Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій суми (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.8). Дитина мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Позивачка працює і отримує заробітну плату 5000 грн. Між сторонами не досягнуто домовленості відносно утримання дитини у добровільному порядку. Як вбачається з витягу відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків в електронному вигляді від 24.04.2020 року, відповідач [PERSON] працює у НВП «Микит-сервіс», який за І та ІІ квартал 2019 року нарахована заробітна плата відповідача склала 20745 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими. Однак, враховуючи матеріальне становище відповідача, суд вважає, що розмір аліментів, які позивачка просить стягнути з відповідача на утримання дитини, є завищеним та поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Враховуючи вищевикладене, а також враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище відповідача, суд дійшов висновку, що в силу вимог ст.180 СК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ту обставину, що позивач при пред`явлені позову була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі ст.430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial