Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

В жовтні 2017 р. позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за спожиті послуги за період з 01.10.2010 р. по 30.04.2015 р. в розмірі 10499,14 грн., з яких: 6412,75 грн. - основана сума заборгованості, 3577,67 грн., - інфляційні нарахування, 508,72 грн. - 3% річних. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідачі є наймачами кімнат № 3,4 квартири [ADDRESS] , проживає в ній та користується послугами, які надаються позивачами. Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість відповідачів перед КП «Введенське Подільського районну м. Києва» за період з 01.10.2010 р. по 30.04.2015 р. становить 10499,14 грн. Таким чином, через несвоєчасність проведення розрахунків відповідачів з позивачем, утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів. Відповідно п.9 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, в своїй письмовій заяві вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу за його відстуності і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились повторно, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надсилали. Про причину неявки суд не повідомили, відзив та інші заяви з процесуальних питань від них до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є наймачами кімнат № 3,4 квартири [ADDRESS] , відповідно до довідки КК «Центр комунального сервісу» № 4454 від 19.12.2016 року. Комунальне підприємство « Введенське Подільського району м. Києва» створене на підставі рішення Подільської районної в м. Києві ради від 07.12.2007 року №240 «Про удосконалення структури управління житловим господарством Подільського району» та було балансоутримувачем будинку [ADDRESS] , що надавало житлового-комунальні послуги. Згідно з розрахунку, який надано позивачем, вбачається, що відповідачі не сплачувала за надані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість відповідачів перед КП «Введеньске Подільського району м. Києва» за період з 01.10.2010 р. по 30.04.2015 р. в розмірі 10499,14 грн., з яких: 6412,75 грн. - основана сума заборгованості, 3577,67 грн., - інфляційні нарахування, 508,72 грн. - 3% річних. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов`язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справі, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких обставин, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути 1600,00 грн. судового збору. З викладеного,

Outcome: approved