Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Відповідачі позовні вимоги визнали, заперечень не надали, просили розглянути справу у її відсутності. Позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 11.05.2007р.; копія листа Ренійського районної державної нотаріальної контори від 23.05.2007р.; копія листа - відповіді КП «РБТІ» від 03.09.2012р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON]; копія рішення виконкому Ренійської міської ради № 122 від 22.04.2011р.; копія метричної книги Св. Афанасьевской церкви про народження; копія довідки ВРАЦС Ренійського районного управління юстиції про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копія довідки ВРАЦС Ренійського районного управління юстиції про смерть [PERSON], померлого [INFO]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про право власності на жилий будинок [NUMBER] від 01.02.1971р. на ім'я [PERSON].; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], складений 05.10.1991р. на ім'я [PERSON].; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої [INFO].; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], складеного 26.01.2011р. на ім'я [PERSON].; копія довідки ВРАЦС Ренійського районного управління юстиції про реєстрацію шлюбу [PERSON] та [PERSON]; копія довідки ВРАЦС головного управління юстиції в Одеській області про смерть [PERSON] померлого [INFO].; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія довідки районного архіву Ренійської районної держадміністрації від 04.12.2007р.; копія заповіту [PERSON] від 06.12.1993р. складеного на ім'я [PERSON]; копія домової книги прописки громадян у житловому будинку [ADDRESS]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON]; копія паспорту громадянки РФ - [PERSON]; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.03.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] є прадідом [PERSON] (чоловіка позивача). За життя [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS]. Факт належності будинку [PERSON] підтверджується свідоцтвом [NUMBER] від 01.02.1971р. про право власності на жилий будинок, технічним паспортом складеним 05.10.1991р., оформленим на ім'я [PERSON] (рос. мова - [PERSON]). За життя [PERSON] належним йому майном на випадок своєї смерті не розпорядився, заповіту не залишив, [INFO]- помер. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги була його дружина [PERSON] (прабабка [PERSON].) та його син [PERSON] (дід [PERSON].). У встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звернувся. Однак, [PERSON] на момент смерті чоловіка проживала разом із ним, тобто прийняла спадщину відповідно до ст.549 ЦК Україннської РСР 1963р. Таким чином, [PERSON] єдина спадкоємиця, яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] на вищезазначене майно, але юридично її не оформила. Після смерті [PERSON]., відкрилась спадщина на вищевказаний будинок. За життя [PERSON]. належним їй майном на випадок своєї смерті не розпорядилась, заповіту не залишила. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги був її син [PERSON] (дід [PERSON].), який у встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак прийняв спадщину відповідно до ст.549 ЦК Україннської РСР 1963р., хоча юридично її не оформив. [INFO]. [PERSON] помер. За життя [PERSON] належним йому майном на випадок своєї смерті не розпорядився, заповіту не залишив. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги була його дружина [PERSON] (бабуся [PERSON].) та донька [PERSON] (мати [PERSON]). Ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звернувся, однак [PERSON] прийняла спадщину відповідно до ст.549 ЦК України РСР 1963р. [INFO]. [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. Факт належності їй житлового будинку підтверджується технічним паспортом складеним на її ім'я. За життя [PERSON], розпорядилася належним їй майном на випадок своєї смерті, 06.12.1993р. залишила заповіт на ім'я свого онука [PERSON] (чоловіка позивача). У відповідності із заповітом бабуся заповідала своєму онукові [PERSON] усе майно що належатиме їй на день смерті. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення чоловіка позивача до нотаріуса, оформити прийняття спадщини було б неможливо у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок та належної реєстрації нерухомості у Державному реєстрі прав власності. Незважаючи на це, чоловік позивача - [PERSON] прийняв спадщину фактичним мешканням із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку ст. 549 ЦК України 1963р. [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. За життя [PERSON] належним йому майном на випадок своєї смерті не розпорядився, заповіту не залишив. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями за законом першої черги є позивач - [PERSON] (дружина) та відповідачі по справі - [PERSON].(донька) та [PERSON] (матір). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Цього не зробили і відповідачі. На день смерті [PERSON] разом із ним мешкала позивач, тобто вона прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідачі за прийняттям спадщини після смерті [PERSON] не звертались, на неї не претендують, не заперечують, щоб спадщину оформив позивач. В даний час, позивач, як спадкоємиця першої черги звернулася до нотаріальної контори за оформленням прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], однак їй в цьому було відмовлено оскільки відсутні документи, які підтверджують родинні стосунки з власником спадкового будинку [PERSON] та відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок. Цей факт підтверджується матеріалами справи, із яких вбачається що прізвища спадкодавців дійсно мають розбіжності, а саме прадід [PERSON] був записаний як [PERSON] (рос. мовою) [PERSON], у подальшому писався як [PERSON] (рос. мовою), його син записаний як [PERSON]., після одруження він та його дружина записані як [PERSON] (укр. мовою) [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, позивачка в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] померли до набрання чинності ЦК України 2003р., тому данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ст. 534 ЦК Української РСР 1963р., кожний громадянин може залишити за заповітом все своє майно або його частину одній або декільком особам, що входять або не входять у коло спадкоємців за законом, а також державі або іншим установам. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, [PERSON] - бабуся [PERSON] за своє життя склала заповіт на ім'я [PERSON] - чоловіка позивачки, який після смерті [PERSON] у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на момент смерті [PERSON] мешкав разом із нею, вступив в управління та володіння житловим будинком, що належав померлій бабусі, сплачував за його утримання комунальні послуги та доглядав за ним, отже вважається таким, що прийняв його, як спадщину. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, він не міг оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки на той час не було оформлено технічну документацію на житловий будинок та були розбіжності у прізвищах спадкодавців. [INFO] [PERSON] помер. Спадкові відносини після його смерті регулюються положеннями ЦК України 2003р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р. спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, позивач у справі є спадкоємицею першої черги за законом. На день смерті чоловіка вона мешкала разом із ним у спадковому будинку та продовжує мешкати там по теперішній час. Відповідачі за прийняттям спадщини після смерті [PERSON] не звертались, на неї не претендують, не заперечують, щоб спадщину оформив позивач. 26.01.2011р. був виготовлений технічний паспорт на спірний житловий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості, оскільки, як з'ясувалося, право власності на житловий будинок повинно було бути зареєстроване належним чином колишнім власником. З цих причин позивачка не може надати нотаріусу витяг про реєстрацію права власності на спадкове нерухоме майно, у зв'язку із чим вимушена звернутися із позовом до суду. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (догляд за спадковою нерухомістю, сплата витрат по утриманню будинку та ін.). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на житловий будинок із надвірними спорудами.

Outcome: approved