Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому вказала, що 10 лютого 2013 року позичила відповідачці [PERSON] для власних потреб 1 000 євро із сплатою відсотків в розмірі 5 % щомісячно, засвідчивши факт позики розпискою. Відповідачка зобов'язалась повернути їй позичені кошти з відповідною сумою відсотків до 10 грудня 2013 року. У строк визначений в розписці [PERSON] борг не повернула. В зв'язку з такими обставинами позивачка в позовній заяві просить стягнути з відповідачки 1 000 євро боргу за грошовим зобов'язанням, що за курсом НБУ становить 16 345 гривень, а також 16 345 гривень відсотків за користування грішми згідно договору позики, 408 гривень пені від простроченої суми і судові витрати по справі в розмірі 730,98 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч. 2 ст. 1047 вищезазначеного Кодексу на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 10 лютого 2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачка позичила у [PERSON] 1 000 євро під 5 % щомісячно, які зобов'язалась повернути до 10 грудня 2013 року. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до вимог ст. 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи на час звернення до суду відповідачка не виконала взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти та відсотки за користування ними позивачці не повернула, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідачки на користь позивачки понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 330,98 гривень та за надання правової допомоги адвокатом в сумі 400 гривень. Враховуючи наведене та

Outcome: approved