Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 15.05.2016р.; копія державного акту серії [NUMBER] від 03.09.2012р. на право власності на земельну ділянку площею 0,2973 га, оформленого на ім'я [PERSON]; копія рішення Ренійської міської ради про дозвіл на розробку проекту землеустройства; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]; копія робочого проекту електропостачання будинку; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 02.06.2017р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON], зазначивши, що 15.05.2016 р. між ним та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належного йому житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS], і земельної ділянки площею 0,2973 га, виділеної для ведення особистого селянського господарства за 60 000 грн. 15.05.2016р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав документи на житловий будинок із надвірними спорудами та на земельну ділянку. У майбутньому відповідач пообіцяв позивачу укласти договір купівлі-продажу нерухомості та земельної ділянки в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивач організував догляд за придбаною нерухомістю та земельною ділянкою, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідача, однак [PERSON] від посвідчення договору ухилявся, на прохання позивача про зустріч не реагував, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок та земельну ділянку на себе, позивачу було роз'яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS], і земельної ділянки він не знав і не міг знати про те, що [PERSON] не мав права на відчуження нерухомості, у зв'язку із тим, що він на той час належним чином не оформив право власності на нерухомість (не зареєстрував її належним чином у відповідних органах). Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності не тільки на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, так і на земельну ділянку за тією ж адресою. Крім того, як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості та земельної ділянки, згідно якої відповідач [PERSON] продав, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку за 60 тис. грн. 15.05.2016 р. позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав позивачу документи на житловий будинок і на земельну ділянку, на якій він розташований. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов'язки відповідача щодо житлового будинку та земельної ділянки та встановленні права на нерухомість і земельну ділянку у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок і земельну ділянку площею 0,2973 га, виділену для ведення особистого селянського господарства, за позивачем як добросовісним набувачем.

Outcome: approved