Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 3 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВМА № 764180 , видане Державним нотаріусом Іськовою Н.М., зареєстроване в реєстрі за № 3306 від 26.11.2008; визнати недійсним державний акт серії ЯЛ 713232, на право власності на земельну ділянку площею 3,0404 га, виданий на ім`я [PERSON] Томашпільським районним відділом земельних ресурсів 06.07.2010 та скасувати його державну реєстрацію права власності об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 011006100021 на земельну ділянку, кадастровий номер 0523980900:02:000:0141, дата реєстрації 06.07.2010 року; визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , що складається із земельної ділянки площею 3,0404 га, що розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ 946865. Позов обґрунтовано наступним. [INFO] в с.В.Русава Томашпільського району помер [PERSON] - батько позивача. Після його смерті відкрилася спадщина на все його майно в тому числі на: земельну ділянку площею 3.2148 га, яка розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільского району - державний акт на право власності на земельну ділянку серія ВН №088222, земельну ділянку площею: 3,0404 га , яка розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільского району - державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №946865. Позивач зазначає, що вона разом з сестрами є спадкоємцями за законом після смерті батька. На день смерті батька позивач і її сестра [PERSON] були неповнолітніми. Позивач [PERSON] вказує, що відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України - малолітня, неповнолітня особа, вважаються такими, що спадщину прийняли. Старша сестра позивача, [PERSON] , 26 листопада 2008 року нотаріально оформила своє право на обидві спадкові земельні ділянки і отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,2474 га серії ЯЛ № 713235 і державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,0404 га серії ЯЛ № 713232 чим порушила її право на спадкування. 10 липня 2018 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якій [PERSON] просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі через їх незаконність та безпідставність. Відзив мотивовано наступним. Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява має містити, зокрема зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, відповідач відзначає, що позовна заява не відповідає наведеним вимогам, що ускладнює визначення обсягу прав та законних інтересів, які позивач вважає порушеними. [INFO] помер [PERSON] , батько відповідача, після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2148 га, яка розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільского району Вінницької області, кадастровий номер:0523980900:02:000:0142, та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0404 га, яка розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільского району Вінницької області, кадастровий номер:0523980900:02:000:0141. В 2008 році відповідач звернулася до Томашпільської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.11.2008 року. Наявність інших спадкоємців нею не приховувалось. Також відповідач вказує, що посилання позивачем на порушення ч.1 ст. 1268 ЦК України, а саме на те, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються таким, що прийняли спадщину є безпідставним оскільки позивач не надав доказів протиправних дій відповідача, які мають ознаки неприпустимого впливу на нотаріуса чи повідомлення йому невірної інформації. Відповідач відзначає, що позивач невірно вказала об`єм спадщини на яку претендує. 8 листопада 2018 року представником позивача адвокатом Щетніцьким В.С. подано до суду заяву про зміну і доповнення позовних вимог, в якій представник позивача просить: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВМА № 764180 , видане Державним нотаріусом Іськовою Н.М., зареєстроване в реєстрі за № 3306 від 26.11.2008; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВМА № 764179 , видане Державним нотаріусом Іськовою Н.М., зареєстроване в реєстрі за № 3305 від 26.11.2008; визнати недійсним державний акт серії ЯА 713232 на право власності на земельну ділянку площею 3,0404 га, виданий на ім`я [PERSON] Томашпільським районним відділом земельних ресурсів 06.07.2010 та скасувати його державну реєстрацію права власності об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 011006100021 на земельну ділянку, кадастровий номер 0523980900:02:000:0141, дата реєстрації 06.07.2010; визнати недійсним державний акт серії ЯА 713235, на право власності на земельну ділянку площею 3,2474 га, виданий на ім`я [PERSON] Томашпільським районним відділом земельних ресурсів 06.07.2010 та скасувати його державну реєстрацію права власності об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 011006100022 на земельну ділянку, кадастровий номер 0523980900:02:000:0142, дата реєстрації 06.07.2010; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 0523980900:02:000:0141, дата реєстрації 06.07.2010; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 0523980900:02:000:0142, дата реєстрації 06.07.2010; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , що складається із 2/3 частини земельної ділянки площею 3,0404 га, що розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ 946865. визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , що складається із 2/3 частини земельної ділянки площею 3,2148 га, що розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 088222. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 24 квітня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 10 липня 2018. року отримано відзив [PERSON] на позовну заяву. 08 листопада 2018 року отримано заяву позивача про зміну і доповнення позовних вимог Ухвалою Томашпільського районного суду від 19 липня 2019 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду на 31 жовтня 2019 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 07 травня 2020 року розгляд справи відкладено на 05 червня 2020 року. 05 червня 2020 року представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Доводи учасників процесу. Позивач [PERSON] та її представник Щетніцький В.С. збільшені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, , посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги [PERSON] , та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала, що вони з мамою ходили оформляти документи, сестра, [PERSON] все знала. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Близнюк В.В. в судовому засіданні вказав, що [PERSON] подала всі необхідні документи нотаріусу і за нею було визнано право власності на дві земельні ділянки, оскільки нотаріус не перевірила коло спадкоємців, тому завчасно набула право власності. Позивач після повноліття не отримала вчасно спадщину. Також представник відповідача подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Державний нотаріус Томашпільської державної нотаріальної контори Іськова Н.М. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, у цивільному законодавстві України презюмується дійсність правовстановлюючих документів, доки не доведено протилежне. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.6-7). [INFO] в с.Велика Русава Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] тобто на час смерті [PERSON] була неповнолітньою Відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Отже, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] за законом, яка фактично спадщину прийняла. Згідно довідки Великорусавської сільської ради Вінницької області № 547 від 7 листопада 2017 року, вказано що спадкоємцями після смерті [PERSON] є діти, а саме дочка - [PERSON] , дочка [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с.9). Як вбачається зі ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема прийняття спадщини. Як вбачається із копії державного акту на право приватної власності на землю серії ЯБ №946865, даний державний акт видано 03.07.2007 Томашпільською районною державною адміністрацією [PERSON]. Згідно вказаного акту, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,0404 га, що розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Як вбачається із копії державного акту на право приватної власності на землю серії ВН №088222, даний державний акт видано 12.03.2003 Томашпільською районною державною адміністрацією [PERSON]. Згідно вказаного акту, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,2148 га, що розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Згідно з роз`ясненням, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Як вбачається із копії спадкової справи (а.с.72-76), після померлого [INFO] [PERSON] , спадкова справа заведена за заявою [PERSON] -дочки померлого - яка подала до нотаріуса заяву, вказуючи, що крім неї інших спадкоємців, за законом немає. [PERSON] отримала: - свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.11.2008 року, зареєстроване в реєстрі за №3307-спадщина складається із права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) ім. Кірова, в т.ч. ТОВ «Русава» на суму 1771 гривня, затвердженого зборами співвласників 08.02.2000 року, посвідченого свідоцтвом серії [NUMBER] , виданого Великорусавською сільською радою 18.10.2001 року; права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова в т.ч. ТОВ «Русава» (майновий сертифікат) на суму 2128 гривень, затвердженого зборами співвласників 08.02.2000 року, посвідченого свідоцтвом серії [NUMBER] , виданого Великорусавською сільською радою 29.06.2006 року; грошового вкладу з належними відсотками та всіма видами компенсаційних виплат, який зберігається в Великорусавській філії №2935/011 Томашпільського відділення ощадбанку на рахунках № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , належний померлому на підставі ощадкнижок виданих вищезгаданою філією ощадбанку; - свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.11.2008 року, зареєстроване в реєстрі за №3306 -спадщина складається із земельної ділянки площею 3,0404 га в межах згідно з планом, що розташована на території Великорусавської сільської ради, належної померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯБ № 946865, кадастровий номер 0523980900:02:000:0141; - свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.11.2008 року, зареєстроване в реєстрі за №3305 -спадщина складається із земельної ділянки площею 3,2148 га в межах згідно з планом, що розташована на території Великорусавської сільської ради, належної померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № 088222, кадастровий номер 0523980900:02:000:0142. Так, в своїй діяльності нотаріус повинен керуватися вимогами Закону України «Про нотаріат», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій, Правилами ведення нотаріального діловодства, Цивільним кодексом України та іншими нормативними актами. Згідно ст. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду, виконувати інші обов`язки, передбачені законом. Відповідно до п.1.2 ч.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Відповідно до п. 2.2 ч.2 глави 10 даного Порядку, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Відповідно до п.3.28 ч.3 глави 10 даного Порядку, у разі відмови від прийняття спадщини усіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування отримують спадкоємці за законом почергово. Отже, в порушення вимог Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори було видано свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстровані в реєстрі за №3305, №3306, №3307, видані на ім`я [PERSON] [INFO] . Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. При цьому, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а саме в порядку ст. 392 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В силу ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. В силу ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Для обчислення давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Згідно п.3, п. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, щодо позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , що складається із 2/3 частини земельної ділянки площею 3,0404 га, що розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ 946865 та визнання за нею права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , що складається із 2/3 частини земельної ділянки площею 3,2148 га, що розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 088222, позивач не надала доказів пропуску строку позовної давності з поважних причин та поновити даний строк не просила. Однак, оскільки, позивач, [PERSON] на момент смерті [PERSON] була неповнолітньою і, таким чином спадщину прийняла , спадкоємцями після смерті [PERSON] є діти, а саме дочка - [PERSON] , дочка [PERSON] та дочка [PERSON] , то до права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , що складається із 1/3 частини земельної ділянки площею 3,0404 га, що розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ 946865 та права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , що складається із 1/3 частини земельної ділянки площею 3,2148 га, що розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 088222, позовна давність не може бути застосована. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи, що [PERSON] 26 листопада 2008 року отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, зареєстровані в реєстрі за №3305, №3306, №3307, надавши нотаріусу недостовірні дані, зокрема, зазначивши у заяві про прийняття спадщини про відсутність інших спадкоємців, серед яких [PERSON] , яка являється спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом, та на момент смерті останнього була неповнолітньою, отже, для прийняття спадщини не мала обов`язку подавати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, суд вважає, що видані відповідачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом порушують права [PERSON] , тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial