Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

В грудні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до відповідачів з позовом, посилаючись на те, що 26.06.2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір іпотеки № 89142. Відповідно до п. п. 1.1. договору позивач передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 74, загальною площею 30,40 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.06.2008 р., за реєстровим № 2587, право власності на майно зареєстроване у КП БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області від 19.09.2008 року у реєстровій книзі. Відповідно до п. п. 1.3. договору іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань позивача за кредитним договором. 21.03.2016 року приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А. М. було здійснено реєстрацію на нерухоме майно - квартиру загальною 30,40 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за «КЕЙ-КОЛЕКТ», яка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири. Так позивач зазначає, що ТОВ «Кей-Колект» у порушення умов договору іпотеки та норм чинного законодавства неправомірно набуло право власності на належну йому на праві власності квартиру, здійснивши у позасудовому порядку звернення стягнення не предмет іпотеки шляхом внесення приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. зміни в державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру загальною 30,40 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Кейт-Колект». Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просив суд визнати протиправним дії та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвой А. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», індексний номер 28938140 від 25.03.2016 року. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності запис про право власності 13871940 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (код ЄДРПОУ 37825968) права власності на житлову квартиру, житловою площею 16,9 кв. м., загальною площею 30,4 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS], що здійснений 21.03.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А. М. Визнати права власності на квартиру № 74, що розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], інн [NUMBER]. Представники позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. В судове засідання представник ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не з»явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна не з»явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомляла. Третя особа Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації надіслали до суду клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та АКІБ «Укрсиббанк» 26.06.2008 року укладено договір про надання споживчого редиту № 11365356000, за умовами якого відповідач [PERSON] отримав у кредит в іноземній валюті в сумі 25000,00 доларів США на строк до 26.06.2029 року , зі сплатою процентів за користування кредитними коштами та інших платежів. В забезпечення виконання вищевказаного зобовязання, між Банком та позичальником укладено договір іпотеки №89142 від 26.06.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Гончара Т.М., за умовами якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS]. На підставі Договору факторингу №2 та Договору про відступлення прав за договором іпотеки від 13.02.2012 року банк відступив ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги до позичальника та іпотекодавця за зобовязаннями по кредитному та іпотечному договору. В подальшому, у звязку із невиконанням [PERSON] зобовязань за кредитним договором, а саме: неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, ТОВ «Кей-Колект» в позасудовому порядку, згідно поданої заяви від 21.03.2016 року, у рахунок погашення боргу звернуло стягнення на предмет іпотеки та з 21.03.2016 року ТОВ «Кей-Колект» набуло у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом реєстрації права власності на підставі іпотечного договору, посвідченого 26.06.2008 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Гончар Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №2607. Таким чином, судом достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ «Кей-Колект» 21.03.2016 року на підставі договору іпотеки та прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, ТОВ «Кей-Колект» стало власником спірної квартири. В поданих до суду запереченнях ТОВ «Кей-Колект» вказує на те, що воно правомірно набуло право власності на спірну квартиру та є його законним власником. Як вже було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ТОВ «Кей-Колект» згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі заяви від 21.03.2016 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є власником квартири [ADDRESS]. Даний запис внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. Підставою для реєстрації права власності зазначено договір іпотеки. Разом з тим, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). При цьому, як встановлено судом, позивач заперечує законність набуття ТОВ «Кей-Колект» права власності на спірну квартиру як предмет іпотеки й відповідно між сторонами виник спір щодо правомірності набуття ТОВ «Кей-Колект» права власності на спірну квартиру. Зокрема, звертаючись до суду із позовом та заперечуючи законність набуття товариством «Кей Колект» права власності на спірну квартиру, позивач вказував на те, що за зверненням ТОВ «Кей-Колект» про реєстрацію права власності на підставі Іпотечного договору, укладеного між ним та АКІБ «УкрСиббанк», приватним нотаріусом неправомірно прийнято рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності за товариством на квартиру, що належала йому на праві власності та яке перебувало в іпотеці АКІБ «УкрСиббанк», на яку було незаконно звернуто стягнення в рахунок виконання основного зобовязання за кредитним договором, укладеним між ним та «УкрСиббанк». При цьому зазначав, що нотаріусом порушені вимоги законодавчих актів щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки нотаріус не мала права проводити державну реєстрацію за іншою особою, оскільки відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» для задоволення вимог кредитора в позасудовому порядку необхідно було укласти окремий договір. Крім того, йому, як іпотекодавцю, що також є і боржником не було надіслано вимогу про усунення порушень, а тому вважає, що рішення про реєстрацію права власності на квартиру за товариством є незаконним. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 36 Закону України «Про» іпотеку» встановлено порядок позасудового врегулювання. Так, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулюванняздійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь - який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, згідно із ч. 3ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленомуст. 37 Закону України «Про іпотеку». Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Також слід зазначити, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02 листопада 2016 року у справі№ 6-2457цс16, зазначено, що аналіз положень ст. ст.33,36,37,39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст.328, 335,376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). Крім того, у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст.33, ст.36, ч. 1 ст.37 Закону України «Про іпотеку»іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Разом з тим, як було встановлено судом та убачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання вищевказаного зобовязання, між Банком та позичальником укладено договір іпотеки № 89142 від 26.06.2008 року. Зокрема, згідно п. 4.1 вищевказаного договору іпотеки, сторони погодили, що звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки. Згідно п. 4.2.3. договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду / виконавчого напису нотаріуса/ позасудового врегулювання. Таким чином, як убачається з матеріалів справи, умови укладеного між сторонами договору іпотеки містять в собі згоду іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а саме застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, яке відповідає приписам Закону України «Про іпотеку», як правову підставу для реєстрації права власності іпотеко держателя й відповідно іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотекита задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі. При цьому, п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, щодержавна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону визначено, що державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно Згідно ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. Заява на проведення реєстраційних дій в електронній формі подається за умови ідентифікації заявника (фізичної або юридичної особи) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи. Про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника обєкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву. Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника обєкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України уПорядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Крім того, згідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 13 жовтня 2013 року, який був чинний на час проведення реєстрації права власності, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем. Судом встановлено, що ТОВ «Кей-Колект» використовуючи відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, звернулося із відповідною заявою до нотаріуса як державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, який містив застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та згідно Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень надав перелік документів, необхідних для здійснення такої реєстрації, зокрема повідомлення про усунення порушень, адресовані на адресу позивача. Разом з тим, позивач [PERSON] заперечував факт отримання ним як іпотекодавцем будь-яких вимог від ТОВ «Кей-Колект» з приводу існування боргу та попередження про те, що у разі їх не усунення товариство скористається своїм правом на задоволення вимог на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Як убачається з наданих нотаріусом письмових доказів, на підставі яких було проведено реєстрацію права власності, в них наявна вимога товариства про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 26.06.2008 року, яка направлялася на адресу [PERSON], а саме: [ADDRESS]. Зі змісту цієї вимоги убачається що ТОВ «Кей-Колект» повідомляло [PERSON] про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. У вказаному повідомленні також зазначено, що враховуючи існуючу заборгованість ТОВ «Кей-Колект» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від власного імені квартири. Вказане повідомлення повернуто 03.11.2015 року за закінченням терміну зберігання. Разом з тим, суд не може прийняти до уваги вказане рекомендоване повідомлення як належний доказ повідомлення [PERSON] про намір товариства звернути стягнення на предмет іпотеки та як належне отримання позивачем вимоги про усунення порушень, оскільки, як убачається з матеріалів справи, на ухвалу суду про витребування доказів приватним нотаріусом було надано нотаріально засвідчені копії документів, які подавалися ТОВ «Кей-Колект» для здійснення реєстрації права власності та в даних документах було відсутнє відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке б обєктивно підтверджувало факт отримання [PERSON] вимоги про усунення порушень. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не був належно повідомлений про намір товариства звернути стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, з огляду на вказане суд вважає, що приватним нотаріусом було порушено Порядок державної реєстрації права власності, що є предметом позову, а саме у порушення вимог п. 46 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не було належним чином перевірено факт отримання [PERSON] копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, а тому прийняття рішення та проведення подальшої державної реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» не відповідає вимогам Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Таким чином, з огляду на вказане суд вважає, що в даному випадку вимоги [PERSON] в частині скасування реєстрації права власності на спірну квартиру, на підставі якої у ТОВ «Кей-Колект» виникло право власності, яке оспорюється відповідачем, випливають із договірних відносин сторін та не є публічно-правовим, а також ураховуючи те, приватним нотаріусом при здійсненні реєстрації права власності на спірну квартиру за товариством порушено Порядок державної реєстрації права власності, а саме у порушення вимог п.46 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не було належним чином перевірено право товариства згідно вимог Закону України «Про іпотеку» та умов самого договору іпотеки на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки згідно положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та факт дотримання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», прийняття рішення та проведення державної реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» не відповідає вимогам Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно й відповідно поданий позов є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Крім того, заст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За ст. 3 ЦПК Україникожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Проте, підстави для задоволення вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру відсутні. Питання про судові витрати вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial