Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

В вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків, повязаних із знеціненням валюти на день платежу, посилаючись на те, що судовим рішенням з відповідачки на її користь було стягнуто 3000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 18 грудня 2014 року становило 47337 грн. та 1000 євро, що згідно курсу НБУ станом на 18 грудня 2014 року становило 19782 грн., а всього 67119 грн. На примусове виконання даного рішення був виданий виконавчий лист, відкрито виконавче провадження, однак на день звернення до суду заборгованість не погашена. Вважає, що у звязку з курсовою різницею іноземних валют, визначена судом до стягнення сума боргу в еквіваленті до гривні не відповідає реальній вартості валют на даний час. Тому задля відновлення порушеного цивільного права через знецінення валют, оскільки для придбання заборгованої відповідачкою суми коштів в іноземній валюті станом на 14 вересня 2016 року курс гривні до долара США становить 2642,5985 грн. за 100 доларів США та 2972,1305 грн. за 100 євро, тому просить стягнути з останньої завдані їй реальні збитки у вигляді курсової різниці на суму 41880 грн. (26,425985х3000+29,721305х1000) 67119=41880 грн. В судовому засіданні позивачка вказала, що відповідачка, незважаючи на неодноразові її прохання, на протязі тривалого часу відмовляла їй повернути борг через відсутність коштів. Лише 17 грудня 2016 року через виконавчу службу їй було відшкодовано 67119 грн. з даного боргу. Проте з підстав знецінення валюти, вона просить стягнути курсову різницю іноземних валют станом на 17 грудня 2016 року згідно курсу НБУ. Відповідачка заперечила проти задоволення заявлених позовних вимог за безпідставністю, так як 17 грудня 2016 року судове рішення виконане і позивачці відшкодовано визначений судом борг в розмірі 67119 грн. Офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватись (збільшуватись чи зменшуватись), однак дана обставина не дає підстав стороні зобовязання, спір якого вже вирішений судом, предявляти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що в березні 2014 року [PERSON] позичила у [PERSON] 4000 доларів США та 1000 євро, які остання зобовязувалась повернути на протязі двох трьох місяців, проте із вказаної суми боргу у липні 2013 року повернула лише 1000 доларів США. Визнаючи наявність боргу перед [PERSON], [PERSON] 24 січня 2014 року написала письмову розписку, у якій взяла на себе зобовязання повернути [PERSON] позичені в неї грошові кошти в розмірі 3000 доларів США та 1000 євро в строк до 01 квітня 2014 року. 18 грудня 2014 року заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто суму боргу у розмірі 3000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 18 грудня 2014 року становило 47337 грн. та 1000 євро, що згідно курсу НБУ станом на 18 грудня 2014 року становило 19782 грн., а всього 67119 грн. 17 лютого 2015 року Старокостянтинівським районним судом на примусове виконання даного рішення виданий виконавчий лист № 2/683/1173/2014. 20 лютого 2015 року Старокостянтинівським РВДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області відкрито виконавче провадження. 17 грудня 2016 року позивачці перерахована сума боргу згідно вищевказаного виконавчого документа в розмірі 67119 грн. Дані обставини визнаються сторонами та ними не оспорюються. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У частині другій статті 16 ЦК України зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів. У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2. ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини. Несвоєчасне виконанням грошових зобовязань може бути підставою для відповідальності боржника, встановленої ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 2 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В свою чергу, згідно зі статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, разом з тим, навіть при наявності судового рішення, як акту правосуддя, але яке не виконано зобовязання (в тому числі грошове) є чинним. \~Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом. Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якою зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак,\~не містить заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадках зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Оскільки судовим рішенням вирішено спір сторін по справі, позивачці немає потреби після кожного збільшення курсу валют звертатись до суду за захистом своїх прав. Незважаючи на те, що в резолютивній частині зазначеного рішення суду відсутня вказівка на конвертацію суми боргу в національну валюту на день здійснення платежу, це слідує зі змісту ст. 533 ЦК України та практики Європейського суду з прав людини про те, що суди у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. За таких обставин позивачці чи державному виконавцю належить лише відповідно до ст. 221 ЦПК України звернутись до суду за розясненням рішення суду, якщо воно є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі.

Outcome: dismissed