Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

В грудні 2015 року ПАТ «Міський комерційний банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просив стягнути з нього на свою користь кошти в сумі 20816,08 гривень, що включають виплату незаконно звільненому [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 10673,75 грн та безпідставно виплаченої йому вихідної допомоги в розмірі 10142,33 гривень. Свої вимоги Позивач мотивує наступним. Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО №124 від 20.11.2014р. було розпочато процедуру виведення ПАТ «Міський комерційний банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на три місяці з 21.11.2014р. по 20.02.2015р., і цим же рішенням [PERSON] було призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в банку. Позивач зазначає, що під час виконання своїх функціональних обовязків [PERSON] видав наказ №52-П від 26.01.2015р., яким було звільнено з посади працівника банку [PERSON], у звязку з чим йому було виплачено вихідну допомогу в розмірі 10142,33 грн. У звязку з оскарженням [PERSON] правомірності його звільнення рішенням Дарницького районного суду м. Києва його позов було задоволено та поновлено на посаді із стягненням з банку середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 10673,75 гривень. Посилаючись на ст. 237 КЗпП України, Позивач просить стягнути посадової особи, винної у незаконному звільненні працівника, тобто Відповідача, який рішенням Фонду від 31.01.2015р. був відсторонений від виконання обовязків уповноваженої особи на тимчасову адміністрацію банку, матеріальні збитки, завдані з його вини банку, в розмірі 20816,08 гривень. У судовому засіданні представник ПАТ «Міський комерційний банк» позов підтримав, просив Суд його задовольнити. Представник Відповідача проти задоволення позову заперечував, наполягаючи на тому, що [PERSON] ніколи не перебував у трудових відносинах з ПАТ «Міський комерційний банк», не був його керівником, а був працівником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженим на здійснення функцій Фонду, повязаних з введенням тимчасової адміністрації в ПАТ «МКБ». Відтак, згідно з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як вважає сторона Відповідача, належним Відповідачем у справі мав би бути Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Розглянувши подані Сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників Позивача, Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд встановив наступне. Постановою правління Національного банку України №732 від 20.11.2014р. ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №124 від 20.11.2014р. було розпочато процедуру виведення ПАТ «Міський комерційний банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Цим же рішенням уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в банку призначено [PERSON]. Встановлено, що наказом [PERSON] №52-П від 26.01.2015р. [PERSON], який перебував на посаді керівника-головного юрисконсульта Служби з питань претензійно-позовної роботи з проблемною заборгованістю Відділу по роботі з проблемною заборгованістю, було звільнено за п.1 ст. 40 КЗпП України, та виплачено йому вихідну допомогу в розмірі 10142,33 гривень. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.03.2015р. наказ №52-П від 26.01.2015р. про звільнення [PERSON] визнаний незаконним, його поновлено на роботі та стягнуто на його користь з банку середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10673,75 гривень. З наявних в матеріалах справи копій розрахункових документів вбачається, що Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» було виконано рішення суду щодо виплати [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу (за вирахуванням відповідних податків та зборів). Відповідно до ст. 237 Кодексу законів про працю України Суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. В той же час, згідно зі ст. 36 з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Стаття 2 Закону дає визначення уповноваженої особи Фонду це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Згідно з п.9 ч.2 статті 37 Закону до повноважень уповноваженої особи Фонду (у разі делегування їй повноважень Фонду) має право приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов'язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю. Частина 3 статті 16 Закону встановлює, що працівники Фонду під час виконання покладених на Фонд функцій перебувають під захистом закону, і вони не несуть відповідальність за будь-які дії або бездіяльність, якщо вони діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позови, подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду. Таким чином, під час виконання функцій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів [PERSON], який займав посаду провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків, діяв від імені Фонду в межах делегованих йому повноважень наданих Законом, а тому не може виступати Відповідачем у спірних правовідносинах. За таких обставин позов ПАТ «Міський комерційний банк» не підлягає задоволенню, в той час як Позивачу розяснюється його право звернутись до суду з позовом до належного Відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Outcome: dismissed