Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В своїй позовній заяві позивач вказує на те, що вона позичила гроші в сумі 18 000 грн. відповідачці, про що вона написала розписку та зобов'язувалася повернути борг до травня 2014 року. Однак, [PERSON] порушила умови договору та кошти в зазначений термін не повернула. Прохала стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 18 000 грн. та сплачений судовий збір. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов, прохали його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, пояснивши суду, що дійсно позичила кошти у позивачки, однак у визначений строк не повернула, так як не має можливості. Суд, заслухавши показання сторін, свідка, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 травня 2013 року [PERSON] отримала у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 18 000 грн., зобов'язавшись повернути їй кошти до 15 травня 2014 року. На підтвердження отримання від [PERSON] грошей, відповідач склала розписку. Однак відповідач, в порушення домовленості, позикодавцеві у встановлений строк грошові кошти не повернула. Допитаний по справі свідок [PERSON] пояснив, що дійсно відповідачка позичила гроші у сумі 18 000 грн. у його дружини [PERSON] і зобов'язувалась повернути до травня 2014 року, але до даного часу гроші не повернуті. В силу ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] підтвердила, що розписка про отримання грошових коштів написана нею власноручно та нею підписана. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Позичальник [PERSON] свої зобов'язання не виконала та борг до 15 травня 2014 року не повернула. У відповідності до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем надано достатньо доказів про наявність договору позики, про те, що відповідач [PERSON] одержала від позивача саме таку суму у борг і не повернула позику у встановлений строк на вимогу позикодавця. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved