Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Позивач [PERSON] у попередньому судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову відповідачем судом у попередньому судовому засіданні ухвалюється рішення у порядку встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України за наявності для того законних підстав при визнанні позову відповідачем суд ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по даній справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Судом в ході судового розгляду справи були досліджені: - свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] від 13.08.2005 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, згідно якого між [PERSON] і [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований вищеозначеним відділом 13.08.2005 року, актовий запис № 94, після реєстрації шлюбу чоловіку і дружині були присвоєні прізвища «[PERSON]»; - копія свідоцтва про народження сина [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 11.04.2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, в якому батьками вказані позивач та відповідач; - копія паспорту громадянина України на ім`я позивача [PERSON], серії [NUMBER], виданого 02.11.2005 року Ренійським РВ УМВС України в Одеській області; - квитанція про сплату судового збору. Дослідивши надані докази, судом було встановлено наступні обставини: позивач [PERSON] звернулася до Ренійського районного суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 13.08.2005 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 94, мотивуючи заявлені вимоги тим, що тривалий час вона та відповідач не можуть знайти порозуміння у шлюбних стосунках. Зазначене пояснюється тим, що між сторонами постійно виникають сварки внаслідок того, що кожен з них має різні погляди на сімейне життя і ведення спільного господарства. За глибоким переконанням позивача, подальшого сенсу підтримувати подібні сімейні відносини немає, оскільки як у неї та і у відповідача, на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулася неприязнь один до одного, втрачені почуття любові та поваги, крім того, вже більше ніж півроку сторони проживають окремо, припинили ведення спільного господарства. За таких обставин, на думку позивача, шлюб необхідно розірвати. В заявленому позові також вказано, що від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з матір`ю і якого позивач просить залишити проживати разом із нею після розірвання шлюбу. Також заявлені вимоги про залишення позивачу після розірвання шлюбу шлюбного прізвища «[PERSON]». У судовому засіданні позивач підтримала всі заявлені вимоги, додатково пояснивши, що вони з відповідачем не проживають разом тривалий час вже більше чим півроку, припинили ведення спільного господарства, оскільки за час сумісного життя в них постійно виникали сварки та вони не находили спільної мови. За поясненнями позивача, після розлучення ними приймалися заходи щодо примирення, однак вони не дали позитивного результату, тому вони продовжують мешкати окремо. За ствердженням позивача, між нею та відповідачем всі почуття на теперішній час втрачені, малолітній син, за домовленістю сторін, проживає разом з позивачем, відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на його утримання, також позивач просила стягнути на її користь понесені нею судові витрати та залишити їй після розірвання шлюбу шлюбне прізвище « [PERSON]». Відповідач у судовому засіданні визнав всі заявлені позовні вимоги, пояснивши, що розійшлися вони з позивачем із-за різних поглядів на життя, мотивів розірвання шлюбу, вказаних позивачем, відповідач не заперечує. Відповідач також згодний на те, щоб їх малолітній син проживав разом з матір`ю. Зі слів відповідача, позивач не чинить перепони у його спілкуванні з дитиною, він добровільно надає матеріальну допомогу на утримання сина. Незважаючи на розірвання шлюбу, і в подальшому він має намір утримувати та виховувати свого сина. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно до ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до ст.56 ч.3 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши обставини припинення шлюбних відносин сторін, фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я сторін фактично розпалася, оскільки вони вже тривалий час не проживають сумісно та припинили шлюбні стосунки. Як випливає із ситуації, яка склалася, між позивачем і відповідачем втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. За таких обставин шлюб сторін існує суто формально і підлягає розірванню. Приходячи до такого висновку, суд враховує фактичні обставини справи та інтереси кожного з подружжя, а також інтереси їхньої малолітньої дитини. Застосування заходів щодо примирення подружжя при даних обставинах, суд вважає недоцільним, оскільки спроби щодо примирення, які приймались позивачем та відповідачем позитивного результату не дали, на час розгляду справи у суді сторони зацікавленості в збереженні сім`ї не проявили, обидва наполягають на розірванні шлюбу. Згідно з положеннями ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки заявлена вимога позивача про залишення їй шлюбного прізвища не суперечить діючому законодавству, суд задовольняє її та вважає за можливе залишити за позивачем після розірвання шлюбу її шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Враховуючи ситуацію, що склалася на момент розірвання шлюбу, суд визначає, що за домовленістю сторін малолітню дитину, їх сина - [PERSON], [INFO], треба залишити проживати разом із матір'ю - [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Понесені позивачем судові витрати також підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved