Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

В грудні 2019 року СТ «Кооператив» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка належить СТ «Кооператив» на підставі державного акта та знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом звільнення від майна відповідача за його рахунок. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач являється власником вищезазначеної земельної ділянки, яку самовільно зайняв відповідач та зводить на ній прибудову. Ухвалою суду від 20.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 20.12.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. 20.01.2020 року представник [PERSON] [PERSON] подав до суду відзив відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач не є власником земельної ділянки, а тому не має права на пред`явлення вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позивач у встановлений судом строк відповідь на відзив не подав, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Судом встановлено, що 12.03.2013 року земельна ділянка кадастровий номер 0510100000:01:010:0076 площею 0,0224 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] а вибула з володіння СТ «Кооператив» на підставі ним же вчиненого правочину на користь [PERSON] Дана обставина встановлена постановою Апеляційного суду Вінницької області від 13.02.2018 року (на 26-31 а.с.) та в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає. З 24.12.2013 року власником земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:01:010:0076 площею 0,0224 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] а являється [PERSON] . Право власності у [PERSON] вникло на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.12.2013 року (на 34 а.с.). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що СТ «Кооператив» не є власником спірної земельної ділянки, він позбавлений права на пред`явлення вимог щодо усунення перешкод в користуванні нею, що є підставою для відмови в задоволенні позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed