Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

В вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 1 по вул.Зарічна (Щорса), 23, в м.Коростишів, Житомирської області. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому на праві власності належить квартира та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою по вул.Зарічна (Щорса),23, кв.1. Відповідач, яка доводиться йому невісткою, зареєстрована у відповідному домоволодінні, однак з 1999 року не проживає, комунальні послуги не сплачує. У звязку з тим, що [PERSON] розірвала шлюб з сином позивача та її реєстрація впливає на оформлення та отримання соціальної державної допомоги, позивач змушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 28.09.2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, у якій роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відзив на позов від відповідача до Коростишівського районного суду Житомирської області не надійшов. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що із наявного в матеріалах справи: свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2000 року, що видане державний нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі № 12685 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.09.2002 р., що видане державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі № 1-2489 позивачу [PERSON] належить квартира № 1 по вул. Зарічна (Щорса), 23, в м. Коростишів, Житомирської області. Позивач також є власником земельної ділянки площею 0,0996 га, що знаходиться в м. Коростишів, по вул. Зарічна (Щорса) , 23, кв. 1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд ( а.с.5-7). Відповідно до будинкової книги реєстрації громадян [ADDRESS] по вул.Зарічна ( Щорса) в м.Коростишів, Житомирської області зареєстровані наступні громадяни: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.9-10). Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 22.10.2014 р, яке є чинним та не скасоване, набрало законної сили 04.11.2014 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( дошлюбне Шендрик) В.І. ( а.с. 11). З акта №518 від 15.03.2018 р. депутата Коростишівської міської ради вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (Щорса),23, кв.1, однак з 1999 року не проживає за вказаною адресою (а.с.8). Згідно зі\~ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 383\~ЦК України визначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Частиною 1 ст.156\~ЖК України визначено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як розяснив Верховний Суд України, право члена сімї власника жилого будинку (квартири), який не є співвласником, на користування цим будинком (квартирою) згідно зі ст.\~156\~ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку (квартирі). Виходячи з цього особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належному власникові жилому будинку (квартирі), якщо вона вийшла зі складу сімї останнього і перейшла проживати в інше місце. Крім того, згідно з ч.1ст.405\~ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Водночас, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності [PERSON] у квартирі, що належить на праві власності [PERSON] Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач [PERSON] не проживає у вказаній квартирі позивача понад встановлені законом строки, добровільно це житло залишила, не користується ним, не несе витрат по його утриманню, а тому її слід визнати такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved