Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Відповідачі не заперечували проти задоволення позовних вимог, просили розглянути справу у їх відсутність, про що надали письмову заяву. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд за їх відсутності. Виходячи із наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із відповідними вимогами та просить визнати за набувальною давністю право власності на житловий будинок з надвірними спорудами розташованими за адресою [ADDRESS]. Позивач з 16.04.2006р. відкрито та безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном. Власниками цього майна є відповідачі відповідно до свідоцтва про право на спадкове майно за законом серії [NUMBER]. 16.04.2006р. сторони уклали договір відповідно до якого відповідачі продали, а позивач купив вищезазначене нерухоме майно, але нотаріально угоду не засвідчили. У зв'язку із вищевикладеними обставинами позивач вважає, що має право на нерухоме майно, оскільки з 16.04.2006р. володіє та безперервно користується житловим будинком, слідкує за його технічним станом, несе витрати у зв'язку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на житло як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на нерухомість. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч.ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, 16.04.2006р. між ним та відповідачами фактично була досягнута домовленість про купівлю житлового будинку з надвірними спорудами розташованими за адресою [ADDRESS]. В нотаріальному порядку вони цю угоду не оформили. Таким чином, з 16.04.2006р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє житловим будинком, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості розпоряджається нею. За весь час володіння позивачем будинком, відповідачі, як власники, не пред'явили до позивача жодних вимог про витребування будинку, документів на нього, не брали участі у його утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідачі не заперечували щодо фактів, вказаних у позові, визнали позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком є добросовісним (тобто позивач вважав, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про купівлю нерухомості), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачував комунальні платежі за утримання будинку, розпоряджався житлом та ін.) та безперервним. Таким чином суд вважає, що житловий будинок цілком з законних підстав було передано у володіння та користування позивачу внаслідок чого останній набув право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на будинок.

Outcome: approved