Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

В вересні 2016 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власницею 61/100 частини житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ААК № 154476 від 27.05.1997 року, технічним паспортом на даний будинок та будинковою книгою. З 09.12.2006 року у вказаному житлі зареєстрований [PERSON], з яким з 09.03.2007 року по 27.07.2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Позивач в позові зазначає, що восени 2013 року відповідач виїхав на постійне місце проживання до своїх батьків за адресою: [ADDRESS], де проживає і на даний час. 15.01.2014 року [PERSON] був перереєстрований за цією ж адресою внаслідок зміни прізвища та імені на «[PERSON]», що підтверджується відповідними відмітками у будинковій книзі. Відповідач добровільно зніматись з реєстрації не бажає, тому вона змушена звернутись з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, просила суд їх задоволити в повному обсязі. Вказувала, що вона і відповідач були у зареєстрованому шлюбі і проживали у її домоволодінні разом, а в 2013 року вони з відповідачем перейшли проживати тимчасово до його батьків, а потім до дому вона повернулася сама і відповідач з нею більше не жив. Також вона пояснила, що тільки коли він повернувся із заробітків з Польщі, то в 2015 році він дві ночі переночував у неї, оскільки не хотів іти до батьків. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 09.03.2007 року по 27.07.2013 року він був одружений з позивачем [PERSON] і жив у неї. Він там проводив ремонтні роботи, коли вони разом жили. Потім вони спільно з нею певний період часу проживали у його батьків - це було в 2013 році. Після розірвання шлюбу позивач проживала сама. Він також пояснив, що в 2015 році ще ночував за вказаною адресою. При цьому відповідач в судовому засіданні вказував, що у них з позивачем була домовленість, що він, хоча фактично і не проживає, буде зареєстрований в її будинку по [ADDRESS] до 2020 року, оскільки у нього не має можливості прописатися за іншою адресою, а без прописки не можна. Також відповідач в судовому засіданні підтвердив, що він тимчасово проживає у батьків за адресою [ADDRESS] і при цьому власного помешкання в якому він міг би прописатися і проживати він не має. Однак , якщо у нього не буде прописки він не зможе оформити документи для виїзду за кордон. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить 61/100 частини житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ААК № 154476 від 27.05.1997 року (а.с.4) та технічним паспортом на вказане житло (а.с.8-10). Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.03.2007 року, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], дружині присвоєно прізвище «…[PERSON]…». 27.07.2013 року сторони шлюб розірвали, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 27.07.2013 року, актовий запис № 48 (а.с.6). 24.12.2013 року [PERSON] змінила ім'я «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серія [NUMBER], актовий запис № 42 від 24.12.2013, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області (а.с.5). З 09.12.2006 року у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], який 15.01.2014 року був перереєстрований по зміні прізвища та імені на «[PERSON]», що підтверджується записом у будинковій книзі житлового будинку [ADDRESS] (а.с.11-12). Відповідно до довідки № 381 від 17.08.2016, виданої [PERSON] виконавчим комітетом Уманської міської ради, - за адресою по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], який з 2013 року за даною адресою не проживає (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна буд-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі 6-ти місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» відповідно до ст. 107 ЖК України (аналогічна ст.167 ЖК України) наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, утворення сім'ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги[PERSON], яка звернулась з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 09.09.2014 року (а.с.3) та вона відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Оскільки судом задоволено позов, тому на підставі ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved