Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

В жовтні 2014 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] (надалі по тексту - позивач) із позовом до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, [PERSON] про визнання недійсним усиновлення (удочеріння) та відновлення відомостей у актовому записі про дитину, у якому просив суд визнати недійсним усиновлення (удочеріння) [PERSON] (після усиновлення (удочеріння) - [PERSON] ), [INFO] , уродженки м. Харків (актовий запис про народження №412 від 11.08.1998 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції), відновити відомості у актовому записі №412 від 11.08.1998 р., що були змінені на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.08.2009 р., зазначивши у актовому записі прізвище неповнолітньої дитини « [PERSON] », по батькові « [PERSON] », батько « [PERSON] », всі інші дані залишити без змін, а також покласти на відповідача судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем позивач перебував у шлюбі з 29.12.2006 р. У відповідача від першого шлюбу була дитина [PERSON] , [INFO] . За рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.06.2009 р. батька дитини [PERSON] - [PERSON]. позбавлено батьківських прав. Під час шлюбу позивач за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.08.2009 р. (справа 2о-244/2009) удочерив (усиновив) дитину [PERSON] , [INFO] , зі зміною прізвища та по батькові дитини. 07.10.2009 р. було видано свідоцтво про народження дитини [PERSON] , в якому батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Усиновлення здійснювалось на вимогу відповідача, вона в категоричній формі наполягала на усиновленні дитини. Позивач наміру виховувати дитину та виконувати батьківський обов`язок щодо неї не мав. Небажання позивача усиновлювати дитину встановлено під час розгляду цивільної справи №753/2239/13 про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] (рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10.07.2013 р.). Крім того, в серпні 2014 року при ознайомлені з матеріалами цивільної справи №2о-244/2009 про усиновлення дитини позивач дізнався, що підпис в заяві про усиновлення, поданої до суду, підроблений. За даним фактом внесено відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань за ст. 358 ч. 4 КК України. Під час досудового розслідування проводилась почеркознавча експертиза, за висновком якої підпис в заяві про усиновлення дитини від імені [PERSON] виконаний іншою особою. Позивач вважає, що наявні підстави для визнання недійсним усиновлення (удочеріння) [PERSON] , оскільки він не бажав настання прав та обов`язків, які виникають у результаті усиновлення, та усиновлення було проведене на підставі підроблених документів (подання підробленої заяви про усиновлення до Дарницького районного суду м. Києва). (а.с. 2-7 т.1) У запереченні на позов відповідач просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач виявив самостійне бажання усиновити (удочерити) неповнолітню дитину [PERSON] , і під час шлюбу позивач виконував належним чином обов`язок по вихованню дитини, забезпечував її нормальний фізичний та духовний розвиток. За власною ініціативою позивач звернувся в орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про усиновлення дитини, збирав необхідні документи для усиновлення. Під час розгляду справи про усиновлення Дарницьким районним судом м. Києва в судовому засіданні [PERSON] підтримував свою заяву про усиновлення дитини, в зв`язку з чим рішенням суду від 27.08.2009 р. заяву [PERSON] про усиновлення дитини [PERSON] було задоволено. Волевиявлення позивача на усиновлення дитини було вільним, він самостійно збирав документи та займався процедурою усиновлення. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.07.2013 р. у справі №753/2239/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав встановлено, що відношення позивача до дитини було добрим до моменту удочеріння, тільки після 2009 року та з моменту припинення спільного проживання з червня 2011 року [PERSON] почав неналежно ставитись до батьківських обов`яків відносно дитини. В запереченні на позов та апеляційній скарзі на рішення суду у справі №753/2239/13 [PERSON] зазначав про бажання спілкуватись з дитиною, брати участь у її розвитку. Вважає, що вимога про відновлення відомостей в актовому записі дитини, які були змінені на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.08.2009 р. про усиновлення, задоволенню не підлягає, оскільки повинна враховуватись думка дитини в цьому питанні. (а.с. 79-89 т. 1) В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав зазначених у позові. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала і підтримала доводи заперечень проти позову. Представники третіх осіб - Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явились, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність. (а.с. 159 т. 2, 77 т. 3) Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, третя особа [PERSON]. в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності(ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою суду від 25.11.2014 р. у вказаній справі відкрито провадження під головування судді Фролової І.В. Ухвалою суду від 17.02.2015 р. витребувано з Дарницького районного суду м. Києва з матеріалів цивільної справи № 2о-244/09 оригінал заяви [PERSON] від 19 серпня 2009 року про усиновлення малолітньої [PERSON] , доньки [PERSON] . Ухвалою суду від 26.03.2015 р. витребувано з Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України оригінал заяви [PERSON] від 19 серпня 2009 року про усиновлення малолітньої [PERSON] , доньки [PERSON] . Ухвалою суду 30.12.2015 р. цивільну справу прийнято до провадження суддею Осауловим А.А. Ухвалою суду від 09.09.2016 р. призначено по справі судову почеркознавчу експертизу. Ухвалою суду від 21.01.2020 р. призначено підготовче засідання у цивільній справі. Ухвалою суду від 10.03.2020 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі, справу призначено до судового розгляду. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.12.2006 р., який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.06.2012 р. (справа №02/2о-152/2012) розірвано. (а.с. 18, 19 т.1) Відповідач [PERSON]. змінила прізвище на [PERSON]. (а.с. 90 т. 3) [INFO] народилась [PERSON] , батьками записані [PERSON]. , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а.с.16 т. 1) 19.08.2009 р. до Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON] про усиновлення дитини [PERSON] (а.с. 21-23 т. 1) Згідно ст. 207 СК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно ст. 223 ч. 1 СК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення. Подання такої заяви через представника не допускається. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.08.2009 р. у цивільній справі №2о-244/2009 дозволено [PERSON] удочерити неповнолітню [PERSON] , [INFO] , зі зміною прізвища дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] » без зміни дати народження та місця народження. Зобов`язано Міський відділ реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції м. Харкова внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , виключити з актового запису відомості про батька [PERSON]. , батьком записати [PERSON] . Зобов`язано Міський відділ реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції м. Харкова видати нове свідоцтво про народження усиновленої дитини. (а.с 59-61 т. 2) В судовому засіданні [PERSON] вимоги заяви про усиновлення дитини підтримав, просив заяву задоволити, пояснював, що з моменту сумісного проживання він повністю взяв на себе батьківські обов`язки стосовно [PERSON] , забезпечив її нормальний фізичний та духовний розвиток, створює всі необхідні умови для розвитку і виховання дитини. Крім того, [PERSON] в судовому засіданні зазначав, що розуміє всі правові аспекти пов`язані з удочерінням, та несе відповідальність за удочеріння. Підтримання [PERSON] заяви про усиновлення підтверджується також журналом судового засідання від 27.08.2009 р. у цивільній справі №2о-244/2009. (а.с. 102-103 т. 1) Позивач [PERSON] звертався до Служби у справах дітей Дарницької в м. Києві державної адміністрації щодо розгляду питання по усиновленню дитини [PERSON] , про що свідчить заява [PERSON] від 12.08.2009 р. та йдеться у висновоку Виконавчого органу Дарницької районної в м. Києві ради №5589/09 від 17.08.2009 р. направленому Дарницькому районному суду м. Києва. (а.с. 93, 94-95 т.1) Тобто, позивач [PERSON] збирав документи, необхідні для усиновлення дитини [PERSON] , самостійно звертався до органу опіки та піклування з цього питання, був особисто присутній в судовому засіданні при розгляді цивільної справи №2о-244/2009 та підтримував заяву про усиновлення дитини [PERSON] . Згідно ст. 255 ч. 6,7 ЦПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі відкликання заяви про усиновлення після ухвалення рішення про усиновлення, але до набрання ним законної сили, суд скасовує своє рішення і залишає заяву без розгляду. Усиновлення вважається здійсненим з дня набрання законної сили рішенням суду. [PERSON] заяву про усиновлення дитини не відкликав, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.08.2009 р. у справі №2о-244/2009 набрало законної сили, оскільки позивач до апеляційного суду його також не оскаржував. 07.10.2009 р. видано свідоцтво про народження дитини [PERSON] , батьками записані [PERSON] і [PERSON]. (а.с. 17 т. 1) Згідно ст. 236 ч. 3 СК України усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду, якщо воно було проведене на підставі підроблених документів. На а.с. 29-35 т.1 - висновок експерта №439/тдд від 24.09.2014 р. у кримінальному провадженні №12014100000001177 від 28.08.2014 р., за яким підпис в графі «заявник» в заяві від 19.08.2009 р. у справі 2о-244/09 про усиновлення дитини [PERSON] , [INFO] , від імені [PERSON] , виконаний [PERSON] . З висновку експертів №16059/1606016-32 від 08.12.2017 р. за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи вбачається, що підпис від імені [PERSON] у наданому на дослідженні документі (заяві №124 від 19.08.2009 р.) виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] в заяві виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] (а.с. 219- 223 т. 2) Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Судом встановлено, що за фактом підроблення заяви [PERSON] про усиновлення від 19.08.2009 р. відкрито кримінальне провадження №12014100000001177 від 28.08.2014 р. за ст. 358 ч. 4 КК України, яке в подальшому було об`єднано з кримінальним провадженням №42012110000000089. Витяг з ЄРДР кримінального провадження №42012110000000089 - на а.с. 68-76 т. 2. Письмового доказу - судового рішення (вироку суду), яким встановлено факт підроблення заяви [PERSON] про усиновлення від 19.08.2009 р., стороною позивача не надано. Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 слід відрізняти підстави та порядок визнання усиновлення недійсним від підстав і порядку його скасування. У СК України визначено як підстави, з яких усиновлення обов`язково має бути визнане недійсним, так і підстави, за наявності яких суд вирішує це питання на свій розсуд. Відповідно до ч.1,2 ст. 236 СК України суд обов`язково визнає усиновлення недійсним, якщо воно було здійснене без згоди дитини і батьків, яка була необхідна, або якщо усиновлювач не бажав настання прав та обов`язків, що виникають унаслідок усиновлення (фіктивне усиновлення). Згідно ж із ч.3, 4 цієї статті суд може, але не зобов`язаний визнати недійсним усиновлення, здійснене на підставі підроблених документів або за відсутності згоди осіб, зазначених у статтях 220-222 СК. Виходячи зі змісту ст. 236 Сімейного кодексу України і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України обов`язковість визнання усиновлення недійсним передбачена лише частинами 1 і 2 вказаної норми, а частинами 3,4 цієї статті передбачене лише право, а не обов`язок суду визнати усиновлення недійсним. Враховуючи те, що [PERSON] було здійснено низку дій, що свідчать про його свідомий намір усиновити дитину [PERSON] ( [PERSON] ), а саме: збирання документів, необхідних для усиновлення дитини, самостійне звернення до органу опіки та піклування, підтримання заяви про усиновлення дитини в судовому засіданні у справі №2о-244/2009, суд вважає, що відсутні підстави для визнання усиновлення недійсним за ст. 236 ч. 3 СК України (проведення усиновлення на підставі підроблених документів). Судом враховано, що визнання недійним усиновлення за вказаною нормою є правом суду, а його не обов`язком. Згідно ст. 236 ч. 2 СК України усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо усиновлювач не бажав настання прав та обов`язків, які виникають у результаті усиновлення (фіктивне усиновлення). Фіктивне усиновлення - це усиновлення, яке хоч формально і відповідає всім вимогам закону, але проведено лише «про людське око», не маючи на меті встановлення передбачених законом відносин з усиновлення, тобто без наміру створювати між усиновленим і усиновлювачем відносин батьків і дітей. Як на підставу фіктивності усиновлення позивач вказував на те, що він не мав наміру займатись вихованням та виконувати батьківський обов`язок щодо дитини [PERSON] , усиновлення було здійснено на вимогу відповідача [PERSON] , яка шантажувала його розлученням. Згідно ст. 81 ч. 1, 6 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 82 ч. 4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зокрема, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.08.2009 р. встановлено, що позивач ставиться до [PERSON] , як до рідної доньки, а також з показань в суді самого позивача і матері дитини вбачається про бажання позивача усиновити дитину і намір надати належне виховання і розвиток, добрі стосунки між ними як між батьком і дитиною. Аналогічні обставини щодо підтримання зави про усиновлення вбачається з журналу судового засідання. (а.с. 102 т. 1) Крім того, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.07.2013 р., яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.11.2013 р., у справі №753/2239/13 встановлено, що відношення відповідача до дитини було добрим до моменту її удочеріння, а після удочеріння в 2009 році і також після того, як [PERSON] перестав проживати разом із позивачкою та дитиною з червня 2011 року ставився неналежним чином до виконання своїх батьківських обов`язків, не зустрічався з нею і не намагався знайти контакт із дитиною, не займався її вихованням, особисто не надавав коштів на її утримання, не цікавився життям дитини, а також не турбувався про її здоров`я. (а.с. 39-42, 43-45 т. 1) Позивач, вважаючи на теперішній час усиновлення фіктивним, позов про позбавлення батьківських прав у справі №753/2239/13 не визнавав, подавав заперечення на позов (а.с. 114-118 т. 1), апеляційну скаргу на рішення суду (а.с. 119-125 т. 1), оскільки він бажав спілкуватись з дитиною, брати участь у її вихованні та розвитку. Ухилення позивача після усиновлення від виконання батьківських обов`язків та небажання ним утримувати дитину само по собі не свідчить про фіктивність усиновлення. Таким чином, будь-яких доказів на підтвердження того, що усиновлення було вчинено поза волею [PERSON] , тобто було фіктивним, не надано. При цьому, суд не приймає до уваги зазначені у позові обставини на доведеність вимог ч. 2 ст. 236 СК України щодо встановлених судовими рішеннями за 2013 рік обставини невиконання батьківських обов`язків позивачем, оскільки такі обставини, якщо і мали місце, то вже після усиновлення позивачем [PERSON] у 2009 році. Ці обставини жодним чином не вказують на наявність умислу у позивача здійснити фіктивне усиновлення в 2009 році без наміру спілкування і виховання дитини, набуття прав і обов`язків батька і дитини. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним усиновлення (удочеріння), суд не вбачає. Оскільки позовна вимога про відновлення відомостей у актовому записі №412 від 11.08.1998 р., що були змінені на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.08.2009 р., є похідною від вимоги про визнання недійсним усиновлення (удочеріння), яка задоволенню не підлягає, суд вважає, що у задоволенні позову в цій частині також необхідно відмовити. Крім того, згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 з огляду на те, що ч.5 ст. 237, ч.5 ст. 239 СК передбачено можливість альтернативного вирішення дитиною питання щодо збереження прізвища, імені та по батькові, які вона одержала у зв`язку з усиновленням, у разі визнання його недійсним або скасування, необхідно з`ясувати її бажання і відобразити його в судовому рішенні. Ст. 295 ч.1 ЦК України передбачає, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім`я. [PERSON]. досягла шістнадцять років, а отже набула право на зміну імені та прізвище за власним бажанням. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність залишення позову без задоволення. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed