Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із згаданим позовом до Державного підприємства «Луганськвугілля» та Відокремленого виробничого підрозділу «Шахта «Ніканор-Нова» Державного підприємства «Луганськвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Після неодноразових уточнень позовних вимог [PERSON] остаточно прохала стягнути з відповідачів 39758,91 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з листопада 1987 року по листопад 2014 року включно вона працювала на ВВП «Шахта «Ніканор-Нова» на посаді слюсаря дільниці вентиляції та техніки безпеки. Починаючи з 01 червня 2014 року їй не виплачується заробітна плата, тому вона вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник наполягали на задоволенні вимог з підстав, викладений в позовній заяві. Юридична адреса Відокремленого виробничого підрозділу «Шахта «Ніканор-Нова» Державного підприємства «Луганськвугілля» знаходиться на території захопленої збройними формуванням самопроголошеної Луганської республіки, з якою відсутнє поштове сполучення, тому представник згаданого підприємства в судове засідання не викликався. Судові повістки з копіями відповідних документів неодноразово направлялися судом Державному підприємству «Луганськвугілля» за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.41). Однак жодного разу представник відповідача до залу суду не зявився, причин неявки не повідомив, своїм правом надання заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження не скористався. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалення заочного рішення на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне. Згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивача, [PERSON] працювала в Відокремленому виробничому підрозділі «Шахта «Ніканор-Нова» Державного підприємства «Луганськвугілля» і наказом №714к від 21.11.2007 року її було переведено на посаду слюсаря чергового по ремонту обладнання ІІІ розряду. 16 грудня 2014 року наказом №961 її було звільнено за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.49). До справи приєднано копію згаданого наказу про звільнення (а.с.50). Відповідно до довідки ВВП «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» від 24.12.2014 року №10р-869 заборгованість підприємства по заробітній платі перед позивачем з червня по листопад 2014 року становить 11177 грн. (а.с.46). Відповідно до довідки від 01 грудня 2014 року №1633000569 позивача [PERSON] взято на облік Комсомольською міською радою Полтавської області як особу, яка переміщена з району проведення антитерористичної операції, в якій зазначена адреса її проживання: [INFO]. (а.с.4). Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково. Так, статтею 47 КЗпП України \~передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільнення працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму \~стаття 116 КЗпП України. Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 Постанови від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці»,\~пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету України від 08 лютого 1995 року №100 (надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на два сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. В свою чергу, як вбачається з довідки №10р-869 від 24.12.2014 року, виданої\~\~ВВП «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» заробітна плата позивача за жовтень та листопад 2014 року становить 2742 та 1432 грн. відповідно (а.с.46), а середньомісячна заробітна плата [PERSON] дорівнює 2087 грн. (2742 + 1432 х 0,5 = 2087), середньоденна - 99,38 грн. (2087 : 21робочий день = 99,38). Виходячи з наведеного,\~\~суд вважає, що із врахуванням заявлених позовних вимог, приймаючи до уваги, що на час постановлення цього рішення період затримки розрахунку становив 6 місяців та 13 робочих днів, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку становить 13813,95 грн. Суд не приймає до уваги розрахунок позивача, в якому він обраховує середній заробіток за час затримки розрахунку виходячи з кількості календарних днів, так як після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку). Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню: заборгованість по заробітній платі в розмірі 12511 грн. 47 коп., втрати позивача від знецінення грошових коштів в результаті інфляції в розмірі 6041 грн. 77 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 13813 грн. 95 коп. Відповідно до листа №10р-869 ВВП «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» не являється юридичною особою і все фінансові та кредитно-розрахункові операції цього підрозділу здійснювало централізована вищестояща організація ДП «Луганськвугілля» (а.с.46), тому суд вважає, що заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку підлягає стягненню з ДП «Луганськвугілля». Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача ДП «Луганськвугілля» необхідно стягнути\~\~у дохід держави судовий збір в сумі 323,67 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial