Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

В грудні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 06 серпня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав з [PERSON] договір про надання споживчого кредиту №11380854000, за яким зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 80000 доларів США. [PERSON] зобов'язалася щомісячно до 07 серпня 2034 року повертати кредит по частинам відповідно до встановленого графіку погашення кредиту, а також сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 13,50% річних. У разі порушення [PERSON] термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредитом, комісій, АКІБ «УкрСиббанк» має право вимагати від [PERSON] додатково сплатити пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості. Крім того, в той самий день АКІБ «УкрСиббанк» уклав з [PERSON] договір поруки №222108. Згідно з умовами якого [PERSON] зобовязався відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобовязань, що виникли з кредитного договору. АКІБ «УкрСиббанк» виконав взяті на себе зобовязання в повному обсязі. В свою чергу, [PERSON] з не здійснює своєчасних платежів для погашення суми заборгованості по наданому кредиту та процентам у встановлені договором строки та розмірі, тобто порушує взяті на себе договірні зобовязання. ПАТ «УкрСиббанк» направляв відповідачам письмові вимоги про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором. Відповідачі відмовилися добровільно повернути борг. Тому позивач просить суд примусово стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 71028 доларів США 72 центи, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 75183 гривень 89 копійок. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася. Направила до суду заяву, в якій зазначила, що просить проводити розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову. В обґрунтування своїх заперечень вказала на те, що [PERSON] не заперечує факт отримання грошових коштів у кредит від ПАТ «УкрСиббанк», але грошові кошти були отримані нею у меншому розмірі, ніж про це вказано у договорі про надання споживчого кредиту. Крім цього, як стверджує представник відповідача, розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту станом на 02 грудня 2015 року, наданий суду, не є належним та допустимим доказом у справі, а тому не може бути взятий судом до уваги. Даний документ є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків ПАТ «УкрСиббанк» та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до відповідача. До того ж розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту станом на 02 грудня 2015 року не відповідає виписці за кредитним договором за період з 06 серпня 2008 року по 14 грудня 2016 року, оскільки в розрахунку заборгованості не відображені всі операції з погашення заборгованості за основною сумою боргу. Вказана обставина дає підстави стверджувати, що розрахунок заборгованості є недостовірним та таким, що не відповідає бухгалтерським документам ПАТ «УкрСиббанк», а саме регістрам аналітичного обліку операцій за кредитним договором. Як стверджує представник відповідача докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, є фальшивими, а саме: виписка і кредитові документи по рахунку №26206193758200 з 06 серпня 2008 року по 07 серпня 2008 року, а також меморіальний ордер №0610511727 від 06 серпня 2008 року. Підставами, що свідчать про фальшивість даних доказів є суперечливі бухгалтерські проводки, які відображають операцію зарахування кредитних коштів на рахунок №26206193758200. Оскільки, запис про операцію у виписці по особовому рахунку повинен відповідати запису про цю саму операцію у первинному бухгалтерському документі. Тоді як вказаний поточний рахунок, зазначений у меморіальному ордері та виписці по рахунку не є ідентичними. Крім цього, форма та зміст меморіального ордеру №0610511727 від 06 серпня 2008 року не відповідає нормативно-правовим вимогам Національного банку України та обліковій політиці ПАТ «УкрСиббанк». Оскільки у вказаному меморіальному ордері відсутній підпис осіб, відповідальних за здійснення операції, та відтиск штампу банку за дату проведення операції. Враховуючи викладені доводи представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні предявленого позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Надав до суду заяву, в якій вказав, що просить розглянути справу за його відсутності. Крім цього надав до суду заяву про припинення поруки, яку обґрунтував тим, що згідно з розрахунку заборгованості за договором споживчого кредиту, наданого ПАТ «УкрСиббанк», починаючи з 10 грудня 2014 року у [PERSON] виникла прострочена заборгованість за основною сумою боргу та нарахованими процентами. Саме з 11 грудня 2014 року почався шестимісячний строк для предявленням у судовому порядку вимог до [PERSON], як поручителя. Проте, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду лише 04 грудня 2015 року, тобто після спливу шестимісячного строку. У звязку з цим, [PERSON] просив суд застосувати положення ч.4 ст.559 ЦК України щодо припинення його поруки відповідно до договору поруки №222108 від 06 серпня 2008 року, укладеного між ним та ПАТ «УкрСиббанк». Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.11-15) та копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.7-10). 06 серпня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав з [PERSON] договір про надання споживчого кредиту №11380854000. За яким АКІБ «УкрСиббанк» зобовязався надати кредит у розмірі 80000 доларів США, а [PERSON] зобовязалась щомісячно до 07 серпня 2034 року повертати кредит по частинам відповідно до встановленого графіку погашення кредиту, а також сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 13,50% річних. У разі порушення [PERSON] термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредитом, комісій, АКІБ «УкрСиббанк» має право вимагати від неї додатково сплатити пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості (а.с.21-27). В той же день АКІБ «УкрСиббанк» уклав [PERSON] договір поруки №222108, за яким [PERSON] зобовязався відповідати за невиконання [PERSON] усіх зобовязань перед АКІБ «УкрСиббанк», що виникли з кредитного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність поручителя та боржника є солідарною (а.с.35-37). 06 серпня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 80000 доларів США, що підтверджується випискою за особовим рахунком (а.с.38). У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобовязується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч.1 ст.549, ч.2 ст.551 цього ж Кодексу у разі порушення зобовязання боржник повинен передати кредиторові пеню (грошові кошти) у розмірі, передбаченому в договорі. За правилом ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Встановлено, що [PERSON] неналежним чином виконує грошові зобовязання. Тому у ПАТ «УкрСиббанк» виникло право вимагати від відповідачів дострокового повернення боргу за кредитним договором у розмірі 71028 доларів США 72 центи, що складається з заборгованості за кредитом 61025 доларів США 66 центів, заборгованості по процентам 10003 доларів США 06 центів, пені за прострочення сплати кредиту 20046 гривень 94 копійок, пені за прострочення сплати процентів 55136 гривень 95 копійок, що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості станом на 02 грудня 2015 року (а.с.45-56) та випискою за кредитним договором з (включно) 06 серпня 2008 року по (включно) 14 грудня 2016 року (а.с.136-206). ПАТ «УкрСиббанк» звертався до відповідачів з письмовими вимогами від 28 липня 2015 року про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.39-40,41-42). Дану вимогу [PERSON] отримала 21 серпня 2015 року, відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.44). Тоді як [PERSON] не отримав вказану письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у звязку з тим, що поштові конверти були повернуті на адресу відправника з відміткою «за вказаною адресою не проживає» (а.с.43). Незважаючи на це, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачі добровільно сплатили заборгованість за кредитним договором. При розгляді заяви [PERSON] щодо застосування ч.4 ст.559 ЦК України щодо припинення поруки за договором поруки, укладеного 06 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до п.3.1 вказаного договору поруки діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобовязань боржника в рахунок виконання зобовязань за основним договором в сумі та в межах якої поручитель відповідає перед кредитором, тобто до першої із перерахованих подій, яка настане раніше. У відповідності до вимог ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Згідно з положенням п.7.8 договору про надання споживчого кредиту №11380854000 від 06 серпня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] договір діє до повного повернення всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування. Як розяснив Верховний Суд України у Витягу з аналізу застосування судами законодавства, яке регулює поруку як вид забезпечення виконання зобовязання, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом України за результатами розгляду справи №6-53цс14 від 17 вересня 2014 року предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Встановлено, що з наданого ПАТ «УкрСиббанк» розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що 13 листопада 2015 року [PERSON] здійснювала останній платіж щодо погашення кредитної заборгованості (а.с.195). Саме з цієї дати розпочався відлік шестимісячного строку для предявлення вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до поручителя, тобто до [PERSON] В той же час з реєстраційного штампу Бориспільського міськрайонного суду Київської області (а.с.2) вбачається, що з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» звернувся 14 листопада 2015 року, тобто в межах встановленого нормами ЦК України шестимісячного строку для предявленням вимоги до поручителя. Зважаючи на це, судом критично сприймаються доводи [PERSON], що починаючи з 10 грудня 2014 року виникла прострочена заборгованість за основною сумою боргу та нарахованим процентам, а тому ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з вимогами до нього як поручителя після спливу шестимісячного строку. Крім цього, та обставина, що останній платіж з погашення заборгованості за кредитним договором було здійснено [PERSON] 13 листопада 2015 року визнана представником відповідача [PERSON] у судовому засіданні. Оскільки, в запереченнях проти позову (а.с.224-225) представник відповідача вказала на те, що, зокрема 13 листопада 2015 року [PERSON] було сплачено 256 доларів США 41 цент. За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до положення ч.2 ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У звязку з цим, судом критично сприймаються доводи представника відповідача [PERSON] щодо того, що ПАТ «УкрСиббанк» не додав до позовної заяви належні та допустимі докази отримання [PERSON] кредиту у заявленому розмірі. Оскільки дане твердження спростовується випискою за кредитним договором за період з 06 серпня 2008 року по 14 грудня 2016 року (а.с.136-206), з якого також вбачається, що [PERSON] здійснювала платежі з метою погашення заборгованості по кредиту, що також свідчить про визнання нею факту отримання грошових коштів за кредитним договором. Вказівка представника відповідача [PERSON] про те, що кредит було отримано [PERSON], але у розмірі, що не відповідає 80000 доларів США, а є значно меншим, не знайшла свого підтвердження належними та допустимими доказами в ході розгляду цивільної справи. В свою чергу, доводи представника відповідача про фальшивість доказів, приєднаних до матеріалів цивільної справи, а саме: виписки і кредитові документи по рахунку №26206193758200 з (включно) 06 серпня 2008 року по (включно) 07 серпня 2008 року та меморіального ордера №0610511727 від 06 серпня 2008 року. У звязку з тим, що згідно виписки кредитні кошти зараховані на поточний рахунок з рахунку №3739310005, а зі змісту меморіального ордера кредитні кошти зараховані на рахунок позичальника з рахунку №223390000. Крім цього, меморіальний ордер №0610511727 від 06 серпня 2008 року не містить необхідних реквізитів, зокрема підпису особи, відповідальної за здійснення операції, та відтиску штампу банку за дату проведення операції, що викликає сумніви в достовірності цього документу та в тому, що він створений під час проведення операції. При цьому суд звертає увагу на те, що дійсно меморіальний ордер №0610511727 від 06 серпня 2008 року (а.с.135) не містить зазначених вище необхідних реквізитів, необхідність яких передбачена ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №566 від 30 грудня 1998 року. Незважаючи на те, що вказаний меморіальний ордер не відповідає вказаним вимогам нормативно-правових документів, що обґрунтовано викликає сумніви в його достовірності. Водночас як було встановлено вище факт отримання грошових коштів у кредит [PERSON] від ПАТ «УкрСиббанк» визнано відповідачами та не спростовано. До того ж згідно з положенням ч.1 та ч.2 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. За правилами ч.1 та ч.2 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Зважаючи на це, відповідачами та представником відповідача не надано до суду належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про фальшування доказів, приєднаних до матеріалів цивільної справи. З пояснень представника відповідача, наданих у судовому засіданні, встановлено що з приводу фальшування доказів позивачем до правоохоронних органів відповідачі не звертались. Тому, судом не вбачаються підстави для задоволення заяви, поданої представником відповідача [PERSON], про фальшування доказів. Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. З цього випливає, що сума заборгованості в рішенні суду повинна бути виражена в доларах США, оскільки надання кредиту за цим кредитним договором є валютною операцією. ПАТ «УкрСиббанк» при зверненні до суду з даним позовом визначив суму позову у доларах США. Крім цього, з копії кредитного договору та довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що зазначена заборгованість також виражена у доларах США. У відповідності до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами ч.1 та ч.3 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, у відповідності до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Принцип належного виконання зобов'язання, передбачений ст.526 ЦК України, охоплює виконання його належними суб'єктами, у належному місці, в належний строк, щодо належного предмета та належним способом. Поняття предмету зобов'язання в кредитних відносинах охоплює, в тому числі, й валюту зобов'язання. Ухвалення рішення не може змінювати суть самого зобов'язання та принцип належного виконання зобов'язання з урахуванням усіх його складових, оскільки рішення суду за своєю суттю є однією з форм реалізації права особи на захист та відновлення порушених прав особи. Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускаються у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. АКІБ «УкрСиббанк» на момент видачі валютного кредиту мав відповідну ліцензію та дозвіл НБУ на здійснення валютних операцій, тому видача валютного кредиту і вираження суми зобов'язання відповідачів у валюті є правомірною, оскільки ПАТ «УкрСиббанк» мав право видавати кредит у валюті, отже, має право вимагати повернення грошових коштів саме в тій валюті, в якій надавався кредит - в доларах США (а.с.17,18-20). Вищезазначене підтверджується також розясненням Пленуму Верховного Суду України, викладеному в п.14 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п.12 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 553 ЦК України. Крім цього, як зазначив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній у справі №6-1680цс15, якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобовязання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. АКІБ «УкрСиббанк» на час укладення договору про надання споживчого кредиту №11380854000 від 06 серпня 2008 року мав банківську ліцензію №75, зареєстровану Національним Банком України 28 жовтня 1991 року за номером 57 на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.17,18-20). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у звязку з тим, що відповідачі ухиляються від добровільного погашення боргу за кредитним договором, тому суд вважає, що солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» належить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 71028 доларів США 72 центи та заборгованість по пені у розмірі 75183 гривень 89 копійок. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З платіжного доручення №0011644212 від 02 грудня 2015 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову ПАТ «УкрСиббанк» сплатив судовий збір у розмірі 26529 гривень 29 копійок. Позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволений. З огляду на це, з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору по 13264 гривень 64 копійок з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved