Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя, виділити йому у власність ? частину домоволодіння № 51 по вулиці Мічуріна в селі Єлизаветівка Марїнського району Донецької області, телевізор та холодильник. В позовній заяві також просив витребувати у відповідача правовстановчі документи на спірний будинок та з метою визначення можливості для виділу в натурі ? частки домоволодіння призначити по справі будівельно-судову експертизу. В обгрунтування позову посилався на те, що з 03.03.1979 року по 18.03.2011 року знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, за час шлюбу побудували будинок та допоміжні споруди. Також за спільні кошти придбали телевізор, тумбочку під телевизор, пральну машину-автомат, холодильник. 31 серпня 2016 року йому стало відомо, що відповідач без його відома готує документи на відчуження домоволодіння на користь їх дочки [PERSON]. Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 21 грудня 2016 року з урахуванням додаткового рішення та ухвали цього ж суду про виправлення описки від 11 липня 2017 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння, що складається з: «А-1» житловий будинок з тамбуром «а-1» загальною площею 83.0 кв.м., в тому числі житловою 48.3 та господарський блок F1 в складі: гараж, сарай, «П-1» погріб, «Б-1» літня кухня, «б-1» прибудова до літньої кухні, «В-1», «Д-1» сараї, «Л-1» сарай, «У-1» вбиральня, «к» свердловина, «н» вигріб, що знаходиться за адресою Донецька область, Марїнський район, с. Єлизаветівка, вул. Мічуріна, буд. 51. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння, що складається з: «А-1» житловий будинок з тамбуром «а-1» загальною площею 83.0 кв.м., в тому числі житловою 48.3 та господарський блок F1 в складі: гараж, сарай, «П-1» погріб, «Б-1» літня кухня, «б-1» прибудова до літньої кухні, «В-1», «Д-1» сараї, «Л-1» сарай, «У-1» вбиральня, «к» свердловина, «н» вигріб, № 1 ворота, №2, №3 паркан, що знаходиться за адресою Донецька область, Марїнський район, с. Єлизаветівка, вул. Мічуріна, буд. 51. В решті позову відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. Не погодившись з рішенням суду, [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права. В обгрунтування доводів скарги посилається на те, що належним відповідачем у справі повинна бути [PERSON] донька сторін, оскільки згідно рішення Марїнського районного суду від 06 вересня 2016 року, яке набрало чинності, за дочкою визнано право власності на спірний будинок. На порушення норм процесуального права суд не повідомив її про слухання справи 21 грудня 2016 року, що позбавило її можливості надати свої заперечення на позовну заяву та надавати докази в судовому засіданні. Суд також не зважив на те, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки шлюб між ними розірвано 18 березня 2011 року, а до суду з позовом [PERSON] звернувся в жовтні 2016 року, тобто по спливу більш ніж 5 років. Крім того, позивач не зазначив в позові інше майно, яке було придбано під час шлюбу і яке він забрав собі. В апеляційному суді [PERSON] підтримала доводи скарги в повному обсязі, пояснивши, що нею оскаржується рішення суду тільки в частині задоволених вимог. Позивач [PERSON] до апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток (а.с.74, 86) та телефонограми, яка зареєстрована в Журналі телефонограм за № 3954 (а.с.87). В надісланих на адресу апеляційного суду запереченнях [PERSON] просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін (а.с.77). Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Враховуючи, що позивач повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Апеляціцйний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині зміні з таких підстав. Відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, в якому просив виділити йому у власність ? частину домоволодіння № 51 по вулиці Мічуріна в селі Єлизаветівка Марїнського району, телевізор та холодильник. При цьому просив суд під час підготовки до судового розгляду витребувати у відповідача правовстановчі документи на будинок та з метою визначення можливості виділу в натурі ? частки домоволодіння призначити по справі судово-будівельну експертизу (а.с.3-4). Ухвалою судді Марїнського районного суду Донецької області від 01 листопада 2016 року розгляд справи було призначено на 21 грудня 2016 року (а.с.15) і в цей же день відбувся розгляд справи по суті та ухвалено рішення (а.с.23-25). Згідно тексту судового рішення сторони були присутні у судовому засіданні, журнал судового засідання в матеріалах справи відсутній, тому неможливо встановити, чи заявляв позивач клопотання про призначення експертизи. Окремої письмової заяви позивача про призначення судово-будівельної експертизи із зазначенням експертної установи, якій необхідно доручити проведення експертизи та переліку питань, які потрібно поставити перед експертами матеріали справи не містять. Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на норми статей 60,70 СК України та дійшов висновку, що спірний житловий будинок є сумісною власністю подружжя, тому за кожним із подружжя необхідно визнати право власності на ? частину домоволодіння. При цьому судом встановлено, що 03 березня 1979 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 18 березня 2011 року розірваний. Згідно показань позивача за час шлюбу сторони побудували за спільні кошти домоволодіння, що складається з житлового будинку з тамбуром, а також господарський блок в складі гараж, сарай, погріб, літня кухня, прибудова до літньої кухні, сараї, уборна, скважина, вигріб, ворота, паркан. Вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю сторін. Після розірвання шлюбу в будинку залишились проживати колишня дружина та син [PERSON], позивач вимушений був винаймати житло, оскільки відповідач створила такі умови, за яких проживання в одному дворі було неможливим. Після надходження апеляційної скарги відповідача з матеріалами цивільної справи до апеляційного суду ухвалою судді-доповідача від 14 квітня 2017 року цивільна справа була повернута до Марїнського районного суду Донецької області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення щодо позовних вимог про поділ між подружжям іншого майна та про поділ заявленого в позові майна в натурі. Згідно ухвали Марїнського районного суду Донецької області від 11 липня 2017 року в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.54-55). В апеляційному суді [PERSON] підтвердила, що нею оскаржується рішення суду першої інстанції тільки в частині задоволених вимог про визнання за кожною із сторін права власності на спірне домоволодіння. Висновки суду першої інстанції про відмову у задоволені інших позовних вимог сторонами не оскаржуються, тому їх законність та обгрунтованість апеляційним судом відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України не перевіряється. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ним або шлюбним договором. Висновки суду першої інстанції про те, що спірний жилий будинок є спільною сумісною власністю сторін як подружжя є вірним. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 03 березня 1979 року, шлюб розірвано згідно рішення Марїнського районного суду Донецької області від 18 березня 2011 року (а.с.11). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Донецька область, Марїнський район, с. Єлизаветівка, вулиця Мічуріна будинок 51 з 14 квітня 2009 року належить на праві приватної власності (частка власності 1/1) [PERSON] [INFO]. Підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності від 14.04.2009 року, видане виконавчим комітетом Єлизаветівської сільської ради. Також з вказаної довідки вбачається, що загальна площа вказаного житлового будинку складає 83 кв.м., житлова - 48,3 кв.м. До складових частин обєкта нерухомого майна віднесено: житловий будинок 1,А; тамбур 1,а; гараж 1,Г; погріб 1,П; літня кухня з прибудовою 1,Б; сарай 1,В; вбиральня 1,У; сарай 1,Д; сарай 1,Л; свердловина к; ворота № 1; паркан № 2. Враховуючи, що право власності на будинок у позивача виникло під час знаходження у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, то суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що частки майна дружини та чоловіка є рівними. Між тим, рішення суду в частині задоволених вимог не може залишатися без змін, оскільки, визнаючи за кожним із подружжя право власності на ? частину домоволодіння, суд, зазначаючі складові частини обєкта нерухомого майна визнав за [PERSON] право власності на ворота та паркан і не зазначив вказані складові частини при визначені права власності позивача на ? частину цього ж домоволодіння. Крім того, суд в переліку складових частин домоволодіння зазначив вигріб «н», який не зазначений в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно як складова частина спірного будинку. За таких обставин рішення суду підлягає зміні. Довід скарги про те, що належним відповідачем по справі повинна бути донька сторін [PERSON] є безпідставним з огляду на наступне. Відповідно до рішення Марїнського районного суду Донецької області від 06 вересня 2016 року (справа № 237/3306/16-ц) було визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок № 51 по вулиці Мічуріна в селі Єлизаветівка Марїнського району Донецької області. Згідно рішення цього ж суду від 17 листопада 2016 заяву [PERSON] про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами задоволено. Рішення Марїнського районного суду Донецької області від 06 вересня 2016 року скасовано і ухвалено рішення про відмову у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок № 51 по вулиці Мічуріна в селі Єлизаветівка Марїнського району Донецької області. Відповідно до відмітки суду рішення оскаржено не було і набрало законної сили 29 листопада 2016 року. Також є безпідставним довід апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності. Відповідно до ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Тобто, визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Така ж правова позиція, викладена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-258цс15. В апеляційному суді [PERSON] пояснила, що позивач протягом тривалого часу в будинку не проживає, проте питання щодо відчуження будинку на користь доньки виникло тільки восени 2016 року. Таким чином, право позивача на спільне майно було порушено в вересні 2016 року, з позовом до суду він звернувся в жовтні 2016 року, тому строк позовної давності ним не пропущений. Посилання відповідача в скарзі на те, що позивачем було забрано інше спільно придбане під час шлюбу майно, яке він в позові не зазначив, до уваги не приймається, оскільки ніхто із подружжя з позовними вимогами про поділ цього майна до суду не звертався, а відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим, довід скарги про порушення судом норм процесуального права є обгрунтованим, оскільки матеріали справи не містять будь-яких відомостей про належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи на 21 грудня 2016 року, посилання суду в рішенні на присутність сторін в судовому засіданні не підтверджено журналом судового засідання, а відповідач цей факт заперечує. Крім того, на аркуші справи 16 знаходиться відзив [PERSON] на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, яка зареєстрована судом 13 січня 2017 року. Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні.

Outcome: partial