Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

В грудні 2015 року в Рівненський міський суд надійшов позов [PERSON] до Обласного комунального підприємства «Міжнароджний аеропорт «Рівне» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 22 524 грн. та моральної шкоди в сумі 1\~000 грн. В позовній заяві зазначено, що позивач, перебував в трудових стосунках з відповідачем та працював на посаді стрільця підрозділу ВОХОР. 11 Червня 2015 року він подав роботодавцю заяву про звільнення з роботи за власним бажанням за ст. 38 ч.3 КЗпП України за невиконання роботодавцем вимог законодавства про працю та умов колективного договору /невиплата заробітної плати/ із 10.06.2015 року. Згодом отримав трудову книжку і копію наказу №42-к про звільнення. Його звільнили із 11.06.2015 року за власним бажанням згідно вимог ст.38 ч.1 КЗпП України, однак в порушення вимог ст.ст. 47,116 КЗпП України розрахунок із ним проведений не був. Рішенням Рівненського міського суд від 23.09.2015 року в справі №569/9753/15-ц його позовні вимоги задоволено, змінено формулювання причини звільнення з роботи на «звільнення у звязку із невиконанням роботодавцем вимог законодавства про працю та умов колективного договору за ст.38 ч.3 КЗпП України» та стягнуто вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 10\~980,45 грн. Рішення суду вступило в законну силу. Після цього відповідачем був виданий відповідний наказ та змінено формулювання причини звільнення в трудовій книжці. Повний розрахунок із виплати вихідної допомоги в сумі 10\~980,45 грн. відповідачем проведений 07 грудня 2015 року, що документально підтверджено випискою з рахунків в національній валюті від 17.12.2015 року. Внаслідок порушення відповідачем положень ст.ст.44,47,116 КЗпП України при його звільнення та проведенні із ним розрахунку, у відповідності до ч.1 ст. 117 КЗпП України, просить стягнути середній заробіток за період невиплати належної йому заробітної плати у вигляді вихідної допомоги із 11.06.2015 року до 07.12.2015 року в розмірі /середньоденний заробіток за два останні повні місяці роботи 187,70 грн. *на 120 робочих днів затримки/ 22\~524,00 грн. Крім того, внаслідок невиплати відповідачем вихідної допомоги за порушення законодавства про працю, колективного і трудового договору протягом півроку, в той час як мав це зробити в день звільнення, діями відповідача було заподіяно моральних страждань у виді порушення нормальних життєвих звязків, душевного неспокою і переживань. Він був змушений звертатися до суду і в судовому порядку змусити відповідача розрахуватися. Завдану у звязку із порушенням його права на своєчасний повний розрахунок моральну шкоду оцінює в розмірі 1\~000, 00 грн. Щодо строку звернення до суду з приводу порушеного трудового права, відповідно ст. 233 ч.1 КЗпП України, то вважає, що перебіг тримісячного строку розпочинається із дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплатив сіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Згідно письмових заперечень відповідача на позовну заяву, позовні вимоги не обґрунтовані до задоволення не підлягають. Зазначено, що ОКП «МА Рівне» не погоджувалося із за заявою працівника в частині формулюванням причини звільнення, оскільки постановою відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Рівненській області про арешт коштів боржника від 22 травня 2014 року /ЗВП №320114184/ було накладено арешт на всі грошові кошти ОКП «МА Рівне» в національній та іноземній валютах в межах суми стягнення. Для уникнення порушення трудових прав працівників відповідачем із комісією по трудових спорах /КТС/ за згодою ПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області узгоджено процедуру виплати заробітної плати шляхом пред»явлення посвідчень КТС, як виконавчого документу. Таким чином, усім без винятку працівникам заробітна плата виплачується шляхом отримання посвідчень КТС та направлення їх на виконання до ДВС. У день звільнення позивача було видано посвідчення КТС, з яким він згодом звернувся у ПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області і розрахункові кошти були йому виплачені в повному обсязі. Вважають, що обовязок виплатити позивачу спірну вихідну допомогу на підставі ст. 44 КЗпП України виник з моменту набрання законної сили рішення Рівненського міського суду в справі №569/9753/15-ц, а саме із 06.10.2015 року. Окрім того, відповідно положення нормативних актів, вихідна допомога це грошова компенсаційна виплата звільненому з роботи працівнику, що за своєю природою є матеріальною допомогою, не входить до структури заробітної плати, а відноситься до інших виплат, що не належать до фонду заробітної плати. Окрім того, при вирішенні спору суд повинен врахувати розмір спірної суми, частку яку вона становила в заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та іншими конкретними обставинами. Відтак, просять врахувати, що сума позовних вимог більше ніж у два рази перевищує суму невиплаченої вихідної допомоги та більше ніж у шість разів перевищує середню заробітну плату позивача, врахувати ту обставину, що накладений в травні 2014 року арешт розрахункових рахунків відповідача унеможливлював виплату коштів і проведення розрахунку на підставі рішення суду в справі №569/9753/15-ц в добровільному порядку. Станом на 01.06.2015 року заборгованість із заробітної плати підприємства перед працівниками складає приблизно 430 тис. грн., виплата якої проводиться у відповідності до ст.15 ЗУ «Про оплату праці» та ст. 44 ЗУ «Про виконавче провадження». Стягнення середнього заробітку за час затримки вихідної допомоги позивачу призведе до невиплати заробітної плати іншим працівникам. Зазначається, що позивачем не надано доказів заподіяної йому моральної шкоди, зокрема погіршення стану здоров»я, тяжкості, істотності вимушених змін в житті після звільнення, що внаслідок невиплати розрахунку в день звільнення позивач змушений шукати додаткові джерела доходів, відсутнє обґрунтування її розміру. Вимоги про стягнення моральної шкоди вважаються недоведеними, безпідставними та не підтвердженими належними допустимими доказами. Просять також врахувати, що ОКП «МА Рівне» знаходиться у дуже скрутному фінансовому становищі та виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Представник позивача та позивач підтримали повністю позовні вимоги в суді. Додатково пояснили, що в день фактичного звільнення позивачу видано трудову книжку, копію наказу на звільнення та посвідчення /рішення/ КТС на виплату заборгованості по заробітній платі та розрахункових коштів, яке позивач звернув на виконання через ПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області на підставі чого отримав розрахункові кошти /окрім вихідної допомоги/ в перших числах серпня 2015 року. З цього приводу претензій до відповідача не має. Внаслідок порушення відповідачем положень ст.ст. 44,46,116 КЗпП України вимога про стягнення коштів за період затримки виплати вихідної допомоги в порядку ст. 117 КЗпП України є правомірними, обґрунтованими, доведеними, такими що підтвердженими рішеннями Рівненського міського суду в справах за участю особи ОКП «МА Рівне» з тих же підстав та предмету спору в справах № 569/16997/15ц, 569/16993/15ц. Матеріалами даної цивільної справи та рішенням Рівненського міського суду в справі №569/9753/15-ц підтверджені моральні страждання позивача внаслідок порушення відповідачем трудового законодавства і прав позивача. Просять повністю задовольнити позовні вимоги. Судові витрати покласти на відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав заперечення до позову. Пояснив, що вихідна допомога позивачу виплачена в порядку примусового виконання за поважних причин, які унеможливлювали виконання рішення суду в добровільному порядку, які не залежать від власника за відсутності вини власника відповідача. Просить врахувати, що причиною затримки виплати коштів після рішення суду, яке вступило в законну силу 06.10.2016 року стало подання позивачем до ПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області заяви про примусове виконання такого рішення із наданням виконавчого листа 16.11.20125 року. Оскільки відповідач виконав свій обовязок по виплаті належних працівнику розрахункових коштів відповідно ст. 116 КЗпП України через органи ДВС шляхом надання посвідчення КТС, так як іншого шляху не існує, і позивач не мав претензій з цього приводу, вимога про стягнення коштів в порядку ст. 117 КЗпП України за затримку виплати вихідної допомоги є безпідставною за відсутністю вини власника чи уповноваженого на те органу. Крім того, вважає вимоги про стягнення моральної шкоди не обґрунтованими і не доведеними. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Оцінюючи пояснення, дослідженні надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Встановлено сукупністю досліджених в справі доказів та пояснень сторін, зокрема трудової книжки позивача БТ-ІІ №4894390, що позивач [PERSON] перебував в трудових стосунках з відповідачем та працював на посаді стрільця підрозділу ВОХОР неповний рік із 21 липня 2014 року. 11 Червня 2015 року він подав роботодавцю заяву про звільнення з роботи за власним бажанням за ст. 38 ч.3 КЗпП України за невиконання роботодавцем вимог законодавства про працю та умов колективного договору /невиплата заробітної плати/ із 10.06.2015 року. Відповідно отриманих трудової книжки і копії наказу № 42-к про припинення трудового договору, звільнений із 11.06.2015 року за власним бажанням згідно вимог ст.38 ч.1 КЗпП України. Крім того, позивачу видано рішення /посвідчення/ комісії по трудових спорах /КТС/ ОКП «МА Рівне», як виконавчого документу для звернення в ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області з метою забезпечення стягнення заробітної плати та розрахункових по узгодженій процедурі, із урахуванням постанови [PERSON][PERSON] відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Рівненській області про арешт коштів боржника від 22 травня 2014 року /ЗВП №320114184/, якою накладено арешт на всі грошові кошти ОКП «МА Рівне» в національній та іноземній валютах в межах суми стягнення 11\~782\~273,47 грн. Встановлено, що за наведених вище обставин позивач [PERSON] одержав нараховані в безспірному порядку при його звільненні заборгованість по заробітній платі та розрахункові спочатку серпня 2015 року, суд приймає до уваги перший робочий день місяця 03 серпня 2015 року. В судовому засіданні позивач, його представник, представник відповідача підтвердили, що [PERSON] не мав будь-яких претензій до відповідача з приводу ймовірного порушення ст. 116 КЗпП України при виплаті вказаних коштів. Рішенням Рівненського міського суд від 23.09.2015 року в справі №569/9753/15-ц за позовом [PERSON] до ОКП «МА Рівне» про зміну формулювання причини звільнення та стягнення вихідної допомоги, позовні вимоги задоволено повністю, змінено формулювання причини звільнення з роботи на «звільнення у звязку із невиконанням роботодавцем вимог законодавства про працю та умов колективного договору за ст.38 ч.3 КЗпП України» та стягнуто вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 10\~980,45 грн. Рішення суду вступило в законну силу 06.10.2015 року. На підставі досліджених судом постанов ст. державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області Н.І. Корольчук про відкриття виконавчого провадження від 20.11.2015 року, постанови про закінчення виконавчого провадження від 09.12.2015 року, матеріалів цивільної справи Рівненського міського суду №569/9753/15ц встановлено, що позивач через 21 день після вступу рішення в законну силу 27.10.2015 року звернувся до суду із заявою про видачу копії рішення і виконавчого листа, які отримав під розписку 12.11.2015 та 16.11.2015 року звернувся в ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області із заявою про примусове виконання даного рішення суду в частині стягнення вихідної допомоги в розмірі 10\~980,45 грн. На підставі постанови ДВ ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області [PERSON] про закінчення виконавчого провадження від 09.12.2015 року встановлено, що фактичне виконання в повному обсязі рішення суду мало місце 03.12.2015 року /четвер/, згідно із виконавчим документом п/д №649 від 03.12.2015 року. Вказані кошти вихідної допомоги в сумі 10\~980,45 грн. зараховані на розрахунковий рахунок позивача 07 грудня 2015 року /понеділок/, що документально підтверджено випискою з рахунків в національній валюті від 17.12.2015 року. Таким чином, оцінюючи вимогу позивача про стягнення коштів середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги, яка при відсутності спору повинна бути включена до розрахункових коштів позивача при звільненні, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до положень ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нарахуванні сум, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст.117 КзПП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оцінюючи вищенаведені встановлені судом на підставі досліджених доказів обставини, суд вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за затримку виплати вихідної допомоги за період із 12 червня по 02 серпня 2015 року, оскільки така вихідна допомога при умові законного звільнення і нарахування її відповідачем в порядку виплати розрахункових коштів при звільненні могла бути виплачена не раніше виплати звільненому заборгованості по заробітній платі та розрахункових коштів - після 02.08.2015 року, за що позивач, отримавши посвідчення КТС, враховуючи відомі обставини і причини не мав претензій і не правувався. Таким чином, суд прийшов до переконання про безпідставність вимоги позивача про стягнення коштів за затримку виплати в означений період до 02.08.2015 року, як таку, що мала місце за поважних причин, що позивач підтвердив своїми діями і поясненнями щодо відсутності претензій за проведення з ним розрахунку по безспірній нарахованій йому сумі коштів. Крім того, аналізом вищенаведених досліджених доказів та встановлених обставини суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача щодо затримки виплати позивачу вихідної допомоги за звільнення за період із 06 жовтня по 07 грудня 2015 року із урахуванням достовірних доказів того, що відповідач позбавлений можливості добровільного виконання рішення суду, несвоєчасного звернення позивача із заявою про примусове виконання рішення суду в частині стягнення вихідної допомоги, як зумисного затягування строку, та фактичного виконання органами ДВС в повному обсязі рішення суду 03.12.2015 року, згідно із виконавчим документом п/д №649 від 03.12.2015 року. Відповідно керівних розяснень п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» звертається увага судів на те, коли спір вирішується судом, який визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку, він повинен урахувати розмір спірної суми, частку, яку вона становила в заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та іншими конкретними обставинами. У цьому звязку, суд погоджується із доводами відповідача, що спірна невиплачена позивачу при звільненні сума (вихідна допомога) не входить до структури заробітної плати, перевищує загальний сукупний дохід позивача за період роботи за 6 місяців, виходячи із наданої до позову довідки №МА00000041 від 06.07.2015 року. Суд враховує, що відповідач є комунальним підприємством з обмеженим фінансуванням, заборгованістю по заробітній платі понад 430 тисяч грн. на 85 працівників, арештованими постановою ДВ [PERSON] ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області від 22 травня 2014 року по зведеному ЗВП №320114184 рахунками в національній та іноземній валютах в межах суми стягнення 11\~782\~273,47 грн., внаслідок чого заробітна плата працюючим виплачується виключно в порядку стягнення через виконавчу службу на підставі виконавчого документа рішення /посвідчення/ КТС. Відповідно до положень ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Оцінюючи надані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, відповідно до положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про часткове доведення позовних вимог та вважає доведеною і обґрунтованою вимогу про стягнення із Обласного комунального підприємства «Міжнароджний аеропорт «Рівне» на користь позивача [PERSON] на підставі ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні за період із 03 серпня 2015 року по 05 жовтня 2015 року в розмірі 8446 грн.50 коп. Доводи сторони позивача в частині підтвердження правомірності позовних вимог рішеннями Рівненського міського суду в справах за участю особи ОКП «МА Рівне» з тих же підстав та предмету спору в справах № 569/16997/15ц, 569/16993/15ц не заслуговують на увагу, оскільки рішення стосуються інших фізичних осіб, де мають місце індивідуальні трудові спори. Відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оцінюючи наведені позивачем доводи та докази щодо неправомірних дій відповідача по затримці виплати коштів вихідної допомоги позивачу чим призведено позивача до втрати нормальних життєвих стосунків через неможливість фінансово та матеріально забезпечити себе і родину, що призвело до необхідності вживати додаткових зусиль для організації свого життя, чим заподіяна моральна шкода на суму 1000,00 грн., суд прийшов до висновку, що такі частково підтверджені належними допустимими доказами в порядку ст.ст. 57-60 ЦПК України. Оцінюючи вищенаведені докази і встановлені обставини, що стосуються характеру порушення, характеру, обсягу і глибини фізичних та душевних страждань, внаслідок затримки виплати коштів вихідної допомоги, характеру немайнових втрат та зусиль необхідних для відновлення попереднього стану позивача, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає доцільним часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 гривень. Судові витрати в справі за позовом звільненого від таких витрат позивача, у відповідності ст.88 ЦПК України, компенсуються за рахунок відповідача. На підставі викладеного, ст. ст. 44,47,116,117,232,233,237-1 КЗпП України,

Outcome: partial