Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни про визнання протиправним та скасування запису. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2008 року. 13.03.2008 року між позивачем та АКБ «УкрСиббанком» було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 11314231000 та кредитний договір споживчого кредиту № 11314325000. Цього ж числа, з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаними кредитними договорами між позивачем та АКБ «УкрСиббанком» було укладено іпотечний договір за № 79737, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . 13.03.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силка І.В. за № 6780597 була накладена заборона на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] . Позивач зазначає, що у серпні 2018 року за допомогою телефонного звязку до неї звернулись невідомі і повідомили, що мають намір придбати квартиру, яку виставив на продаж ПАТ «Дельта Банк», який є нібито іпотекодержателем квартири за договором іпотеки. 13.08.2018 р. позивач звернулась до нотаріуса для отримання інформації та дізналась, що 29.11.2012 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було прийнято рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснено заміну іпотекодержателя з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк», про що внесено відповідні зміни до Державного реєстру іпотек за № 6780259. Підставою для реєстрації зміни іпотекодержателя, вчиненої приватним нотаріусом Харою Н.С. слугував посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. договір купівлі-продажу прав вимоги укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 08.12.2011 року № 2949. Позивач вважає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна діяла всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки остання не вчиняла жодної нотаріальної дії щодо вищезазначеного нерухомого майна і відповідно не мала повноважень щодо зміни іпотекодержателя з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк». Враховуючи зазначене, позивач просить визнати протиправним та скасувати запис в Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження 6780259, про заміну умов обтяження нерухомого майна (житлової квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ), внесений 29.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С.; стягнути судові витрати на користь позивача. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання. Ухвалою голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2018 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено, окрім того залучено до участі у справі у якості співідповідачів ПАТ «Дельта Банк» та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. З заперечень на позовну заяву відповідача-1 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. вбачається, що вона просить відмовити в задоволення позову. Зазначено, що 08.12.2011 р. між АКБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги, зокрема за кредитними договорами № 11314231000, № 11314325000 та забезпечувальним договором. На підставі зазначеного, 29.11.2012 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. прийнято рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснено заміну іпотекодержателя з АКБ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк», за наслідками чого до Державного реєстру іпотеку внесено відповідні зміни. Представник відповідача-3 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надав письмовий відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що на день подання ним відзиву, ПАТ «Дельта Банк» є самостійною юридичною особою, відносно якої не внесено запису про ліквідацію до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте зазначив, що в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено процедуру ліквідації. Враховуючи викладене у відзиві просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача-2 АТ «Дельта Банк» подав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що не погоджується з позовом [PERSON] , та з врахуванням викладених у відзиві заперечень просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В судове засідання позивач не з`явився, свого представника не направив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. В судове засідання відповідач-1 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. надала клопотання про розгляд справи за її відсутності з урахуванням фактичних відносин. На виконання вимог Ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2018 року надала суду належним чином завірену копію реєстраційної справи з реєстрації зміни іпотекодержателя, вчиненої 29.11.2012 року, реєстраційний номер 6780259. Представник відповідача-2 АТ «Дельта Банк», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача-3 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, між ВАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] (позичальником) укладено кредитний договір № 11314231000 та № 11314325000 від 13.03.2008 року. З метою забезпечення виконання основного зобов`язання за вищевказаними кредитними договорами між ВАТ «УкрСиббанк» (іпотекодержателем) та позивачем (іпотекодавцем) був укладений іпотечний договір від 13.03.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 79919, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне першому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . 13.03.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І.В. накладено заборону на нерухоме майно та запис про іпотеку. В подальшому, 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», як продавцем та ПАТ «Дельта Банк», як покупцем, укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Відповідно до умов вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги продавець продав (відступив) права вимоги, а ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржника по кредитних договорах, у тому числі й по договору № 11314231000 та № 11314325000 від 13.03.2008 року. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2949. 29.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк», № 2949 від 08.12.2011 року, прийнято рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснено заміну іпотекодержателя з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» шляхом заміни іпотекодержателя нерухомого майна, про що до Державного реєстру іпотек були внесені відповідні зміни. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст. 24 Закону України «Про іпотеку», в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Частиною 3 цієї статті передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. На момент укладання договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року, між АКБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» щодо відступлення права вимоги до боржників по кредитних договорах, був чинним Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек, затверджений Постановою КМУ від 31.03.2004 року № 410, п. 1 якого передбачено, що державна реєстрація іпотек здійснюється, зокрема, з метою реалізації переважного права іпотекодержателя у задоволенні вимог за рахунок предмета іпотеки перед іншими іпотекодержателями незареєстрованих або зареєстрованих пізніше прав чи вимог на предмет іпотеки. Пункт 4 Порядку, передбачає, що державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру. Відповідно до п. 17 Порядку внесення змін і додаткових відомостей до запису здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи. Пунктом 18 Порядку встановлено, що у повідомленні зазначаються: дата державної реєстрації відомостей; порядковий номер запису; підстава внесення відомостей (повідомлення іпотекодержателя чи рішення суду); відомості про реєстратора. Так, з витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було зареєстровано зміни обтяження нерухомого майна іпотекою, а саме: відступлення права вимоги за іпотечним договором. З витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек вбачається, що останнє містить всі необхідні реквізити, передбачені п. 18, 19 Порядку, зокрема, відомості про особу, на користь якої здійснено відступлення прав за іпотечним договором; та про договір, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором. Щодо посилань позивача на ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якої, заява про державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, який вчиняє таку дію суд зазначає наступне. Частиною 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Відповідно до п. 2 Порядку № 410 реєстратори - це державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, здійснюють державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком. Державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором, що передбачено пунктом 5 Порядку. Тобто, наведеними приписами регулюється порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно, відповідно до якого факт вчинення нотаріальної дії має місце лише при реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна (а не при внесенні змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно). Нотаріус як спеціальний суб`єкт, не може проводити державну реєстрацію речових прав на об`єкти нерухомого майна без вчинення нотаріальної дії. Порядок внесення змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно визначеною нормою не врегульовано. Враховуючи викладене, заміна іпотекодержателем приватним нотаріусом, який не посвідчував договір іпотеки, не порушує права боржника та як наслідок не є підставою для скасування запису про зміну умов обтяження нерухомості іпотекою внесений 29.11.2012 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Хара Н.С. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України, визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про визнання протиправним та скасування запису в Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження 6780259, про заміну умов обтяження нерухомого майна (житлової квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ), внесений 29.11.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed