Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою стягнути з останнього на її користь суму боргу в сумі 26\~000 гривень, у відповідності до договору позики від 20.04.2016 року. Заявлені вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 20 квітня 2016 року на прохання батька відповідача, вона позичила йому 1000 доларів США, що на той час було еквівалентно 26\~000 гривень зі строком повернення до 20.04.2017 року. З якою метою позичає вказані кошти відповідач не пояснив. Однак, станом на сьогоднішній день [PERSON] взятий на себе обовязок не виконав, грошові кошти не повернув. Постійні звернення позивача до [PERSON] з проханням повернути грошові кошти, відповідно до розписки від 16.07.2016 року, були проігноровані та не задоволені, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду з відповідними вимогами. Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлялася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю та задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі. У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі представлені докази та обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 20 квітня 2016року між позивачкою (позикодавець) та відповідачем (позичальник) був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичила своєму батькові [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США, що станом на день позичення коштів по курсу НБУ еквівалентно 26 000 гривень, зі строком повернення до 20.04.2017 року, що підтверджується наданою суду розпискою складеною відповідачем про отримання коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В зазначений та обумовлений термін боржник [PERSON], позичені кошти не повернув. Такі обставини кореспондують право кредитора - позивача звернутися до суду за захистом своїх майнових прав, а саме з вимогою про стягнення з відповідача 26000 гривень. Згідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Враховуючи обставини справи, надавши правову оцінку представленим доказам та охарактеризувавши правовідносини, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача 26\~000 гривень. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved