Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обгрунтування Позивач подав до Арбузинського районного суду Миколаївської області позов, яким висунув вимоги про стягнення із [PERSON] на його користь аліментів задля утримання неповнолітніх дітей останньої. Зокрема, позовні вимоги умотивовані тим, що він є опікуном трьох неповнолітніх дітей його брата [PERSON] та відповідача [PERSON] [INFO] брат помер, а відповідач позбавлена батьківських прав відносно дітей і матеріальної допомоги на їх утримання не надає. У зв`язку із цим, позивач просив суд стягнути із [PERSON] на його користь аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі Ѕ частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Процесуальні дії у справі Спрощене позовне провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2020 року. Позиція сторін Позивач в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Паралельно позивач висловив позицію щодо підтримання своїх вимог та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі у разі неявки до суду відповідача. Відповідач, у свою чергу, в судове засідання також не прибула, викликалась у нього неодноразово за наявними у матеріалах справи адресами, у тому числі й за адресою місця реєстрації, шляхом направлення судових повісток та публікації оголошення про виклик на офіційному веб - порталі судової влади України, яке було розміщене не пізніше, ніж за десять днів до дати судового засідання, а тому, в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається такою, що належно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, відповідач будь яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань до суду не направляла, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх умов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлена про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явилась, причин своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подала, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи, що підтверджується його ж заявою. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснювалось,\~позаяк,\~жоден із\~учасників справи\~у судовому\~засіданні присутнім\~не був.\~ Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених сторонами У свою чергу, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, дослідивши надані йому докази та оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, встановив наступні обставини, відповідні їм правовідносини і зробив такі висновки. Зокрема, судом установлено, що батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.7-9). Батько дітей [PERSON] помер [INFO] (а.с. 6), а мати [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно них рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 червня 2014 року, яке на момент ухвалення цього рішення набрало законної сили. Цим же рішенням із [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі Ѕ частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 травня 2014 року і до досягнення дітьми повнолітня. Проте, виконавче провадження з приводу стягнення із [PERSON] аліментів на утримання дітей було закінчене постановою заступника начальника відділу Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Миколаївській області у зв`язку із смертю стягувача [PERSON] . При цьому, із цієї ж постанови слідує, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 15 січня 2019 року склала 204\~466,26 грн. Вказане дає суду підстави вважати, що відповідач у добровільному порядку власних дітей не утримує і допомоги на їх утримання позивачу не надає. Натомість, позивач згідно розпорядження голови Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області від 26 лютого 2019 року № 42 призначений опікуном неповнолітніх дітей відповідача, про що надав до суду відповідне посвідчення (а.с.3). Наразі діти проживають разом з ним і перебувають на його утриманні. Тому вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, суд виходив із такого. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 247 СК України дитина, на якою встановлено опіку, серед іншого, має право на забезпечення їй умов для всебічного розвитку, освіти, виховання і на повагу до її людської гідності. Встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, призначених дитині відповідно до законів України, а також права власності дитини на ці виплати ( ч.2 ст. 247 СК України). Частина ж перша статті 249 СК України установлює для опікуна обов`язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. А цивільні права та обов`язки опікуна, піклувальника встановлюються Цивільним кодексом\~України (ч.4 ст. 249 СК України). У свою чергу, згідно ч.1 ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Крім цього, Цивільний кодекс України установлює ряд обов`язків для опікуна, зокрема, він зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. А опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток (ч.1 ст. 67 ЦК України). На підставі ч.4 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Отже, опікун вправі звернутись до суду про стягнення з батьків аліментів на утримання дітей, так як це відповідає їх інтересам. Між тим, стаття 180 СК України установлює обов`язок батьків утримувати дитину/дітей до досягнення нею/ними повноліття. А згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилом, установленим у ч.2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~Та у будь якому випадку при визначення розміру аліментів суд ураховує обставини, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України. \~ \~ \~ \~Тому у цьому аспекті суд бере до уваги малолітній вік, стан здоров`я та матеріальне становище дітей. \~ \~ \~ \~Зокрема, батько дітей помер, вони проживають разом з опікуном, а заборгованість їх матері зі сплати аліментів за період з 2014 року по 15 січня 2019 року становить значну суму - 204\~466,26 грн. \~ \~ \~ \~Також суд бере до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, будь яких доказів того, що вона хворіє тяжкими захворюваннями, які перешкоджають їй утримувати дітей, або доказів наявності у неї інших утриманців, до суду не надала. \~ \~ \~ \~І як наслідок, з урахуванням викладеного, з огляду на обов`язок відповідача утримувати своїх дітей, суд приходить до висновку, що вона має сплачувати аліменти, незалежно від того працевлаштована вона чи ні. \~ \~ \~ \~Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18 вказав на те, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. \~ \~ \~ \~При цьому, згідно частиною другою\~статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( ч.2 ст. 182 СК України). А відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, суд, у контексті установлених ним фактичних обставин справи приходить до висновку, що відповідач спроможна сплачувати аліменти на утримання своїх дітей у розмірі Ѕ частки від усіх видів її заробітку (доходу). При цьому, суд виходив із того, що у\~справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини\~наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). У\~статті 7\~СК України\~визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. \~ \~ \~ \~Згідно із частинами другою та четвертою\~статті 155 СК України\~батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права\~батьків щодо дитини є похідними\~від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Тож, інтереси та потреби дитини превалюють у данному випадку на інтересами їх матері, а остання, будучи позбавленою батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей ( ч.2 ст. 166 СК України). Суд, крім того, за наслідками розгляду справи не установив жодної із обставин, що передбачені ст. 188 СК України. Тож, виходячи із необхідності дотримання балансу інтересів одночасно дітей та їх матері, але водночас, надаючи перевагу інтересам саме дітей, суд приходить до висновку про повне задоволення позову, тобто, з відповідач на користь позивача слід стягнути аліментів у розмірі Ѕ частки від усіх видів її заробітку (доход), але у будь якому випадку не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До того ж, за правилами ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду із дня пред`явлення позову, а тому у цій ситуації їх слід стягувати з 23 січня 2019 року, тобто з дня пред`явлення позову, а згідно п.1 ч. 1 \~ст.\~430\~ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат На підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від 8 липня 2011 року\~ № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Тож, у цьому випадку, з урахуванням факту задоволення позову, він підлягає розподілу за правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, у цій ситуації має бути покладений на відповідача. Вирішуючи дане питання, суд виходив із положень ст. 176 ЦПК України щодо ціни позову, а також із того, що згідно ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір він не може бути меншим, аніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на сьогоднішній день становить 840,80 грн. З цих мотивів,

Outcome: approved