Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Звернувшись із вказаним позовом до суду, позивач посилалась на те, що вона є бабусею двох неповнолітніх дітей її доньки [PERSON] . Наразі діти проживають разом із нею, а відповідачка з 2011 року виїхала на заробітки до м. Одеса і з того часу участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, їх життям не цікавиться, про духовний та фізичний розвиток не піклується та всіляко ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. За таких обставин, позивач, уточнивши позовні вимоги заявою від 20 липня 2021 року, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , стягнувши із позивачки на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі ј частики від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Процесуальні дії у справі Підготовче провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2021 року після усунення позивачем недоліків позовної заяви відповідно до ухвали судді цього ж суду від 24 березня 2021 року. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 серпня 2021 року підготовче провадження було закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті. Цією ж ухвалою в судове засідання викликано свідків за клопотанням позивача. Позиція учасників справи та їхнє вступне слово, а так само і думка дітей В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити повністю та пояснила, що відповідачка доводиться їй рідною донькою. Двоє малолітніх дітей відповідачки [PERSON] та [PERSON] з дня народження проживають разом із нею у її будинку. Батько дітей у свідоцтві про їх народження записаний зі слів матері. Коли [PERSON] було 2 роки, а [PERSON] - рік, відповідачка виїхала на заробітки до м. Одеса і з того часу проживає там, власного житла не має, живе на тимчасові заробітки, зловживає алкогольними напоями. Спочатку відповідачка проїздила додому частіше, проте останні три роки приїздить до дітей лише один раз на рік. Інколи телефонує, про дітей запитує, обіцяє приїхати та привезти їм подарунки, однак своїх обіцянок не виконує. Останнього разу відповідачка приїздила до дітей у вересні 2020 року, була вдома приблизно тиждень, але дітьми не займалась, вживала алкогольні напої, більшу частину часу спілкувалась із своїми знайомими. Коштів на утримання дітей практично не надсилає, інколи давала 100,00 - 200,00 грн. на харчі для дітей. Навчанням і лікуванням дітей відповідачка не цікавиться, до школи не ходить. Позивач вказала, що відповідачка знає про цей судовий процес і проти позбавлення її батьківських прав відносно дітей не заперечувала, навпаки, сказала, що не має до них материнських почуттів. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Органу опіки та піклування Арбузинської селищної ради в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити та пояснила, що сім`я [PERSON] в поле зору органів опіки та піклування інколи не потрапляла. Однак, одного разу до органу звернулась позивачка із заявою про обстеження матеріально - побутових умов її проживання, так як мала намір подати позов про позбавлення своєї доньки батьківських прав. У січні 2021 року було проведено обстеження умов проживання позивачки та її малолітніх онуків, в ході якого було встановлено, що умови для проживання дітей створені на належному рівні, діти забезпечені ліжками, постільною білизною, шкільним приладдям. Сім`я забезпечена продуктами харчування, одягом та усіма необхідними речами. Коли комісія поспілкувалась із сусідами позивачки, то було з`ясовано, що вона утримує і виховує онуків із самого народження. Позивачка відвідує школу, де навчаються діти, забезпечує їх медичне обстеження та лікування. Ніяких нарікань на позивачку щодо утримання та виховання дітей у органу опіки та піклування немає. У той час, як відповідачка дітьми не цікавиться, матеріальної допомоги позивачці на їх утримання не надає і взагалі не забезпечує жодних потреб своїх дітей. Представник вказала, що сім`я під соціальним супроводом не перебувала. Водночас, діти конкретної думки стосовно позбавлення їх матері батьківських прав не виразили. Вказали, що матір бачать дуже рідко, проживають із бабусею, із якою їм добре. Відповідач же в судове засідання не прибула, викликались у нього неодноразово шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, а також, через відсутність даних про її фактичне місце проживання - шляхом публікації оголошення про виклик на сайті Арбузинського районного суду Миколаївської області (офіційний веб - портал судової влади України), яке було розміщене не пізніше, ніж за десять днів до дати судового засідання (ч.9 ст. 10 ЦПК України), а тому в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що належно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Крім цього, про обізнаність відповідачки про цей судовий процес вказала й сама позивач. При цьому, будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань відповідач до суду не направляла, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх передумов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі належно повідомлена про дату, час і місце судового засідання, що проведені в рамках судового розгляду по суті, проте, на розгляд справи не з`явилась, причин своєї неявки не повідомляла, відзив на позов не подала, у той час, як позивач не виказувала заперечень проти такого порядку вирішення справи. Зокрема, щодо питання поінформованості відповідачки про розгляд справи, учасником якої вона є, суд вважає за доцільне вказати наступне. Після надходження справи до суду відповідачка про неодноразові судові засіданні повідомлялась шляхом направлення судових повісток за адресою указаною у позовній заяві. Інформацію про дату, час та місце самого провадження кожного судового засідання розміщувалася на сайті Арбузинського районного суду Миколаївської області. Забезпечити СМС інформування суд змоги не мав через відсутність у нього відомостей про номери засобів її зв`язку. Разом з цим, ужиті заходи не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні відповідачки, хоча останні прямо та беззаперечно у своїй сукупності указують на те, що вона мала б бути у силу вжитих заходів поінформована про цей процес, який здійснюється в Арбузинському районному суді Миколаївської області. Пункт 1 статті 6 Конвенції у відповідній частині передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом (...)». Розумність тривалості провадження повинна оцінюватись у розрізі практики ЄСПЛ, окресленої ним у його рішеннях, відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливості для заявника питання, що розглядається (рішення у справі «Фрідлендер проти Франції», [GC], N 30979/96, пункт 43, ECHR 2000-VII). При цьому, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У цій справі дії відповідачки, на переконання суду, прямо указують, на те, що вона добросовісно не користується належними їй процесуальними правами і прямо ігнорує наявні у неї процесуальні обов`язки, тим самим створює недобросовісні перепони для руху справи, що є неприйнятним. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі. Відповідно суд у цій справі, забезпечивши право відповідачки приймати особисту участь в судовому засіданні, уживши усіх доступних йому заходів для її поінформованості про даний процесс, та ураховуючи її процесуальну поведінку, вважає за можливе завершити розгляд провадження на підставі наявних у справі матеріалів за відсутності відповідачки. Так як така дія прямо запобігатиме безладному руху у судовому процесі в цій справі та буде ефективною протидією недобросовісно створюваним перепонам для руху справи. Як наслідок, ураховуючи наявність підстав вважати про поінформованість відповідачки про розгляд справи, учасником якої вона є, суд при відсутності у неї з певних особистих причин та міркувань стійкого бажання приймати участь в цьому процесі, вважає таку поведінку останньої особистим вільним користуванням власними правами на свій розсуд. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що склались між сторонами, з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи У свою чергу, суд, заслухавши вступне слово присутніх учасників справи, дослідивши надані йому докази, у тому числі, допитавши заявлених свідків, оцінивши їх (докази) з точки зору належності, допустимості і достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають пряме та опосередковане значення для правильного вирішення спору,

Outcome: approved