Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що вона є власником житлового будинку №120 по вул. Матросова в м. Вознесенську Миколаївської області, зареєстрована та мешкає за цією адресою. З квітня 2012 року в будинку в якості члена сім'ї також зареєстрований її зять - відповідач по справі. Також позивачка вказувала на те, що [PERSON] за місцем реєстрації протягом тривалого часу (з вересня 2015 року) без поважних причин не проживає, постійно мешкаючи за іншою адресою, участі у витратах на утримання будинку не несе, комунальні послуги не сплачує, особистих речей відповідача в будинку немає, проте останній не знявся з місця попереднього проживання, внаслідок чого створюються незручності власнику житла. В звязку з цим [PERSON] на підставі положень ст. 405 ЦК України просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивачка не заперечувала проти такого порядку вирішення справи. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема в судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником житлового будинку №120 по вул. Матросова в м. Вознесенську Миколаївської області, зареєстрована та мешкає за цією адресою. З квітня 2012 року в будинку в якості члена сім'ї також зареєстрований її зять - відповідач по справі. В той же час [PERSON] за місцем реєстрації протягом тривалого часу (з вересня 2015 року) без поважних причин не проживає, мешкаючи за іншою адресою, проте останній не знявся з місця попереднього проживання, внаслідок чого створюються незручності власнику житла (а.с. 28-29). Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сімї власника житла (в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини припинення сервітуту. Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як раніше встановлено судом, відповідач за місцем реєстрації не проживає понад встановлений законом річний строк. Матеріали справи не містять доказів поважності його непроживання в будинку, зокрема створення відповідачу будь-яких перешкод в проживанні чи іншому користуванні житловим будинком, а також наявності між сторонами угоди щодо іншого порядку користування житлом. За такого суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В силу вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] також слід стягнути 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved