. (а.с. 83). Доказів реєстрації права власності за [PERSON] на 1/2 частку вказаної квартири відповідачем суду не надано, матеріали справи таких доказів не містять. Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №53354 від 30.10.2020 встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Згідно довідки МКП «УК «Господар Люкс» №05-21/648 від 10.11.2020 у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с. 39). В судовому засіданні згідно пояснень сторін встановлено, що [PERSON] є рідним батьком позивачки і рідним дядьком відповідача, проживає в цій квартирі давно, з часу розлучення із мамою позивачки. На а.с. 8-9 технічний паспорт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , з якого вбачається, що вказана квартира складається з трьох кімнат житловою площею 38,4 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 11, 8 кв.м., 2-а кімната 17,1 кв.м., 3-я кімната 9,9 кв.м., кухня 8,4 кв.м., ванна 2,6 кв.м., вбиральня 1,2 кв.м., коридор 7,4; 3,0 кв.м., вбудованої комори 0,4; 1,0 кв.м., балкон 1,1 кв.м. Як вбачається з копії рахунків за надані житлово-комунальні послуги щодо квартири за адресою: [ADDRESS] існує заборгованість за комунальні послуги, яка станом на червень 2021 року становить 42643,20 грн. (а.с. 7, 114). Варте уваги те, що на а.с. 40-45 містяться квитанції щодо оплати комунальних послуг щодо спірної квартири, відповідно до яких станом на 2018 року заборгованість зі сплати комунальних послуг відсутня. Згідно інформації КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість щодо спірної квартири станом на 01.08.2021 за послуги централізованого опалення становить 22601,00 грн., за послуги гарячого водопостачання - 17520,72 грн. (а.с. 115). Згідно інформації МКП «УК «Господар Люкс» заборгованість щодо спірної квартири станом на 01.07.2021 за послуги утримання будинку становить 9559,99 грн. (а.с. 116). Згідно інформації КП «Вінницяводоканал» заборгованість щодо спірної квартири станом на 31.07.2021 за послуги водопостачання та водовідведення становить 10186,41 грн. (а.с. 117). Позивачем [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] було направлено досудову вимогу про встановлення порядку користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , яка залишилася без відповіді та реагування з боку відповідача (а.с. 15). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири; у протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016, відповідно до якої положення ст. 391 ЦК України визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Положеннями ст. 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. По справі встановлено, що між сторонами як співвласниками існує спір щодо встановлення порядку користування квартирою. Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлені по справі фактичні обставини справи, суд вважає, що слід встановити порядок користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] між її співвласниками [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] користується кімнатою площею 11,8 кв.м. з балконом та кімнатою 9,9 кв.м., а [PERSON] користується кімнатою площею 17,1 кв.м., інші приміщення квартири - коридори, кухню, санвузол, ванну залишити в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] . При встановленні такого порядку користування квартирою суд виходить із засад законності, розумності та справедливості і бере до уваги, що у спірній квартирі на законних підставах проживає і зареєстрований батько позивачки, який іншого житла, крім цієї квартири не має. Суд також враховує, що відповідно до ст. 50 ЖК УРСР при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. Отже, при встановленні такого порядку користування квартирою суд враховує права співвласників квартири на надання їм у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає їх частці у праві спільної часткової власності,ступінь родинних відносин позивачки із батьком [PERSON] , який проживає і зареєстрований у спірній квартирі на законних підставах та іншого житла, крім цієї квартири не має, що позивач, її батько і відповідач є особами різної статі, старшими за дев`ять років і вважає, що такий порядок користування квартирою є найбільш збалансованим, пропорційним і покликаний для забезпечення прав та інтересів усіх осіб, які мають право користування спірною квартирою. Суд не бере до уваги Акт від 11.04.2021, складеного жителями будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про непроживання позивачки [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] з 2016 року (а.с. 85), оскільки підписи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належним чином не завірені. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що між сторонами склався порядок користування квартирою, відповідно до якого позивачка користувалася найбільшою кімнатою в квартирі, оскільки це будь-якими належними доказами не підтверджено. Крім того, суд враховує пояснення відповідача в судовому засіданні, відповідно до яких він пояснив, що позивач переїхала з квартири добровільно. В жовтні 2020 року він отримав свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру і тоді ж заселився у квартиру із цивільною дружиною та її шестирічною дитиною. На момент його заселення в квартиру, в найбільшій кімнаті проживав батько позивачки, який ніде не працює, зловживає алкоголем. Наразі відповідач користується двома меншими кімнатами, у найбільшій кімнаті проживає батько позивачки. Отже, між позивачем та відповідачем фактичний порядок користування квартирою не був встановлений, оскільки відповідач до жовтня 2020 року в квартирі не проживав, а позивачка не проживає в квартирі з 2018 року. Разом з тим, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки позовні вимоги в цій частині не доведені суду належними доказами, зокрема, позивач не надала суду належних доказів, які підтверджують вчинення відповідачем відповідних дій щодо перешкод позивачці в користуванні квартирою, а також позивач не довела суду в чому конкретно полягають перешкоди в користуванні спірною квартирою з боку відповідача, в той час коли позивачка не проживає в квартирі з 2018 року. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує вимоги, викладені в частині 3 цієї статті. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.. Судом встановлено, що 05.10.2020 між адвокатом Юрцевим В.С. та позивачкою [PERSON] було укладено договір про правову допомогу №01-05/10/20 (а.с. 11). Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат стороною позивача було заявлено 4800,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, де зазначено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних дія надання правничої допомоги, зокрема: юридичний аналіз наданих документів - 1 год.; опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи - 1 год.; підготовка процесуальних документів по справі: позовна заява, складання інших процесуальних документів по справі, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом - 1 год.; участь адвоката в судових засіданнях в суді першої інстанції - 3 год. (а.с. 12). Позивачем [PERSON] було сплачено адвокату Юрцеву В.С. за надання правничої допомоги 4800,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №01-05/1020 (а.с. 17). При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. При розподілі судових витрат між сторонами суд враховує часткове задоволення позовних вимог, а також що адвокат Юрцев В.С. не приймав участі в судових засіданнях, тому суд вважає, що необхідно стягнути 2400 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування витрат за правову допомогу адвоката,що також відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України, а також понесений судовий збір в сумі 840,80 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial