Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоровя. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він працював на підприємстві відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» , на підземного підривника. 03 травня 2017 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, під час якого він отримав тяжкі тілесні ушкодження: сполучена травма, закрита травма гру динної клітини, забій грудної клітини, закритий перелом обох кісток лівої гомілки в середній третині. Висновком МСЕК йому було встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності, третя група інвалідності.Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв'язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральна шкода, яку позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 119\~665,00 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому послалася на те, що позивач не надав суду належних доказів та допустимих спричинення йому моральної шкоди з вини відповідача. Одна з найважливіших підстав для настання відповідальності в спричиненні моральної шкоди позивачу, пов'язаної з отриманим професійним захворюванням, не вказана і встановлених законодавчо доказів про її наявність не надано. Таким чином, вимога позивача про стягнення 119 665,00 грн., як компенсації моральної шкоди є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. У звязку з вищевикладеним відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позову. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] працював в ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» , на підземного підривника. Висновком МСЕК від 30.08.2017 року [PERSON], первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву, друга група інвалідності. Відповідно до Акту № 22-71 від 26.05.2017 року, 03 травня 2017 року о 12 годині 30 хвилин під час виконання трудових обовязків з [PERSON]А стався нещасний випадок, повязаний з виробництвом, в результаті чого він отримав тяжкі тілесні ушкодження: сполучена травма, закрита травма гру динної клітини, забій грудної клітини, закритий перелом обох кісток лівої гомілки в середній третині, акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затверджений комісією ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про проведення розслідування нещасного випадку. Як зазначено в акті розслідування нещасного випадку від 26 травня 2017 року, наслідками нещасного випадку є стійка втрата працездатності, діагноз: сполучена травма, закрита травма гру динної клітини, забій грудної клітини, закритий перелом обох кісток лівої гомілки в середній третині, що підтверджується виписними епікризами, які містяться в матеріалах цивільної справи. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя в молодому віці, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: акту про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, акту розслідування нещасного випадку, епікризами з медичних закладів. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, вік позивача, а також роботу позивача на інших підприємствах вугільної промисловості. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже ствердження відповідача про необхідність встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК є безпідставним. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, враховуючи принцип розумності і справедливості, вважає за розумне таке відшкодування у розмірі 80 000 грн. Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial