Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому, з урахуванням остаточно уточнених позовних вимог, просить визнати протиправними дії ректора Хмельницького університету управління та права [PERSON] щодо ненадання йому відпустки; зобовязати ректора провести нарахування наданої відпустки позивачу в кількості 46 календарних днів; стягнути з Хмельницького університету управління та права на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і пояснив, що під діями, які просить визнати протиправними, має на увазі бездіяльність в формі ненадання йому відпустки за його заявами від 16.11.2015 року, 19.11.2015 року та 30.11.2015 року; під зобовязанням провести нарахування наданої відпустки позивачу в кількості 46 календарних днів має на увазі нарахування оплати за відпустку відповідно до зазначеної кількості днів, оскільки відпустка тривалістю 56 календарних днів була оплачена йому лише в частині 10 днів. Пояснив також, що моральної шкоди було завдано йому порушенням його права на відпочинок, а також тим, що внаслідок отриманих душевних страждань від протиправної поведінки щодо нього похитнулося його здоровя, він змушений був відбути на санаторно-курортне лікування, однак не зміг ним вповні скористатися. Представник відповідача проти позову заперечив і просить в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що перші три заяви позивача не були вирішені позитивно, оскільки ним не було до них додано доказів саме необхідності санаторно-курортного лікування, тоді як додано лише документ про рекомендацію такого лікування. Крім того, оплату відпустки в кількості лише 10 календарних днів пояснює тим, що при звільненні до розрахунку позивача увійшла сума компенсації за 46 календарних днів невикористаної відпустки, а при поновленні його на роботу в судовому порядку університет не стягував цих виплачених розрахункових коштів з позивача, а зарахував їх як оплату при фактичному наданні відпустки, в іншому випадку відпустка була б оплачена двічі. Проти стягнення компенсації моральної шкоди заперечує, оскільки жодних неправомірних дій допущено не було, надання відпустки проведено у відповідності до колективного договору. Співвідповідач в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення був повідомлений в установленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи за його відсутності в судовому засіданні, проти позову заперечуючи в звязку з його безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. За таких обставин суд вважає за можливе судовий розгляд справи провести за відсутності в судовому засіданні співвідповідача. Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних мотивів. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 28.12.2015 року в цивільній справі № 686/12945/15-ц (за участю тих же сторін) встановлено наступне. 01 вересня 2014 року на підставі наказу ректора Хмельницького університету управління та права за N 732-к від 01.09.2014 року [PERSON] до обрання за конкурсом посади професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування призначено на посаду виконуючим обовязки професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування Хмельницького університету управління та права на умовах контракту. Наказом ректора Хмельницького університету управління та права від 28.11.2014 року №901-к, відповідно до рішення Вченої ради університету (протокол засідання №4 від 27.11.2014 року) [PERSON] призначено з 01 грудня 2014 року обраного Вченою радою університету за конкурсом, на умовах контракту, на посаду професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування з діючими надбавками та доплатами. 31 березня 2015 року наказом ректора Хмельницького університету управління та права №116-к з 01 квітня 2015 року [PERSON] переведено з посади кафедри державного управління та місцевого самоврядування виконуючим обовязки завідувача цієї ж кафедри до обрання за конкурсом, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису та надбавкою за вислугу років у розмірі 20%, та доплатами за науковий ступінь і вчене звання 20% і 20% від посадового окладу. Наказом ректора Хмельницького університету управління та права за №313-к від 22 червня 2015 року [PERSON] звільнено 22 червня 2015 року виконувача обовязків завідувача кафедри державного управління та місцевого самоврядування у звязку з закінченням строку трудового договору, відповідно до п.2\~ст.36 КЗпП України, як такого, що не обраний вченою радою університету (рішення вченої ради №7, протокол №12 від 22.06.2015 року). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.10.2015 року було скасовано наказ ректора Хмельницького університету управління та права від 31.03.2015 року №116-к «Про переведення [PERSON]І.», скасовано наказ ректора Хмельницького університету управління та права від 22.06.2015 року №313-к «Про звільнення від займаної посади [PERSON]І.», виключено з трудової книжки [PERSON] запис про переведення на посаду виконувача обов'язків завідувача кафедри державного управління та місцевого самоврядування Хмельницького університету управління та права, поновлено\~[PERSON] з 22 червня 2015 року на посаді\~\~професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування Хмельницького університету управління та права. В зазначеній частині дане рішення суду було залишено без змін вище вказаним рішенням Апеляційного суду Хмельницької області. 9.11.2015 року позивача було поновлено на раніше займаній посаді наказом № 793-к Хмельницького університету управління та права. 16.11.2015 року та 19.11.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявами про надання йому відпустки за 2014 2015 навчальний рік: спочатку - тривалістю 56 календарних днів, згодом тривалістю 40 календарних днів. В наданні відпустки листами за підписом співвідповідача від 17.11.2015 року та 20.11.2015 року було відмовлено. 30.11.2015 року позивач знову звернувся з заявою про надання йому відпустки тривалістю 56 календарних днів, посилаючись на необхідність санаторно-курортного лікування та надаючи виписку з історії хвороби як додаток до цієї заяви. В наданні відпустки листом за підписом співвідповідача від 1.12.2015 року було відмовлено. 2.12.2015 року позивач вчетверте звернувся до відповідача за заявою про надання відпустки, додавши той же медичний документ. Його заяву було розглянуто відповідачем позитивно і 7.12.2015 року надано відпустку тривалістю 56 календарних днів згідно наказу № 845-к, копія котрого міститься у справі. Цим же наказом визначено провести оплату за 10 календарних днів відпустки і врахувати виплачену компенсацію за 46 календарних днів невиплаченої щорічної основної відпустки відповідно до наказу № 313-к від 22.06.2015 року. У відповідності до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про відпустки», керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам надається щорічна основна відпустка тривалістю до 56 календарних днів у порядку, затверджуваному Кабінетом Міністрів України. Згідно абз. 4 п. 2 Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 р. № 346, керівним, педагогічним, науковим і науково-педагогічним працівникам навчальних закладів та навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів у разі необхідності санаторно-курортного лікування щорічна основна відпустка або її частина може надаватися протягом навчального року, якщо це передбачено колективним договором. Відповідно до п. 3.13 Колективного договору трудового колективу та адміністрації Хмельницького університету управління та права, затвердженого конференцією трудового колективу Хмельницького університету управління та права 19.03.2015 року, протокол № 1, науково-педагогічним працівникам Університету щорічна основна відпустка надається, як правило, в період літніх канікул незалежно від часу прийняття на роботу, а у разі необхідності санаторно-курортного лікування протягом навчального року. Зазначена редакція колективного договору стверджується позивачем і визнається відповідачем. Таким чином, ані зазначивши мети надання відпустки впродовж навчального року, ані надавши доказів потреби санаторно-курортного лікування до заяв від 16 та 19 листопада 2015 року, позивач згідно чинного законодавства та умов колективного договору не мав підстав розраховувати на позитивне вирішення його заяв. Суд звертає також увагу на те, що доказів існування потреби в такому лікуванні саме станом на 16 і 19 листопада 2015 року не було надано і в ході судового розгляду справи. Однак в заявах як від 30.11.2015 року, так і від 2.12.2015 року було зазначено мету відпустки необхідність відповідного лікування, а на підтвердження цієї обставини було додано копію виписного епікризу від 27.11.2015 року з відміткою лікаря про рекомендацію санаторно-курортного лікування у м. Хмільник. За таких обставин суд приходить до висновку, що ненадання позивачу основної щорічної відпустки за його заявами від 16 та 19 листопада 2015 року було правомірним, а ненадання такої відпустки за заявою від 30.11.2015 року протиправним. Разом з тим, такого способу захисту порушеного права позивача на відпочинок, як визнання протиправними дій керівника роботодавця, закон не передбачає. Зокрема, згідно ч. 1 ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. КЗпП України не передбачає можливості визнання протиправними дій керівника роботодавця в судовому порядку в разі порушення тих чи інших трудових прав працівника. Що ж стосується ст. 16 ЦК України, якою визначено способу захисту цивільних прав та інтересів, то вона передбачає можливість визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності лише органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. До жодної із зазначених категорій співвідповідач не належить. За таких обставин в задоволенні першої із заявлених позовних вимог слід відмовити. Друга із заявлених позовних вимог є необґрунтованою та безпідставною, оскільки, як вбачається із наказу № 845-к від 7.12.2015 року «Про надання щорічної основної відпустки [PERSON]І.», наказу № 313-к від 22.06.2015 року «Про звільнення від займаної посади [PERSON]І.», наказу № 25-к від 16.01.2016 року «Про звільнення від займаної посади [PERSON]І.», розрахункової відомості за період з 1.07.2015 року по 31.12.2015 року, розрахункового листка за червень 2015 року [PERSON], довідки Хмельницького університету управління та права про дохід позивача за період з 1.01.2015 року по 22.06.2015 року, копії котрих наявні у справі,відпустка тривалістю 56 календарних днів оплачена позивачу в повному обсязі, а саме: 46 календарних днів в формі компенсації за невикористану відпустку при звільненні 22.06.2015 року, 10 календарних днів при наданні відпустки 7.12.2015 року. Більше того, при звільненні 16.01.2016 року було визначено знову виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 22 календарних дні щорічної відпустки. Крім того, вимога заявлена до неналежного відповідача, оскільки ректор діє в інтересах установи, яку представляє, а не від власного імені, тому дану вимогу слід було б адресувати Хмельницькому університету управління та права. Таким чином, в позові і в цій частині позовних вимог слід відмовити. Разом з тим, слід частково задовольнити позовну вимогу про стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди в розмірі 500 грн., за ненадання відпустки за заявою від 30.11.2015 року, яка обєктивно була йому необхідна за станом здоровя, враховуючи, що неможливість скористатися рекомендованим лікарем санаторно-курортним лікуванням внаслідок ненадання відпустки потягла за собою погіршення стану здоровя позивача. Зазначені обставини підтверджуються виписним епікризом Хмельницької обласної лікарні від 27.11.2015 року, консультативним витягом Поліклінічного відділення Хмельницької обласної лікарні від 5.12.2015 року, санаторно-курортною книжкою [PERSON], квитанцією від 5.12.2015 року, довідкою ТзОВ «Санаторій «Поділля», копії котрих наявні у справі. У стягненні решти заявленої суми моральної шкоди слід відмовити. Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем на загальну суму 1461,60 грн., і їх слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 48,72 грн. (позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволена на 1/10, в решті позовних вимог відмовлено). На підставі наведеного та

Outcome: partial