Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

В вересні 2015 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 17\~397 грн. 30 коп. та судові витрати в сумі 1 218 грн. Заявлені вимоги мотивує невиконанням відповідачем взятих за кредитним договором зобовязань. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позову, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві. Відповідач позов не визнала з підстав, наведених в письмовому запереченні проти позову (а.с. 42), крім того, просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши представлені у справі письмові докази, суд встановив наступне: 18.03.2008 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк/ з наступним правонаступництвом ПАТ КБ «Приватбанк»/а.с. 23-24/ та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір (а.с. 11), у відповідності до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом зі строком дії кредитної карти терміном на 3 роки. За посиланням Банку, загальний розмір заборгованості за кредитом станом на 31.07.2015 року становить 31 231 грн. 63 коп., яка складається з наступних сум: 6 682 грн. 10 коп. заборгованість за кредитом, 20 706 грн. 79 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3842 грн. 74 коп. заборгованість по комісії та пені, що за відрахуванням суми, стягнутої за рішенням Октябрського районного суду м.Полтава (а.с. 6,7) становить 17\~397 грн. 30 коп. Визначаючи характер спірних правовідносин та правову норму, яку належить до них застосувати, суд виходить з наступного: Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються гл.16, 47-51,71 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ Про банки і банківську діяльність та умовами укладеного договору. Враховуючи позицію відповідача, який просить застосувати наслідки спливу позовної давності, суд, вирішуючи питання щодо дотримання строку звернення до суду, як він визначений ст.ст. 257, 258 ЦК України, наголошує про наступне. У відповідності до ст.257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється три роки. Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Офіційне тлумачення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надано також і в Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011(справа про захист прав споживачів кредитних послуг). Здійснивши судовий розгляд на засадах змагальності сторін та провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, суд дійшов висновку про те, що на час звернення з позовом до суду для позивача сплинув встановлений Законом строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed