Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

в грудні 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] третя особа: Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про розірвання договору. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він та [PERSON] як співвласники нежитлового приміщення (будівля трансформаторної підстанції №1257 (літера Е), загальною площею, 34,5 кв.м. розташованого за адресою [ADDRESS] в м. Києві 28.01.2011 року уклали з [PERSON] договір купівлі продажу нежитлового приміщення, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до п. 3 Договору продаж вчинено за 160000 грн., що на день підписання Договору за офіційним курсом НБУ становить 20000,00 доларів США, з яких: 80000,00 грн. покупцем сплачено продавцям до підписання тексту Договору; повний розрахунок за Договором сплата 80000,00 грн. мав бути здійсненим до 28 квітня 2011 року. Відповідно до п. 8 Договору купівлі-продажу нежитлове приміщення було передано покупцеві під час укладення Договору. Попри сплив передбачених Договором строків здійснення остаточного розрахунку, покупець не сплатив продавцям половину вартості придбаного приміщення 80000,00 грн. Позивач вважає, що невиконанням договору відповідач завдав йому значної шкоди, так як недоплачені кошти його доля у вартості проданого відповідачеві майна. Він має кредитні зобов'язання перед ПАТ «Укрсоцбанк» згідно із договором кредиту від 15 жовтня 2004 року та договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 1 березня 2006 року. Неотримання обумовлених договором купівлі-продажу нерухомого майна коштів у встановлений договором строк спричинило для нього втрати майнового характеру, які виразились у неможливості за рахунок отриманих за договором купівлі-продажу коштів сплачувати відсотки та погасити суму основного боргу за договорами кредиту; у необхідності витрачати на погашення сум за кредитними зобов'язанням грошових коштів, призначених на інші потреби. Позивач вважає, що невиконанням умов договору купівлі-продажу відповідач завдав йому значної шкоди, що дає йому підстави звернутись до суду з вимогами про розірвання договору. Просив суд розірвати договір купівлі продажу нерухомого майна (будівля трансформаторної підстанції № 1257 (літера Е) загальною площею 34,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]), укладений 28 січня 2011 року; зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] внести до Державного реєстру правочинів відомості про припинення правочину № 4316990 від 28 січня 2011 року та повернути [PERSON] оригінал договору купівлі-продажу від 11 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 376.; зобов'язати [PERSON] повернути одержане за договором від 28 січня 2011 року нерухоме майно (будівля трансформаторної підстанції № 1257 (літера Е) загальною площею 34,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]) та стягнути судові витрати у справі. Відповідач [PERSON] у травні 2013 року через свого представника пред'явив зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності набутого на законних підставах та повернення коштів. Свої зустрічні вимоги обґрунтовує тим, що спочатку у жовтні 2010 року між продавцями [PERSON], [PERSON] та ним як покупцем був укладений попередній договір купівлі продажу спірного нежитлового приміщення, яким було обумовлено предмет договору, ціну договору та строки укладення основного договору купівлі-продажу, а саме 29.12.2010 року. Однак при укладенні попереднього договору йому як покупцю не були надані документи, які б підтверджували вартість нежитлового приміщення, рік його будівництва, технічний стан тощо. Продавці всіляко ухилялися від надання вказаних документів і вводили його в оману стосовно вартості приміщення. Фактично із за причин, які не залежали від нього 29 грудня 2010 року між ними було укладено договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу від 29.10.2010. Вказаним договором було змінено редакцію пунктів 2.1 та 2.2 попереднього договору, зокрема, щодо укладення основного договору не пізніше 28.01.2011, та збільшено суму забезпечувального платежу. При цьому він при підписанні договору передав, а продавці отримали збільшену суму забезпечувального платежу в розмірі 15 923 грн., що еквівалентно 2000 доларів США. Вважає, що ним було сплачено продавцям суму забезпечувального платежу у розмірі 92 903 гривні, що в еквіваленті за курсом НБУ на день підписання договорів склало 11 730 доларів, при тому що продавцями не було надано документів, які б підтверджували вартість нежитлового приміщення, рік його будівництва, технічний стан, тощо. 28.01.2011 року між ними було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення з відстрочкою платежу. Частину грошових коштів в розмірі 80 000 грн., що в еквівалентно 10 000 доларів США, були сплачені ним продавцям при підписанні договору, а решту суми у розмірі 80 000 грн., що в еквівалентно 10 000 доларів США, було досягнуто домовленості, що вона буде сплачена до 28 квітня 2011 року. Зазначив, що ним при укладенні договору був здійснив повний розрахунок за придбане майно, однак із-за неочікуваних обставин, зокрема, втрати документів, а саме попереднього договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.10.2010 та договору про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу від 29.12.2010, він змушений був підписати договір купівлі-продажу нежитлового приміщення з відстрочкою платежу від 28.01.2011 на вказаних умовах. Разом із тим після отримання договору та інших документів ним було встановлено, що згідно витягу з бази даних Державного земельного кадастру земельна ділянка навколо нежилого приміщення (будівлі трансформаторної підстанції № 1257) загальною площею 34,5 кв.м, орендована іншими власниками, які не дають можливості доступу до будівлі нежитлового приміщення та її використання. Про ці обставини він повідомив [PERSON] та запропонував змінити договір купівлі-продажу у частині усунення зазначених недоліків та перенести термін повного розрахунку після усунення вказаних обставин. Однак [PERSON] 27.04.2011 надіслав на його адресу телеграму, якою запрошував 28.04.2011 до приватного нотаріуса [PERSON] для здійснення розрахунку. В назначений день він з'явився до нотаріуса надав заяву про відмову від подальшого виконання умов договору до усунення виявлених суттєвих обставин неможливості використання нежитлового приміщення та про повідомлення продавців стосовно результатів переговорів з власниками орендованої земельної ділянки щодо надання доступу до приміщення. Однак сторонами не було досягнуто домовленостей щодо врегулювання вказаного питання. Продавці посилаючись на відсутність підтверджуючих документів не признавали, що ним було сплачено суму забезпечувального платежу у розмірі 92 903 грн., що еквівалентно 11 730 доларів США. З урахуванням вказаних обставин 06 грудня 2012 року він був змушений через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] відповідно до ст. 537 ЦК України виконати зобов'язання по договору купівлі-продажу нежитлового приміщення з відстрочкою платежу від 28.01.2011 шляхом внесення залишку суми у розмірі 80 000 грн. на депозит нотаріуса. Вважає, що на момент подання позовної заяви [PERSON] він повністю виконав своє зобов'язання перед продавцями, а отже виконав умови договору від 28.01.2011р. Згідно з пунктом 10 договору купівлі-продажу він набуває право власності на нежитлове приміщення з моменту державної реєстрації цього договору, а продавці такої згоди не дають, то зазначений договір на сьогодні не зареєстрований у встановленому законом порядку. Фактично право власності не перейшло до набувача нежитлового приміщення і він не може володіти ним і використовувати його, що є порушенням його прав. Просив суд визнати за ним право власності на нежитлове приміщення (будівлю трансформаторної підстанції № 1257) загальною площею 34,5 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] (літера Е), як набуте на законних підставах; зобов'язати [PERSON] повернути йому переплачені кошти за придбане нерухоме майно у розмірі 12 903 грн.; зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] повернути йому 80 000 грн. внесені ним на депозит. У червні 2013 року відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON], Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] про визнання договору недійсним. Свої зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що оспорюваний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 34,5 кв.м. (будівля трансформаторної підстанції № 1257 (літера Е), розташованого за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 536) не містить кадастрового номеру земельної ділянки, яка переходить до покупця у зв'язку із набуттям ним права власності на об'єкт купівлі та не містить жодних умов щодо передачі земельної ділянки, на якій розташовано об'єкт нерухомості. Відтак, вважає, що оспорюваний договір не містить умов, визначених ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України як обов'язкових, а отже, на момент його укладення сторонами порушено імперативну вимогу закону. У зв'язку з чим просив суд визнати недійсним договір купівлі продажу нерухомого майна (будівля трансформаторної підстанції № 1257 (літера Е) загальною площею 34,5 кв.м., зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] внести до Державного реєстру правочинів відомості про недійсність правочину № 4316990 від 28 січня 2011 року та повернути йому оригінал договору купівлі-продажу від 11 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 376, стягнути судові витрати у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник повністю підтримали первинні позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] не визнали з підстав зазначених у заявленому ними первинному позові. Зустрічний позов [PERSON] визнали, просили його задовольнити. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] та зустрічний позов відповідача [PERSON] не визнали з підстав зазначених на обґрунтування заявленого [PERSON] зустрічного позову та просили у позові [PERSON] та [PERSON] відмовити та задовольнити зустрічний позов [PERSON] в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав та просив їх задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] не визнав та просив його залишити без задоволення. Свої зустрічні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду письмові пояснення в яких зокрема зазначила, що посвідчення договору купівлі-продажу було вчинено у відповідності до норм чинного законодавства, за скаргами [PERSON] проводились перевірки, якими не встановлено жодних порушень при посвідченні нею договору купівлі-продажу від 28.01.2011 р. Просила у позові [PERSON] відмовити повністю. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надіслала до суду листа про розгляд справи у її відсутності. Третя особа представник Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника, представників відповідача [PERSON] відповідача [PERSON], перевіривши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Стосовно первинних вимог [PERSON] до [PERSON], Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] третя особа: Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про розірвання договору слід зазначити таке. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 28 січня 2011 року між позивачем [PERSON], відповідачем [PERSON] (продавці), та відповідачем [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення загальною площею 34,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 536). Відповідно до п. 3 Договору продаж вчинено за 160000,00 грн, що становить на день підписання Договору за офіційним курсом НБУ 20000,00 доларів США, з яких: 80000,00 грн., або 10 тисяч доларів США - в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день підписання Договору, покупцем сплачено продавцям до підписання тексту Договору; повний розрахунок за Договором сплата 80000,00 грн. мав бути здійсненим до 28 квітня 2011 року. Здійснення повного розрахунку до зазначеної дати Договором купівлі-продажу допускалось. Як вказує позивач [PERSON], відповідач [PERSON] не виконав умови договору в частині повного розрахунку з ним, а відтак істотно порушив умови договору, у зв'язку з чим він підлягає розірванню. За змістом ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України). У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою статті 652 ЦК України, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові ВСУ від 20 лютого 2012 року у справі № 6-93цс11. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] розрахувався за спірним договором купівлі-продажу з позивачем [PERSON] 6 грудня 2012 року шляхом внесення грошових коштів в розмірі 80000,00 грн. на депозит у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.64, 116). а отже умови договору купівлі-продажу від 28.01.2011 року виконав повністю. Крім цього, у судовому засіданні позивачем [PERSON] в порядку ст. 60 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами одночасної наявності умов встановлених ч.4 ст. 652 ЦК України, що є підставою для розірвання договору. Зважаючи на зазначене вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] щодо розірвання договору купівлі-продажу в порядку ст.651 ЦПК України є необґрунтованими та безпідставними, а тому до задоволення не підлягають. Також суд не вбачає підстав до задоволення позовних вимог позивача щодо зобов'язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] внести до Державного реєстру правочинів відомості про припинення правочину № 4316990 від 28 січня 2011 року та повернення [PERSON] оригінал договору купівлі-продажу від 11 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 376.; зобов'язаня [PERSON] повернути одержане за договором від 28 січня 2011 року нерухоме майно (будівля трансформаторної підстанції № 1257 (літера Е) загальною площею 34,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]), оскільки ці вимоги є похідними від вимог позивача про розірвання договору. Стосовно вимог за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності набутого на законних підставах та повернення коштів слід зазначити таке. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважаться набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з п. 10 Договору купівлі-продажу продавець [PERSON] набуває право власності на нежитлове приміщення з моменту державної реєстрації цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснюється у відповідності до вимог Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 7 лютого 2002 року № 7/5, відповідно до якого така державна реєстрація прав власності здійснюється на підставі правовстановлювальних документів. В даному випадку право встановлювальним документом у [PERSON] є Договір купівлі продажу нежитлового приміщення від 28.01.2011 року. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що визнання права власності на майно є одним із способів захисту права власності. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржене або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Обґрунтовуючи свої зустрічні вимоги відповідач [PERSON] зазначив, що відповідачі перешкоджають йому у здійсненні державної реєстрації права власності на придбане ним нежитлове приміщення на підставі договору, а користувачі земельної ділянки на якій розташоване нежитлове приміщення не допускають його до користування ним, вважає це порушенням своїх прав, тому просив визнати за ним право власності, яке набуте ним на законних підставах. Разом з тим, у судовому засіданні не встановлено, що Договір купівлі-продажу відповідачем втрачений, а обставини, які б перешкоджали відповідачу здійснити державну реєстрацію права власності придбаного нежитлового приміщення судом не встановлені. Посилання відповідача на те, що продавці не дають згоди на державну реєстрацію права власності на придбане нежитлове приміщення на підставі договору, суд до уваги не приймає, оскільки такі не підтверджені належними та допустимими доказами. Суд також вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги відповідача про зобовязання третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] повернути йому внесені ним на депозит кошти в розмірі 80 000 грн. враховуючи наступне. Відповідно до статті 35 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін. Таким чином, права або обов'язки у третьої особи можуть виникнути щодо однієї із сторін тільки після ухвалення судом рішення у справі. Цивільно-процесуальним законодавством не передбачено покладення на третіх осіб буд-яких зобов'язань рішенням суду у справі в якій вони приймали участь саме як треті особи. Враховуючи наведені вище обставини, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] і в частині позовних вимог щодо зобов'язання третьої особи приватного нотаріуса вчинити певні дії. Таким чином, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на обгрунтуваня своїх вимог, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Стосовно вимог за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] про визнання договору недійсним слід зазначити таке. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами. При цьому суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що 28 січня 2011 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення загальною площею 34,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 536). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що спірний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення був підписаний усіма сторонами, тобто за правилом ч. 1 ст. 638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договорів не висловлювали. В обґрунтування своїх зустрічних вимог відповідач [PERSON] зазначає, що оскільки договір не містить кадастрового номеру земельної ділянки, яка переходить до покупця у зв'язку з набуттям ним права власності, не містить жодних умов щодо передачі земельної ділянки, на якій розташовано об'єкт нерухомості то такий суперечить ч.6 ст.120 Земельного кодексу України, а тому вважає договір купівлі-продажу недійсним. Проте, суд не може погодитись з такими доводами [PERSON] зважаючи на таке. Згідно ч.2 ст. 377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти. Земельна ділянка, на якій розміщений об'єкт нерухомості повинна перебувати у власності відчужувача цього об'єкту і лише у цьому випадку власник земельної ділянки зобов'язаний отримати її кадастровий номер. Як вбачається з відповідей Департаменту земельних ресурсів КМДА та Головного управління Держземагенства у м. Києві, документи на право власності чи користування земельної ділянки з обліковим номером 88:196:050 площею 48,10 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (літера Е) не зареєстровані. Крім того, як вбачається з пункту 9.3 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 11 травня 2006 р. укладеного між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» та [PERSON], [PERSON], сторони були ознайомлені з вимогами ст. 120 Земельного кодексу України та відповідними статтями Цивільного кодексу України. Також з матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору від 28.01.2011 року продавцями [PERSON] і [PERSON] були надані документи про подання ними документів на зміну переліку землекористувачів ділянки з обліковим номером 88:196:050 площею 48.10 кв.м. в базі даних земельного кадастру (а.с. 172-178). З письмових пояснень приватного нотаріуса [PERSON] вбачається, що на момент укладення договорів купівлі-продажу будівлі трансформаторної підстанції № 1257, від 11.05.2006 р. та 28.01.2011 р., ділянка з обліковим номером 88:196:050 площею 48.10 кв.м. не мала кадастрового номеру та не перебувала у власності, як у АЕК «Київенерго» так і [PERSON] і [PERSON], які були лише землекористувачами, а не власниками вказаної земельної ділянки. Також зі змісту оспорюваного договору від 28 січня 2011 року між [PERSON] і [PERSON] (Продавці) та [PERSON] (Покупець) купівлі-продажу нежитлового приміщення з відстрочкою платежу (будівлі трансформаторної підстанції № 1257) загальною площею 34,5 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] (літера Е), вбачається, що будь яких умов щодо переходу права власності або іншого речового права на земельну ділянку площею 48,10 кв.м. від продавців до покупця нерухомого майна вказаний договір не містить. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідно до наданих документів земельна ділянка площею 48,10 кв.м. з обліковим номером 88:196:050 не належить ні на праві власності, ні на праві користування Продавцям будівлі трансформаторної підстанції № 1257, у зв'язку із чим оспорюваний договір не міг містити умов щодо переходу прав на земельну ділянку. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлений зустрічний позов [PERSON] не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed