Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

В грудні 2018 р. позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з зазначеним позовом до відповідача [PERSON] , вказавши наступне. [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 22 квітня 2010 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 113140,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк умови договору виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач умови договору кредиту не виконав, в результаті чого, станом на 25 листопада 2018 року має заборгованість перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 114805, 70 грн. (сто чотирнадцять тисяч вісімсот п`ять гривень 70 копійок), з якої: 101306, 31 грн. - заборгованість за кредитом;13499, 39 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 22.04.2010 р. по 12.07.2018 р. Добровільно заборгованість відповідачем не погашається, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився по заяві про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Просить винести заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. На його адресу направлялись судові повістки, але вони повернулись до суду з відміткою поштового відправлення «адресат відсутній». Згідно ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 22 квітня 2010 року. В даній анкеті-заяві сума кредитного ліміту становить 1320 грн. (а.с. 9). В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач отримав кредит у розмірі 113140, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, у зв`язку із порушенням зобов`язання відповідач має заборгованість у розмірі 114805, 70 грн. (сто чотирнадцять тисяч вісімсот п`ять гривень 70 копійок), з якої: 101306, 31 грн. - заборгованість за кредитом; 13499, 39 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 22.04.2010 р. по 12.07.2018 р. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 Цивільного кодексу України). За частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 Цивільного кодексу України). Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві. Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, наявна у матеріалах справи анкета-заява містить суму бажаного кредитного ліміту в розмірі 1320 грн., а в позовні заяві позивач зазначає, що відповідач отримав кредит у розмірі 113140, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зв`язку з чим неможливо встановити дійсний розмір наданих відповідачу кредитних коштів згідно анкети-заяви № б/н від 22 квітня 2010 року. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 22.04.2010 р. по 12.07.2018 р., проте, наданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № б/н від 22 квітня 2010 року містить інформацію з червня 2017 року. До того ж, позивачем - АТ КБ «ПриватБанк» на вимогу суду, так і не надано інформації про те, яку саме картку отримав відповідач згідно підписаної анкети-заяви від 22 квітня 2010 року, строк її дії, не надано обґрунтованого логічно-зрозумілого розрахунку заборгованості, а додано лише виписку по кредитному рахунку [PERSON] , в якому містяться відомості про рух грошових коштів за картками № [NUMBER], № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , за період з 2014 року по 2019 рік, з яких неможливо встановити, який саме картковий рахунок був відкритий згідно заяви № б/н від 22 квітня 2010 року, розмір наданих кредитних коштів, розмір та механізм нарахування заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 22.04.2010 р. по 12.07.2018 р. Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] містить інформацію про зміну кредитного ліміту за період з червня 2017 року по липень 2018 року. Проте, з наданої довідки неможливо встановити, що саме карта № [NUMBER] була видана відповідачу згідно анкети-заяви від 22 квітня 2010 року. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Частинами 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed