Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу в попередньому судовому засіданні без його участі. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: договір купівлі-продажу від 05.03.2010 р.; розписка від 05.03.2010 р.; копії паспортів сторін та їх ІПН; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул. Горького 12 у с. Орлівка Ренійського району; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеними вимогами до відповідача [PERSON] зазначивши, що 05.03.2010 р. між ним та відповідачем, була досягнута домовленість про купівлю належного [PERSON] житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по вул. Горького, № 12 у с. Орлівка Ренійського району Одеської області, за 50000 грн. Домовившись з відповідачем за усіма суттєвими ознаками договору, позивач передав відповідачу обумовлену договором суму відступних в розмірі 50\~000 грн., за вказаний житловий будинок, а відповідач в підвердження отриманих коштів надав позивачеві розписку, в якій вказав, що ні він, ні треті особи жодних претензій до позивача відносно предмета договору, а саме житлового будинку, не мають, та не матимуть у майбутньому. Тоді ж між Сторонами угоди був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з навірними спорудами № 12 по вул. Горького у с. Орлівка Ренійського району Одеської області від 05.03.2010 р. у простій письмовій формі, оскільки на той момент були відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок, про що відповідач не повідомив позивача. 06.07.2010 р. відповідач отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок № 12 по вул. Горького у с. Орлівка Ренійського району Одеської області. Таким чином, за відсутності належним чином оформленних правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок, 05.03.2010 р. сторони правочину домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Так, позивач передав відповідачу обумовлену договором суму відступних в розмірі 50\~000 грн., за вказаний житловий будинок з надвірними спорудами, а відповідач в підвердження отриманих коштів надав позивачеві розписку. Фактично, на момент укладання угоди, позивач вступив в управління та володіння вищевказаним житловим будинком, добросовістно виконав взяті на себе за домовленністю обов`язки, передав відповідачеві обумовлену суму, таким чином вважав себе повноправним власником вказаного будинку. У подальшому відповідач пообіцяв позивачу нотаріально оформити договір про купівлю-продаж належного йому житлового будинку. Однак, після домовленності про купівлю-продаж нерухомості, отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок від 06.07.2010 р., відповідач по теперішній час ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, який мав місце, та за яким виникли цивільно-правові відносини, які наділили сторін цих правовідносин відповідними цивільними правами та обов`язками по виконанню взятих на себе за договором зобов`язань. Право власності на вищевказану нерухомість відповідача [PERSON]І підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок № 12 по вул. Горького у с. Орлівка Ренійського району Одеської області. Таким чином, під час вчинення правочину про купівлю-продаж нерухомого майна 05.03.2010 р. [PERSON]І відчужив майно позивачу, яке не було оформлено за ним у встановленому законом порядку. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на момент здійснення правочину про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Горького, № 12 у с. Орлівка Ренійського району Одеської області, він не знав і не міг знати про те, що [PERSON] не мав права на відчуження нерухомості, власником якої він став згодом на підставі свідоцтва про право власності від 06.07.2010 року. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає. Крім того, як вже зазначалося вище, 05.03.2010 р. між позивачем та відповідачем, була досягнута домовленість про купівлю належного [PERSON] нерухомого майна. Домовившись з відповідачем за усіма суттєвими ознаками договору, позивач передав відповідачу обумовлену договором суму відступних в розмірі 50\~000 грн., за вказаний житловий будинок з надвірними спорудами, а відповідач в підвердження отриманих коштів надав позивачеві розписку, в якій вказав, що ні він, ні треті особи жодних претензій до позивача відносно предмета договору, а саме житлового будинку, не мають, та не матимуть у майбутньому. Тоді ж між Сторонами угоди був укладений договір купівлі-продажу від 05.03.2010 р. у простій письмовій формі, оскільки на той момент були відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок. Пізніше позивач дізнався, що [PERSON] на момент вчинення правочину про купівлю-продаж не був зареєстрованим власником вказаного житлового будинку, який згодом отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.07.2010 року. Таким чином, сторони правочину домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Так, позивач передав відповідачу обумовлену договором суму відступних в розмірі 50\~000 грн., за вказаний житловий будинок з надвірними спорудами, а відповідач в підвердження отриманих коштів надав позивачеві розписку. Фактично, на момент укладання угоди, позивач вступив в управління та володіння вищевказаним житловим будинком, добросовістно виконав взяті на себе за домовленністю обов`язки, передав відповідачеві обумовлену суму, таким чином вважав себе повноправним власником вказаного будинку. У подальшому відповідач пообіцяв позивачу нотаріально оформити договір про купівлю-продаж належного йому житлового будинку. Однак, після домовленності про купівлю-продаж нерухомості, отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.07.2010 року, відповідач по теперішній час ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, який мав місце, та за яким виникли цивільно-правові відносини, які наділили сторін цих правовідносин відповідними цивільними правами та обов`язками по виконанню взятих на себе за договором зобов`язань. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо житлового будинку (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Горького, № 12 у с. Орлівка Ренійського району Одеської області за позивачем як добросовісним набувачем.

Outcome: approved