Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідач був чоловіком позивача і мав посвідчення біженця, термін якого закінчився і не продовжувався. Проте, з грудня 2016 відповідач не проживає в квартирі позивача, хоча і залишається там зареєстрованим. Позивач наголошує на порушенні її прав на вільне розпорядження і користуванням майном, оскільки реєстрація відповідача призводить до додаткових щомісячних витрат на утримання квартири. У зв`язку з наведеним, позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та стягнути з відповідача судові витрати. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 20.12.2019 позов прийнято до розгляду, призначено підготовче судове засідання. В подальшому, згідно з ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 07.04.2020 справу було прийнято до провадження іншого складу суду. А на підставі ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 03.12.2020 справу прийнято до мого провадження. Підготовче провадження у справі було закрито згідно з ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 11.03.2021 . В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила задовольнити, повідомила, що з 2016 року відповідач не проживав в квартирі, зв`язок вони між собою не підтримують. Надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся належним чином з відповідним роз`ясненням процесуальних права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки, у тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті судова влада. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходив. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача та підтримує з нею дружні відносини, пояснила, що часто перебуває в гостях у позивача, проте, з 2017 року чоловіка позивача не бачила, так само як і не бачила в квартирі його речей. Суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судовим розглядом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] з 27.12.2012 по теперішній час. Згідно з довідкою Голови правління Житлово-будівельного кооперативу «ЛОКОМОТИВ-6» відповідач не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] з листопада 2016 року. Згідно з заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 28.05.2019 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, - задоволено. Шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28.02.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в місті Києві, серії [NUMBER] , актовий запис №201 - розірвано. Відповідно до ч.1, 2 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71 ЖК України, предметом доказування є причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відтак, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, оскільки судовим розглядом підтверджено факт не проживання відповідача в квартирі позивача у строк, більший ніж шість місяців.

Outcome: approved