Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] , за участю третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання місця проживання дітей, в обґрунтування якого вказала, що перебувала з 2011 року з відповідачам у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей [PERSON] 2012 року народження та [PERSON] 2017 року народження. В листопаді 2020 відповідач самовільно виставив особисті речі позивача із будинку, в якому вони проживали, а дітей не віддав. На час подання позовної заяви діти проживають із батьком, однак відповідач створює перешкоди у допуску до дітей та побачення з ними. Звернення до органу опіки в особі Служби у справах дітей Хмельницької міської ради не вплинуло на поведінку відповідача. Протягом тривалого періоду діти позбавлені материнського піклування, потребують постійної уваги, ласки та догляду, оскільки часто хворіють. Позивач має оплачувану роботу, позитивно характеризується, винаймає житло-окрему ізольовану квартиру, натомість відповідач ніколи не працював, немає постійного заробітку, не зможе забезпечити нормальне виховання дітей. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного вирішення питання щодо місця проживання дітей, чинить перешкоди позивачу щодо можливості проживати разом із дітьми, просить суд визначити місце проживання дітей разом із матір`ю. В судовому засіданні позивача та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу в сумі 5000грн.). Відповідач в судовому засіданні проти визначення місця проживання дітей із матір`ю не заперечував, проти стягнення судових витрат заперечує. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, надав висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, згідно якого доцільно визначити місце проживання дітей із матір`ю [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. 19.11.2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований ДРАГС Хмельницького міського управління юстиції, актовий запис № 2421. Від цього шлюбу подружжя має двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2020 року, яке набрало законної сили 19.01.2021, шлюб зареєстрований Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 19 листопада 2011 року, актовий запис № 2421 між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Згідно з довідкою № В-03-2578 від 22.01.2021 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мають зареєстроване місце проживання [ADDRESS] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконкому Хмельницької міської ради від 25.02.2021 доцільно визначити місце проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] із матір`ю [PERSON] , [INFO] . Вказаний висновок є обґрунтованим, не суперечить інтересам дітей, які є малолітніми, мати [PERSON] позитивно характеризуються, працює на посаді вихователя у Хмельницькому ліцеї ІІ-ІІІ ступенів Хмельницької обласної ради, має постійне місце проживання, постійний дохід. Враховуючи обставини справи, висновок органу опіки та піклування, а також, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей, суд приходить до висновку, що слід визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] із матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80грн.

Outcome: approved