Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який представник позивача уточнила 15.10.2019 року, до [PERSON] про стягнення суми основного боргу за договорами позики від 08.08.2014 року в розмірі 386347,50 грн., процентів за користування грошовими коштами за договором позики в розмірі 479070,90 грн., пені за прострочення виконання договору в розмірі 475204,35 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 08.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. Умовами договору позики встановлений розмір позики - 200 000 грн., що в еквіваленті станом на 08.08.2014 року становило 15 750 дол. США зі сплатою процентів у вигляді фіксованої процентної ставки 24 % річних. 08.08.2014 року позикодавцем передано позичальнику 200 000 грн., про що свідчить власноруч написана розписка позичальником. Пунктом 4.2. договору позики передбачено, що кінцевий термін повернення позичених коштів - до 31.12.2014 року. Відповідно до п.п. 7.4., 7.5. Договору передбачена відповідальність за порушення позичальником строку повернення позики, а саме пеня у розмірі 0,2% від розміру позики за кожний день прострочення її повернення та штраф в розмірі 2 відсотків від неповернутої суми позики. Також 30.11.2017 року сторонами було укладено додаткову угоду до цього Договору. Пунктом 1.3. Договору передбачено, що новою кінцевою датою повернення позики є 30.01.2018 року. Із розрахунку офіційного курсу гривні по відношенню до долару США станом на 15.10.2019 року (1 дол. США - 24,53 грн.) позивач просить стягнути з відповідача основний борг за договором позики від 08.08.2014 року у сумі 386347,50 грн., процентів за користування грошовими коштами за договором позики в розмірі 479070,90 грн., пені за прострочення виконання договору в розмірі 475204,35 грн., разом 1 340 622,75 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи, просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1047 ч.2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В судовому засіданні встановлено, що 08.08.2014 було укладено Договір позики між [PERSON] та [PERSON] (а.с.13-15). Згідно п.1 Договору позики позивач надав відповідачу 200 000 грн., що в еквіваленті станом на 08.08.2014 року становить 15 750 дол. США., що також підтверджується розпискою позичальника (а.с.16). Відповідно до 2.3. Договору позики за користування позикою позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, розмір якої становить 24 % річних. Пунктом 4.2. Договору позики передбачений кінцевий термін повернення позики - 31.12.2014 року. Відповідно до п.п.7.4., 7.5. Договору позики при порушенні позичальником строку повернення позики, вказаного у п.4.2. Договору позики, він повинен сплатити на поточний рахунок позикодавця пеню у розмірі 0,2% від розміру позики за кожний день прострочення її повернення та штраф в розмірі 2 відсотків від неповернутої суми позики. За кожен випадок невиконання/неналежного виконання зобов`язань за Договором позики, передбачених п.6.3. позикодавець має право стягувати, а позичальник зобов`язаний сплати штраф у розмірі 50 000 грн. 30.11.2017 року сторонами було укладено додаткову угоду до Договору позики (а.с.18). Пунктом 1.3. угоди було передбачено, що новою кінцевою датою повернення позики є 30.01.2018 року. Зазначені договори відповідають вимогам ст.1047 ЦК України, оскільки укладені в письмовій формі. Згідно розрахунку позивача склалася заборгованість за договором позики, яка складається з: -суми основного боргу - 15 750,00 дол. США * 24,53 = 386 347,50 грн.; -суми процентів за період нарахування з 09.08.2014 року по 15.10.2019 року (5 років та 2 місяці) 24% від 386 347,50 грн. - 479 070,90 грн.; -сума пені за період прострочення виконання договору за період з 30.01.2018 року по 15.10.2019 року (615 днів, щоденний розмір пені 772,69 грн.) - 475 204,35 грн. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). У зв`язку з наявністю договору позики та розписки у [PERSON] про надання позики, суд також приходить до висновку щодо невиконання зобов`язань за вказаними договорами позики в повному обсязі та наявності заборгованості в сумі 386 347,50 грн. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України). Отже, оскільки відповідач свої грошові зобов`язання перед позивачем не виконав, з останнього на користь позивача підлягає сума основного боргу із розрахунку 24,53 грн. за 1 дол. США, що станом на 15.10.2019 року складає 386 347,50 грн. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Як роз`яснено судам в п.18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 30.03.2012 року проценти визначені в договорі від простроченої суми полягають в отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до 2.3. Договору позики за користування позикою позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, розмір якої становить 24 % річних. Згідно розрахунку позивача 24 % від суми боргу 15 750,00 дол. США грн. за період користування грошима з 09.08.2014 року по 15.10.2019 року (5 років та 2 місяці) складає 479 070,90 грн. Суд погоджується з розрахунком процентів, наданим позивачем та вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів у розмірі 479 070,90 грн. є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Що стосується суми пені, яка підлягає стягненню суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.п.7.4., 7.5. Договору позики передбачена відповідальність за порушення позичальником строку повернення позики, а саме пеня у розмірі 0,2% від розміру позики за кожний день прострочення її повернення та штраф в розмірі 2 відсотків від неповернутої суми позики. Періодом порушення строку виконання зобов`язань за договором позики є період з 30.01.2018 року по 15.10.2019 року. Тому, суд також погоджується із розрахунком суми пені, наданим позивачем, відповідно до якого за 615 днів вказаного періоду, із щоденним розміром пені 772,69 грн., сума пені становить 475 204,35 грн., що є обґрунтованим та підлягаючим задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. За таких обставин, суд приходить до висновку, щодо задоволення позову [PERSON] та стягнення на його користь з [PERSON] суми грошових коштів за договором позики від 08.08.2014 року в загальному розмірі 1 340 622,75 грн., з яких: сума основного боргу 386347,50 грн., проценти за користування грошовими коштами 479070,90 грн., пеня за прострочення виконання договору 475204,35 грн. Розподіл судових витрат здійснюється за правилами ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved