Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у відсутності його представника. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] , діючий від імені та в інтересах позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія свідоцтва про народження позивача; копія протоколу опитування особи - [PERSON] ; копія сертифікату серії ОД №0571014 від 25.02.2000р. на право на земельну частку (пай) розміром 3,43 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ «Насінницький радгосп «Перемога» с.Котловина Ренійського району Одеської області, оформленого на ім`я [PERSON] ; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.2002р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.06.2016р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі являється сином нині померлого [PERSON] . За життя батькові позивача - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.2002р. належала Ѕ частина земельної частки (паю) розміром 3,43 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ «Насінницький радгосп «Перемога» с.Котловина Ренійського району Одеської області. Інша Ѕ частина земельної частки (паю) належить позивачу. За життя [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є позивач у справі (син померлого). На час смерті спадкодавця позивач мешкав разом із ним, після смерті батька прийняв спадщину фактично. Про фактичне прийняття спадщини позивачем (вступив в управління та володіння спадковим майном, поніс витрати на поховання, виконав поминальні обряди) свідчать його доводи, викладені у позові, а також письмові пояснення свідка [PERSON] , яка підтвердила, що вона добре знала батька позивача, на час смерті [PERSON] його син мешкав із ним, перед смертю [PERSON] та після земельною часткою розпоряджався позивач, всі документи знаходилися у нього, він особисто отримував грошові кошти за користування паєм третьою особою. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач із заявою до нотаріальної контори не звернувся, таким чином позивач прийняв спадщину на земельну частку (пай) в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час). У нинішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на вищевказану земельну частку (пай), про що 30.06.2016р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи позивач надати не може, оскільки в даний час немає технічної можливості його виготовити (відсутні спеціальні бланки), а державний акт про право власності на земельну ділянку виготовити за копією сертифікату на земельну частку (пай) також неможливо. З вищенаведеного виходить, що після смерті батька позивача вирішити питання про отримання необхідного правовстановлюючого документу у позасудовому порядку неможливо, за визнанням права власності на земельну частку (пай) (на його Ѕ частину), як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець в судовому порядку. Таким чином, позивач після смерті свого батька прийняв спадщину за законом в порядку ст. 549 ЦК України 1963р. і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець помер у 2003р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р. Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою для прийняття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця першої черги за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій документів, що стосуються спадкової земельної частки (паю), розпорядження щодо її цільового використання в цілому). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на земельну частку (пай) (її Ѕ частину) з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст.549 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved