Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

В вересні 2018 р. заявник звернувся до суду м. Києва із заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Заява мотивована тим, що заявнику на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2004 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання виданих Центром надання адміністративних послуг Подільської РДА в м. Києві від 13.06.2018 року №1451362 та від 13.06.2018 №1451392 та в квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована там з 10.08.2004 року по теперішній час, та її син [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 10.11.2005 року. Однак, [PERSON] майже не проживає в житловому приміщенні, а веде бродячий спосіб життя, зловживає спиртними напоями та наносить матеріальну шкоду, оскільки регулярно викрадає з квартири побутову техніку та інше майно. [PERSON] не сплачує комунальні платежів утримання житла участі не бере, взагалі квартирою не цікавиться. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позов в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, наведених в позові. Надала пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам, додавши, що син [PERSON] остаточно пішов з квартири у вересні 2017 р. та з цього часу не повертався додому. Перешкод йому у проживанні позивач не чинила, його майна та речей в квартирі нема. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2004 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . З довідок про реєстрацію місця проживання виданих Центром надання адміністративних послуг Подольської РДА в м. Києві від 13.06.2018 року №1451362 та від 13.06.2018 року №1451392 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована там з 10.08.2004 року по теперішній час, та син заявника [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 10.11.2005 року. Як вбачається з листа Подільського УП ГУ НП у місті Києві у ході розгляду звернення [PERSON] факти, викладені у заяві знайшли своє підтвердження. Як пояснив сусід гр. [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , повідомив, що гр. [PERSON] постійно зловживає спиртними напоями з сусідами та мешканцями будинку перебуває в неприємних відносинах постійно до кв. [ADDRESS] приходять невідоми громадяни які спільно з ним розпивають спиртні напої та веде бродячий спосіб життя. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] , який є вітчимом [PERSON] , пітвердив в судовому засіданні факт непроживання відповідача у квартирі з вересня 2017 р. та відсутності перешкод з боку позивача в такому користуванні для відповідача. Додавши, що [PERSON] постійно зловживає спиртними напоями та наркотичними препаратами. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, його показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст.156 ч.1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] мав об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач не чинила, майно та речі відповідача в квартирі відсутні. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповіднодо ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності позивача є непорушним. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що з вересня 2017 р. відповідач, маючи об`єктивну можливість користування, не користується вищевказаним житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як єдиному власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, а тому права позивача підлягають судовому захисту. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік, тому згідно ч.2 ст.405 ЦК України він вважається таким, що втратила право на користування цим житлом. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірній квартирі більше року без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню такою в судовому порядку. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. А відтак, дане рішення є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. На підставі викладеного, ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.319, 321, 405 ЦК України,

Outcome: approved