Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною, зобов'язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «Новостной портал Придунавья «Инфоречье» (http://[INFO]/) були розміщені статті під назвами «[INFO]» (далі - стаття 1) та «[INFO] (далі - стаття 2) відповідно. У вказаних статтях позивач ввважає розповсюджено недостовірну інформацію, яка принижує його честь, гідність і ділову репутацію, а саме такого змісту: в абзаці 5 статті 1 «Очевидно бояться, что может ляпнуть что-то не то. А то и вообще под воздействием кокаина начнет рубить правду матку про себя и свои темные делишки»; в абзаці 6 статті 1 «Выход в свет кандидата показал, что он и близко не соответствует тому образу, который пытаются слепить пиарщики любителю психотропных препаратов и торговцу оружием»; в першому абзаці статті 2 «[INFO]; в останньому абзаці статті 2 «[INFO]. Позивач вказує, що вищевказана інформація також є наклепом, неправдивою, недостовірною інформацією, та принижує його честь, гідність і ділову репутацію, як громадянина України, наведена в статті недостовірна інформація створює негативне враження і відношення до нього як до злочинця, при цьому жодних посилань на джерело інформації, включення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вищевказані обставини в статті не наводиться. Так як автора поширеної інформації та місце його проживання встановити не вдалось, а власником домену «[INFO]» є відповідач [PERSON], позивач звернувся саме до нього з даним позовом. З огляду на зазначене, позивач просить визнати недостовірною вищевказану інформацію, зобов'язати [PERSON] спростувати дану інформацію, поширену ним в статтях 1 та 2 на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «Новостной портал Придунавья «Инфоречье» в строк не пізніше п'яти днів з дня набрання рішення суду законної сили у такий же самий спосіб як було опубліковано, зобов'язати [PERSON] в строк до п'яти днів з моменту набрання чинності рішення суду вилучити вказану інформацію з вказаного сайту, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 60 500 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 605 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, дав пояснення, що з 25 серпня 2014 року він не є власником веб-сайту мережі Інтернету «Новостной портал Придунавья «Инфоречье» (http://[INFO]/, тому не може відповідати за зміст статей, викладених на сайті. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що має бути задоволеним частково. Згідно зі ст. 3 Конституції України, ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності. Відповідно до ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканість, безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], комерційний директор товариства з обмеженою відповідальністю «Судноремонтне підприємство «Дунайсудносервіс» на час виходу вище зазначених статей 1 та 2 був кандидатом у народні депутати України. [INFO] року на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «Новостной портал Придунавья «Инфоречье» (http://[INFO]/) були розміщені статті під назвами «[INFO]» та «[INFO] відповідно. (а.с. 10,15) В п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Згідно інформації опублікованої на сайтах https://www.reg.ru/whois/ та https://www.nic.ru/whois/ власником домену [INFO] є [PERSON]. (а.с. 18-22, 80-84). Це також підтверджується листом товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест», що є регістратором доменних імен в Інтернеті, яким стверджується, що в період з 25 серпня 2014 року по 11 березня 2015 року власником сайту [INFO] є [PERSON], тобто відповідач. З клопотанням про залучення в якості співвідповідача автора вказаних статтей 1 та 2 позивач до суду не звертався. В п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Судом встановлено, що інформація розміщена [INFO] рок на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «Новостной портал Придунавья «Инфоречье» (http://[INFO]/) в статтях 1 та 2 із змістом в абзаці 5 статті 1 «Очевидно бояться, что может ляпнуть что-то не то. А то и вообще под воздействием кокаина начнет рубить правду матку про себя и свои темные делишки»; в абзаці 6 статті 1 «Выход в свет кандидата показал, что он и близко не соответствует тому образу, который пытаются слепить пиарщики любителю психотропных препаратов и торговцу оружием»; в першому абзаці статті 2 «[INFO]; в останньому абзаці статті 2 «[INFO], є фактичними твердженнями, отже необхідно доведення їх правдивості. Статтями 305-320 КК України передбачена відповідальність за злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, тобто відповідно до кримінального законодавства України незаконні дії щодо вказаних речовин є злочином та інформація про вчинений злочин повинна підтверджуватися вироком суду. Стаття 68 Конституції України встановлює обов'язок кожного неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. При цьому, згідно роз'яснень наданих Верховним Судом України в п.1 Постанови Пленуму від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Стаття 302 ЦК України проголошує, що особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. В статтях 1 та 2 відсутні посилання на офіційне джерело інформації, а також відсутня інформація щодо винесення вироку суду про притягнення позивача чи членів його сім'ї до кримінальної відповідальності за незаконні дії з наркотичними речовинами. Відповідно до роз'яснень наданих судам в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з положеннями ст.10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що інформація, поширена відносно позивача [PERSON] в абзаці 5 статті 1 «Очевидно бояться, что может ляпнуть что-то не то. А то и вообще под воздействием кокаина начнет рубить правду матку про себя и свои темные делишки»; в абзаці 6 статті 1 «Выход в свет кандидата показал, что он и близко не соответствует тому образу, который пытаются слепить пиарщики любителю психотропных препаратов и торговцу оружием»; в першому абзаці статті 2 «[INFO]; в останньому абзаці статті 2 «[INFO] є недостовірною. Крім того, сам відповідач у судовому засіданні не заперечував, що вказана інформація в статтях 1 та 2 є недостовірною, він лише не погоджувався з тим, що на час оприлюднення цієї інформації він був власником сайту, але це спростовується вищенаведеними доказами про власника сайту. Частинами 4, 7 ст.277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. При цьому, згідно роз'яснень наданих Верховним Судом України в п.п. 24, 25 Постанови Пленуму від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» задовольняючи позов, суд повинен в резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права; у судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено; спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію, тому суд вважає, що позов в частині визнання інформації недостовірної підлягає частковому задоволенню, визнає, що інформація: в абзаці 5 статті 1 «Очевидно бояться, что может ляпнуть что-то не то. А то и вообще под воздействием кокаина начнет рубить правду матку про себя и свои темные делишки»; в абзаці 6 статті 1 «Выход в свет кандидата показал, что он и близко не соответствует тому образу, который пытаются слепить пиарщики любителю психотропных препаратов и торговцу оружием»; в першому абзаці статті 2 «[INFO]; в останньому абзаці статті 2 «[INFO] опубліковані відповідачем [PERSON] на шпальтах веб - сайту мережі Інтернет «Новостной портал Придунавья «Инфоречье» (http://[INFO]/) є недостовірною та вважає за необхідне зобов'язати [PERSON] спростувати поширену ним вищевказану інформацію. Щодо вимог про вилучення вказаної інформації з сайту, суд враховує, що на час розгляду справи відповідач вже не є власником сайту, тому в цій частині в позові належить відмовити. Що стосується вимог позивача, щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 60500грн. суд вважає, що вони також підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як роз'яснено судам в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до положень ст.ст.23,1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Завдану винними діями відповідача моральну шкоду позивач оцінює у 60500 грн., однак доказів в обґрунтування завдання шкоди саме в такому розмірі суду не надав. Отже, враховуючи те, що відповідачем принижено честь, гідність, а також ділову репутацію позивача, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди та доцільності визначення відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн., оскільки визначення моральної шкоди в такому розмірі є розумним та справедливим. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial