Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

В грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 43 386 грн. 63 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 8 180 дол. США. Крім того, 01 лютого 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з яким останній поручився за повне та своєчасне виконання [PERSON] зобов'язань за вказаним кредитним договором. 26 жовтня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та TOB «ОТП Факторинг Україна», відповідно до ст. ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань станом на 22 серпня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 43 386 грн. 63 коп., з яких 14 696 грн. - заборгованість за кредитом, 899 грн. 52 коп. - заборгованість за відсотками, 27 791 грн. 11 коп. - пеня. Рішенням Ужгородського міеькрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року в задоволенні позову TOB «ОТП Факторинг Україна» відмовлено. В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Як на підставу своїх вимог посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, місцевий суд прийшов до хибного висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, не вірно встановлено фактичні обставини справи, дано невірну оцінку наявним у справі доказам (а.с.71-72). Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 15 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги TOB «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Стягнуто з [PERSON] і [PERSON] солідарно на користь TOB «ОТП Факторинг Україна» суму боргу в розмірі 43 386 грн. 63 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому, суд касаційної інстанції вказав, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки листу ПАТ «ОТП Банк» від 3 жовтня 2012 року і не з'ясував, чи мало місце списання банком залишку заборгованості по кредиту та пені; не досліджував додаток № 1 до договору про відступлення права вимоги від 26 жовтня 2012 року; не приєднав цей додаток до матеріалів справи; стягуючи заборгованість по кредиту з поручителя також не перевірив наявність правових підстав припинення поруки (а.с.159-161). Під час нового розгляду справи у суді апеляційної інстанції представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» скаргу підтримав та просив задовольнити, відповідач [PERSON] скаргу не визнав та просив відхилити. Вислухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши зібрані у справі матеріали, врахувавши висновки і мотиви, з яких скасоване попереднє рішення апеляційного суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з таких підстав Встановлено, що 01 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 8 180 дол. США з терміном повернення до 01 лютого 2013 року. 01 лютого 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з яким останній поручився за повне та своєчасне виконання [PERSON] зобов'язань за вказаним кредитним договором. 26 жовтня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до умов якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором від 01 лютого 2008 року, укладеним з [PERSON] Оформлюючи відступлення права вимоги (ст. ст. 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), банк і фактор не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первинного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідачів є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, які визначені кредитним договором. З матеріалів справи слідує, що згідно з листом ПАТ «ОТП Банк» від 24 липня 2012 року (а. с. 45) станом на цю дату загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 1 124,27 дол. США. Відповідно до листа ПАТ «ОТП Банк» від 03 жовтня 2012 року (а.с.47) банком було прийнято рішення списати залишок заборгованості по кредиту та нараховану пеню. Для цього банк запросив позичальника [PERSON] до регіонального відділення банку в м. Ужгороді (м. Ужгород, Київська Набережна, 2) для підписання необхідних документів. В подальшому, під час повторного розгляду справи в суді апеляційної інстанції банк надав лист від 05 жовтня 2015 року, з якого слідує, що АТ «ОТП Банк» не проводив процедуру списання заборгованості позичальника [PERSON] за її зобов'язаннями згідно кредитного договору № CL-800/014/2008 від 01.02.2008 р. Представник позивача пояснив, що позичальник на запрошення банку, викладене у листі від 3 жовтня 2012 року не відреагував, тому ця процедура не була здійснена. Доказів проведення такого списання апеляційним судом не здобуто. Таким чином, станом на 22.08.2014 р. заборгованість поручителя [PERSON] перед позивачем складає 43 386, 63 грн. (а.с.51). Із договору про відступлення права вимоги, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та TOB «ОТП Факторинг Україна» 26 жовтня 2012 року, вбачається, що останнє придбало права вимоги за кредитним договором, перелік яких міститься у Додатку № 1 до даного договору. Цей додаток витребувано судом апеляційної інстанції, долучено до справи та досліджено. Встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» придбало право вимоги, в тому числі і за кредитним договором № CL-800/014/2008 від 01.02.2008 р., укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Щодо строків позовної давності, то такий щодо позичальника [PERSON] банком не пропущено, оскільки дата остаточного повернення кредиту 1 лютого 2013 року, в той час як позов подано 3 грудня 2013 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку. Рішення суду першої інстанції в цій частині слід змінити, позовні вимоги, заявлені до основного позичальника [PERSON] слід задовольнити, стягнути з нього на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму боргу в розмірі 43 386 грн. 63 коп. та 650 грн. 29 коп. судових витрат, оскільки зобов'язання належним чином не виконане. Що стосується позовних вимог, заявлених до поручителя, то колегія констатує наступне. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд враховує, що відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 липня 2012 року (у справі № 6-78цс/12) та від 17 вересня 2014 року (у справі № 6-53цс/14). З матеріалів справи слідує, що 1 лютого 2013 року закінчився строк виконання основного зобов'язання. 19 вересня 2013 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до поручителя із досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.13). При цьому, ця вимога була надіслана по спливу більш як семи місяців, доказів її одержання поручителем у матеріалах справи не має, а поручитель це заперечує. Отже, дія договору поруки у даному випадку припинилася. Таким чином, рішення суду першої інстанції, яким відмовлено в позові щодо поручителя [PERSON], слід залишити без змін, оскільки вимога до поручителя пред'явлена по спливу встановленого законом шестимісячного строку, а дія договору поруки припинилася. Враховуючи викладене,

Outcome: partial