Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

В вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просила визначити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] між її співвласниками - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] наступним чином: кімнату житловою площею 19,1 кв.м., позначену на технічному паспорті квартири від 14.08.2015 року за № 6, виділити в користування [PERSON], решту кімнат та допоміжних приміщень квартири залишити у спільному користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; виселити [PERSON] та [PERSON] з кімнати, позначеної в технічному паспорті від 14.08.2015 року № 6, житловою площею 19,1 кв.м. квартири за адресою: [ADDRESS], а також виселивши останню без надання іншого житлового приміщення з вказаної квартири; вселити [PERSON] в кімнату, позначену в технічному паспорті від 14.08.2015 року за № 6, житловою площею 19,1 кв.м. квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Сергія Нігояна, [ADDRESS]; та стягнути на її користь судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона та відповідачі, [PERSON] і [PERSON], є співвласниками спірної квартири на праві спільної часткової власності. Разом з тим, сторони не дійшли згоди про порядок користування квартирою. Так, згідно технічного паспорту від 14.08.2015 року, квартира складається з трьох житлових кімнат, розмірами 16,1 кв.м., 19,1 кв.м. та 10,0 кв.м. Проте, [PERSON] із своєю співмешканкою самоправно зайняв найбільшу кімнату в квартирі площею 19,1 кв.м. Користуватися нею позивачці він не дозволяє та не допускає її туди. Згідно технічного паспорту на квартиру від 14.08.2015 року її житлова площа складає 45,2 кв.м. У звязку з тим, що частка позивачки у праві власності на квартиру становить 1/2, вона має право на виділення їй у користування 22,6 м житлової площі, тоді, як [PERSON], якому належить 1/4 частина квартири, - лише 11,3 кв.м. З огляду на зазначене, він не має права користуватися житловою кімнатою площею 19,1 кв.м., натомість позивачка має право на виділення їй в користування кімнату такої площі. З огляду на зазначене, вона має право вимагати виселення відповідача зі спірної кімнати та вселення для себе. В лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив визначити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] між її співвласниками наступним чином: кімнату житловою площею 16,1 кв.м., позначену в технічному паспорті за № 5, виділити в користування [PERSON], решту кімнат та допоміжних приміщень квартири залишити у спільному користуванні [PERSON], [PERSON], [PERSON]; виселити [PERSON] з кімнати, позначеної в технічному паспорті за № 5, житловою площею 16, кв.м., в квартирі [ADDRESS]; та стягнути на його користь судові витрати. В обґрунтування своїх вимог вказав на те, що він проживав у спірній квартирі до 2001 року, після чого жив на знімних квартирах, а зареєстрований в зазначеній квартирі він з 05.01.2005 року. Майже через рік після народження дочки він звернувся до матері із проханням вселитися до спільної квартири, проти чого вона не заперечувала, щодо вибору кімнати, в якій будуть проживати позивач за зустрічним позовом та його цивільна дружина, разом з дочкою, взагалі не стояло питання, оскільки в кімнаті № 6 ніхто не проживав через низьку температуру у ній. На моменту переїзду позивача з родиною його мати - [PERSON] проживала в кімнаті за № 5, загальною площею 16,1 кв.м. Після переїзду у лютому 2015 року він разом із дружиною, з квітня, розпочали робити ремонт у кімнаті, що позначена № 6 у техпаспорті, встановили металопластикові вікна. Позивач давав матері гроші на сплату частини комунальних послуг, заборони щодо допуску до кімнати не було. Питання щодо обміну кімнатами мати відповідачів ніколи не ставила, [PERSON] не заперечує та не оскаржує право власності матері, а бажає тільки мирного співіснування родини. Щодо проживання [PERSON] в спірній, то всупереч положенням ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України [PERSON] не надано жодного доказу на підтвердження факту самоправного зайняття нею житлового приміщення. Ухвалою суду первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] були обєднані в одне провадження. Ухвалою суду до участі у дану справу була залучена [PERSON] в якості співвідповідача за первісним позовом. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом і відповідачка по зустрічному позову та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги за первісним позовом та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. В задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом і позивач по зустрічному позову та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивачки за первісним позовом та просили відмовити їй. Зустрічну позовну заяву підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в зустрічній позовній заяві. Відповідач по первісному та зустрічному позовами [PERSON] в судовому засіданні підтримав визнав первісний позов та не заперечував проти його задоволення, а в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяви, в яких просила розглянути справу без її участі та зазначила, що зустрічну позовну заяву підтримує та просить задовольнити, а в задоволенні вимог позивачки за первісним позовом просила відмовити. Також, зазначила, що вона вселялася із згоди позивачки за первісним позовом. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги позивача по зустрічному позову задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Право власності у вищевказаній квартирі розподілене наступним чином: [PERSON] належить 2/4 частини квартири, з яких 1/4 на підставі свідоцтва про право власності від 09.11.1993 року, виданого Виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів (а.с.7), а 1/4 належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 15.09.2015 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 5-963 (а.с.8); а [PERSON] та [PERSON] належить кожному з них по 1/4 частині квартири на підставі свідоцтва про право власності від 09.11.1993 року, виданого Виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів (а.с.7). Вищевказана квартира загальною площею 66,9 кв.м., житловою площею 45,2 кв.м. складається з трьох житлових кімнат, розмірами 16,1 кв.м., 19,1 кв.м. та 10,0 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру, виготовленим станом на 14.08.2015 року (а.с.9-12). При цьому, [PERSON] із своєю співмешканкою [PERSON] та їхньою спільною дитиною - [PERSON], [INFO], зайняли та проживають у кімнаті, позначеній в технічному паспорті від 14.08.2015 року за № 6, житловою площею 19,1 кв.м. Вищевказані обставини визнавалися та не заперечувалися сторонами у справі, а тому дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивачка за первісним позовом вважає, що вищевказана кімната житловою площею 19,1 кв.м. має бути виділена у користування їй, оскільки їй належить більша частина квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. При цьому, згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки за первісним позовом є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, судом вже було встановлено вище, що [PERSON] належить 2/4 частини квартири, житлова площа якої складає 45,2 кв.м., тому виділення їй у користування кімнати, позначеної в технічному паспорті від 14.08.2015 року за № 6, житловою площею 19,1 кв.м. буде відповідати належній їй частині у квартирі та навіть буде меншою, ніж належна їй частина. З урахування вищевказаного, суд вважає можливим визначити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] між її співвласниками - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] наступним чином: кімнату житловою площею 19,1 кв.м., позначену на технічному паспорті квартири від 14.08.2015 року за № 6, виділити в користування [PERSON], решту кімнат та допоміжних приміщень квартири залишити у спільному користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; виселити [PERSON] та [PERSON] з кімнати, позначеної в технічному паспорті від 14.08.2015 року № 6, житловою площею 19,1 кв.м. квартири за адресою: [ADDRESS]; та вселити [PERSON] в кімнату, позначену в технічному паспорті від 14.08.2015 року за № 6, житловою площею 19,1 кв.м. квартири за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, суд вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги позивачки за первісним позовом в частині виселення [PERSON] з квартири без надання іншого житлового приміщення, оскільки судом встановлено, що вона є співмешканкою(фактичною дружиною, без реєстрації шлюбу в органах РАЦС) [PERSON], у них є спільна малолітня дитина. При цьому, [PERSON] є співвласником спірної квартири та має право вселяти в своє майно членів своєї сімї. Тому, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в частині виселення [PERSON] з спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. Що стосується позовних вимог позивача за зустрічним позовом, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Позивач за зустрічним позовом просив виділити йому в користування кімнату житловою площею 16,1 кв.м., позначену в технічному паспорті за № 5. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як судом було встановлено вище, [PERSON] та [PERSON] належить по 1/4 частині спірної квартири кожному з них відповідно, тобто їхні частки є рівними. Після виділення [PERSON] та вселення її в кімнату житловою площею 19,1 кв.м., позначену на технічному паспорті квартири від 14.08.2015 року за № 6, в квартирі залишилися дві житлові кімнати: 16,1 кв.м. та 10,0 кв.м. Таким чином, виділення [PERSON] кімнати площею 16,1 кв.м. буде порушувати рівність часток, які належать йому та [PERSON], тим паче, що останній в судовому засіданні заперечував проти такого встановлення порядку користування квартирою. Судом розяснювалося сторонам, що дане питання можливо вирішити судовим експертом, для чого можливо призначити по даній справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити питання щодо можливості виділення сторонам вказаної кімнати, але сторони відмовилися від призначення по даній справі експертизи. З урахуванням вищевказаного, суд позбавлений можливості щодо виділення позивачу за зустрічним позовом кімнати житловою площею 16,1 кв.м., позначену в технічному паспорті за № 5. За таких обставин, з огляду на все вищевказане, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу за зустрічним позовом в задоволенні його позовних вимог. Крім того, оскільки позовні вимоги позивачки за первісним позовом частково задоволені, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] слідує стягнути в рівних частинах судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп., тобто по 243 грн. 60 коп. з кожного з них відповідно. Стягувати судовий збір з [PERSON] суд вважає необґрунтованим, оскільки фактично позовні вимоги позивачки за первісним позовом були предявлені саме до [PERSON] та [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial