Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом, в до Білозерської міської ради про встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем по день смерті [PERSON], а саме по [INFO] року, та визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS], з господарськими будівлями. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON], [INFO], який після смерті залишив заповіт, де все майно заповів [PERSON] Через те, що [PERSON] потребував сторонньої допомоги у зв'язку з похилим віком, позивач з 2012 року постійно проживав з ним за адресою будинок [ADDRESS], а тому вважає, що фактично прийняв спадщину. Проте, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на прийняття спадщину, у зв'язку з пропуском строку на прийняття спадщини та не надано оригінал документу, який підтверджує право спадкодавця [PERSON] на спірний будинок. У зв'язку з тим звернулась в суд з позовом. Позивач у судове позивача не з'явився, однак, звернувся в суд з заявою в якій просить провести судовий розгляд у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце судового розгляду. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернулись в суд з заявою про розгляд справи у відсутності представника Білозерської міської ради, проти задоволення позову не заперечують. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вважає за необхідне проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Свідоцтвом про народження підтверджено, що батьком заявника [PERSON] [INFO], є [PERSON], який помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.10, 11 ) Відповідно до інформації наданої виконавчим комітетом Білозерської міської ради від 23 червня 2018 року, [PERSON] був зареєстрований з 06 червня 1981 року за адресою [ADDRESS], та знятий з реєстрації у зв'яку з смертю. З копії паспорта громадянина України [PERSON] вбачається, що місце проживання останнього зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. (а.с.78) Згідно заповіту від 9 липня 2001 року, який завірений секретарем виконавчого комітету Білозерської міської ради, [PERSON] заповів все своє майно сину [PERSON] (а.с.12) Довідкою про наявність нерухомого майна по архівним даним на 31 грудня 2012 року підтверджується, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №150 від 12 травня 1976 року був власником [ADDRESS]. (а.с.16) Згідно копії договору купівлі-продажу від 12 травня 1976 року [PERSON] купив одноповерховий будинок з надвірними побудовами, житловою площею 36,10 кв.м., який знаходиться за адресою [ADDRESS]. (а.с.17) Відповідно до відповідей архівного відділу Добропільської міської ради від 24 жовтня 2016 року №123, Донецького обласного нотаріального архіву від 23 серпня 2018 року, надати дублікат чи копію договору купівлі-продажу від 12 травня 1976 року, зареєстрованого за №150 не виявляється можливим. (а.с.18, 21) Згідно інформації наданої виконавчим комітетом Білозерської міської ради від 27 березня 2017 року, що в архіві виконкому зберігаються документи з 2007 року, а тому інформація стосовно договору договору купівлі-продажу від 12 травня 1976 року зареєстрованого за №150 відсутня (а.с.19) 21 червня 2018 року заявник звернувся до приватного нотаріуса по Добропільському міському нотаріальному округу Молодняк Л.П. з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO] року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 червня 2018 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яке залишилось після смерті [PERSON], у зв'язку з тим, що пропущений строк на звернення з заявою про прийняття спадщини, оскільки спадкоємець і спадкодавець були зареєстровані у різних населених пунктах, та не надано оригінал документу, який підтверджує право на спадкування. (а.с.15) З спадкової справи вбачається, що інших спадкоємців крім позивача не має. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України). Відповідно до акту від 15 травня 2017 року, складеного депутатом Білозерської міської ради, за адресою [ADDRESS] з 2012 року разом з батьком [PERSON] проживав син [PERSON], що підтвердили свідки. (в.с.13) Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом, постійно прожив разом зі спадкодавцем [PERSON] з 2012 року по день його смерті [INFO] року за адресою [ADDRESS]. Щодо того факту, що зареєстроване місце проживання спадкоємця не співпадає з місцем його фактичного проживання станом на день смерті спадкодавця, то суд зазначає наступне. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Встановлено, що нотаріусом відмовлено позивачу в оформленні права на спадщину. При цьому, у листах державним нотаріусом роз'яснено право позивача на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на успадковане майно. Судом встановлено, що позивач [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом, постійно прожив разом зі спадкодавцем [PERSON] з 2012 року по день його смерті [INFO] року за адресою [ADDRESS], отже, вважається таким, що прийняв її, а до суду звернувся саме через неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з відсутню правовстановлюючих документів на спадкове майно, тобто у зв'язку з відсутністю умов для одержання в державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, про що йому було повідомлено державним нотаріусом. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], вбачається, що після 1983 року побудов об'єктів нерухомості не було. Відповідно до інформації Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року, індивідуальні житлові будинки, сабові, дачні будинки, господарські будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній спрощеній процедурі. Оскільки судом беззаперечно встановлено, що договір купівлі-продажу від 12 травня 1976 року, відповідно до якого [PERSON] купив одноповерховий будинок з надвірними побудовами, житловою площею 36,10 кв.м., який знаходиться за адресою [ADDRESS], є таким не оспорений, позивач, який є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька, є спадкоємцем першої черги, та спадкоємцем за законом, та звернувся з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, проживав зі спадкодавцем на момент смерті, а тому є всі підставі для задоволення позовної вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, на житловий будинок № 12, з загальною площею 64,3 кв.м., який знаходиться за адресою [ADDRESS].

Outcome: approved