Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

В грудні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Шевченківського районного відділу ДВС міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві з вказаним позовом, в якому просив суд: звільнити з-під арешту майно, що належить позивачу, який був накладений постановою ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві в межах ВП № 11205006 на транспортний засіб: - автомобіль «Chevrolet Aveo», 2006р. випуску, VIN-код - [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], з об'ємом двигуна 1498 куб. см., дата першої реєстрації - 2006р. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що в листопаді 2017р. йому стало відомо про арешт на вищезазначений автомобіль, накладений на підставі постанови ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 25 грудня 2009р., винесеної в межах виконавчого провадження ВП № 11205006 про стягнення з позивача на користь держави штрафу у розмірі 450,0 грн. Оскільки сума штрафу ним була вже сплачена, а згідно відповіді відповідача за вих. № ДВ/17 від 01 грудня 2017р. ВП № 11205006 згідно інформації з реєстру АРМ «Виконавець» завершено 30 грудня 2009р. на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». 25 грудня 2009р. державним виконавцем по даному виконавчому провадженню винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. Матеріали виконавчого провадження ВП № 11205006 знищені за строком зберігання. До судового засідання стороною позивача, було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, та просить суд позов задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, в судове засідання представник відповідача не з'явився, відзив на позов не подавався. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, на виконанні у відповідача перебували матеріали виконавчого провадження № 11205006 по примусовому виконанню постанови ВДАІ у м. Києві №003401 від 18 листопада 2008р. про стягнення штрафу на користь держави у розмірі 450,0 грн. з позивача [PERSON] за вчинення ним адміністративного правопорушення. В процесі примусового виконання зазначеної постанови ВДАІ у м. Києві № 003401 від 18 листопада 2008р., 25 грудня 2009р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, згідно якої було накладено арешт на усе рухоме майно позивача, в тому числі на належний останньому транспортний засіб - автомобіль «Chevrolet Aveo», 2006р. випуску, VIN-код - [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. Згідно відповіді відповідача за вих. № ДВ/17 від 01 грудня 2017р. судом встановлено, що виконавче провадження ВП № 11205006 завершено 30 грудня 2009р. на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Надати копії виконавчого провадження ВП № 11205006 не виявляється можливим, оскільки відповідно до п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом МЮ України 25 грудня 2008р. № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершені за постановами про накладення адміністративних стягнень, строк зберігання яких становить один рік, матеріали виконавчого провадження ВП № 11205006 знищені за строком зберігання. Відповідно до змісту поданого позову, позивач не отримував постанову про закінчення виконавчого провадження та постанову про зняття арешту з його майна. Згідно п. 3.19., абз. 1 та 4 п. 3.20. Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 470/7 від 05 липня 1999р., строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Знищення виконавчих проваджень, які передано до архіву, здійснюється комісією один раз у півріччя, про що складається акт у двох примірниках за встановленою формою (додаток 17). Знищення виконавчих проваджень, переданих до архіву, здійснюється паперорізальними машинами або шляхом спалення, про що зазначається в акті. Судом встановлено, що матеріали виконавчого провадження ВП № 11205006 завершено 30 грудня 2009р. та знищено у зв'язку із закінченням строків їх зберігання. Натомість, арешт з майна позивача не знято. Положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього, порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги як здійснити державну реєстрацію придбаного автомобіля, так і в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Водночас, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту особою цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України від 15 березня 2013р. у справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи ту обставину, що виконавче провадження ВП № 11205006 з примусового виконання постанови ВДАІ у м. Києві № 003401 від 18 листопада 2008р. закінчено, а його матеріали знищені у зв'язку із закінченням строків їх зберігання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,0 грн.

Outcome: approved