Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутність. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія довідки Котловинської сільської ради Ренійського району від 04.10.2018р. про склад сім`ї [PERSON] ; протоколи допиту свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із заявами; копія державного акту серії ІV-ОД №066506 від 12.03.2004р. на право приватної власності на землю - земельну ділянку площею 1,50 га, розташовану на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області (масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] ), виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копія наказу №605 від 18.12.2018р.; копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 26.10.2018р.; копія сертифікату серії ОД №0571007 від 25.02.2000р. на право на земельну частку (пай) розміром 3,43 га у ВАТ «Насінницький радгосп «Перемога» с. Котловина Ренійського району; лист-повідомлення відповідача від 10.09.2019р.; копія довідки Котловинської сільської ради Ренійського району від 17.08.2020р. про склад сім`ї [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; копії заяв-свідчень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; копія відповіді завідувачки Ренійської районної державної нотаріальної контори від 06.02.2021р.; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 05.03.2021р.; копії постанов нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.10.2018р. та від 05.03.2021 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що сторони у справі являються дітьми [PERSON] , яка за своє життя спільно мешкала із [PERSON] (як фактична дружина) та вела спільне господарство з 1984р. За життя [PERSON] належало наступне майно: на підставі державного акту серії ІV-ОД №066506 від 12.03.2004р. на право приватної власності на землю - земельна ділянка площею 1,50 га, розташована на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області (масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] ), виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно (на земельну ділянку). Спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті [PERSON] була його фактична дружина - [PERSON] . У встановлений законом строк [PERSON] не звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, проте вона прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст.1268 ЦК України, оскільки вона спільно мешкала із спадкодавцем все життя і на момент його смерті. Факт спільного мешкання [PERSON] та [PERSON] як фактичного подружжя підтверджується і свідченнями свідків (письмово наданими суду та свідків, які були допитані під час судового розгляду справи). Крім того, спільне мешкання [PERSON] та [PERSON] також підтверджується і даними про прописку за місцем мешкання [PERSON] та довідкою Котловинської сільської ради Ренійського району від 04.10.2018р. про склад сім`ї [PERSON] . Бажаючи оформити прийняття спадщини, [PERSON] у 2018р. звернулася до нотаріуса, однак в юридичному оформленні прийняття спадщини їй було відмовлено, про що свідчить постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.10.2018р. У зв`язку із неможливістю вирішення питання про прийняття спадщини у позасудовому порядку, [PERSON] звернулася із відповідним позовом до суду. Під час перебування цивільної справи за позовом [PERSON] на розгляді в суді, остання [INFO] померла. У зв`язку із смертю [PERSON] ухвалою Ренійського районного суду провадження у вищевказаній справі було зупинено - до вступу у справу правонаступника. У серпні 2020р. до суду із заявою про поновлення провадження звернувся представник [PERSON] - [PERSON] , ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 13.11.2020р. провадження у вищевказаній справі було поновлено, залучено до участі у справі в якості правонаступника позивачки (померлої [PERSON] ) - її доньку [PERSON] . Також судом було вирішено питання і про заміну неналежного відповідача на належного - [PERSON] (сина померлої [PERSON] ). За життя [PERSON] будь-яким чином не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ні [PERSON] , ані [PERSON] не звернулися до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Незважаючи на це, [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері в порядку ч. 3 ст.1268 ЦК України, оскільки на час її смерті мешкала разом із нею. Ця обставина підтверджується також довідкою Котловинської сільської ради Ренійського району від 17.08.2020р. про склад сім`ї [PERSON] . Відповідач на спадщину не претендує, не заперечує, щоб її прийняла позивачка (його рідна сестра). Отже, єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , що прийняла спадщину після смерті матері, була [PERSON] . Позивачка в даний час претендує на визнання за нею права власності на спадщину матері, до обсягу якої ввійшла земельна ділянка площею 1,50 га, розташована на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області (масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] ), виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку успадкувала [PERSON] після смерті [PERSON] . Як виходить з матеріалів справи, після смерті [PERSON] матір позивачки [PERSON] - [PERSON] зверталася до нотаріуса для оформлення спадщини, це ж саме зробила і позивачка [PERSON] , однак, постановами нотаріуса їм в оформленні прийняття спадщини було відмовлено за відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Надати такі вони на момент звернення не могли, оскільки оригінали правовстановлюючих документів були втрачені спадкодавцем. Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту неможливо оформити спадщину. Згідно п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат. Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) державного акта на право власності на земельну ділянку - при посвідченні договору купівлі-продажу, міни, дарування, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, спадкового договору, а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. На оригіналі державного акту нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця. З вищенаведеного виходить, що після смерті [PERSON] , [PERSON] вирішити питання про отримання оригіналів необхідних правовстановлюючих документів у позасудовому порядку неможливо, за визнанням права власності на земельну ділянку, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець в судовому порядку. Таким чином, [PERSON] (спадкоємець четвертої черги) прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON] , а позивачка (спадкоємець першої черги) прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON] - в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач на неї не претендує. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, показання свідка, вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.. 1261 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як було встановлено судом, [PERSON] у справі є спадкоємцем четвертої черги за законом (ст. 1264 ЦК України). Вона з 1984 р. спільно мешкала із [PERSON] , вела із ним господарство, перебувала із ним у фактичних шлюбних відносинах. На час смерті [PERSON] [PERSON] мешкала разом із ним. Факт спільного мешкання [PERSON] і [PERSON] підтверджується також і показаннями свідка [PERSON] , яка зазначила, що [PERSON] та [PERSON] не були у зареєстрованому шлюбі, але мешкали у фактичному досить тривалий час, спільних дітей у них не було, вони вели разом господарство, утримували будинок, несли спільно витрати; позивачка являється донькою [PERSON] , після смерті [PERSON] матір позивачки стала хворіти і донька забрала її до себе, доглядала за нею, всі витрати з поховання матері позивачка взяла на себе. Також під час розгляду справи судом були досліджені і письмові показання інших свідків - [PERSON] , [PERSON] , які вказали, що дійсно [PERSON] у 2014р. забрала свою матір до себе, доглядала за нею, мешкали вони в [ADDRESS] , витрати з поховання матері несла позивачка. У передбачений законом строк для прийняття спадщини [PERSON] не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Проте вона прийняла її фактично, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, управляла та розпоряджалася земельною ділянкою за цільовим призначенням. Оформити прийняття спадщини документально [PERSON] не змогла, оскільки в неї не було оригіналів відповідних правовстановлюючих документів. Отже, [PERSON] після смерті [PERSON] стала фактичним власником його спадщини. Після смерті [PERSON] спадкоємицею є [PERSON] . Позивачка у передбачений законом строк для прийняття спадщини не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Проте вона прийняла її фактично, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Як зазначила позивачка, після смерті [PERSON] у неї також були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкову земельну ділянку. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості, оскільки її матір свого часу не оформила право на спадок на себе. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих документів на земельну ділянку, розпорядження щодо її цільового використовування тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на земельну ділянку (яка в свою чергу була успадкована її матір`ю) з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved