Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Відповідно до позовної заяви, позивач зазначає, що з 2013 року [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Від сумісного проживання сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16.06.2021 року). Відповідно до ч. 2 ст. З СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 14 травня 2019 року між [PERSON] (далі - позивач) та [PERSON] (далі - відповідач) укладено шлюб, який був зареєстрований Красноградським районним відділом державної реєстрації актів цивільногостану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що складено відповідний актовий запис № 37. До укладання шлюбу між сторонами, відповідач звернувся до органів ДРАЦС з заявою про визнання батьківства щодо доньки [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Оскільки відповідач є біологічним батьком дитини, в свідоцтві про народження у графі «Батько» вказано ім`я та по-батькові відповідача - « [PERSON] », тобто по-батькові дитини « [PERSON] », відповідає імені позивача « [PERSON] ». Крім того, від шлюбу сторони мають молодшого сина [PERSON] , [INFO] . Так, від спільного мешкання та шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16.06.2021 року), та сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16.06.2021 року), батьком яких є відповідач. Наразі сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Проте, сторони на протязі останніх декількох місяців проживають окремо. Діти мешкають разом із матір`ю та перебувають на її повному утримання. Оскільки батько не приймає в достатній мірі участі в утриманні дитини, позивач вимушена звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки позбавлена можливості працевлаштуватися у зв`язку із доглядом за молодшим сином, якому наразі 18 місяців. Джерел доходу, крім соціальних виплат, по догляду за молодшою дитиною, позивач не має. Всі питання щодо виховання та утримання дітей вирішуються позивачем особисто. Діти знаходиться на повному утриманні матері. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з аліменти на утримання малолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття та на своє утримання, у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду, до досягнення дитиною, [PERSON] , [INFO] , трьох років. Позивач в судове засідання не з`явився, від неї 16.08.2021 року до суду надійшла письмова заява, відповідно до якої вона підтримує свій позов та просить розгляд справи проводити за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Так, як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. З приписів частини 2 статті 51 Конституції України та статті 180 СК України чітко визначений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, згідно з положеннями ст. 27 Конвенції «Про права дитини», батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 8 статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. З ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Також, відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач є працездатним та неофіційно працевлаштованим, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, що додатково підтверджує неофіційне працевлаштування. Таким чином, відповідач має постійний щомісячний дохід, а отже має можливість сплачувати аліменти на дітей та матір. Враховуючи положення ч. 1 ст. З Конвенції «Про права дитини», ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно ч. 1, 5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено 4)інші обставини, що мають істотне значення. В матеріалах справи в підтвердження позову є копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16.06.2021 року), та сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16.06.2021 року), батьком яких є відповідач; копія паспорту позивача та копія свідоцтва про шлюб між сторонами. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Таким чином, є всі підстави, для задоволення позовних вимог позивача, оскільки будь-яких заперечень щодо стягнення аліментів, відповідач не надав, а є здоровою працездатною особою. Крім того, в даному випадку аліменти стягуються в мінімальному розмірі, передбаченого ст.183 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнення з відповідача підлягають судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved