Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

В жовтні 2018 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, служби у справах дітей Чортківської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивачі вказали, що вони є співвласниками житлового будинку по [ADDRESS]. За вказаною адресою з 11.09.2013 року зареєстровані відповідачі, які фактично понад рік в зазначеному будинку не проживають, комунальними послугами не користуються, особистих речей та іншого майна в будинку не мають. У зв'язку з цим виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг. За таких обставин іншого способу захисту порушеного права власника, як звернутися до суду із позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, у позивачів немає. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представники позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON], яка в судовому засіданні діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнає, не заперечує проти того, що вона дійсно не проживає в спірному житлі з листопада 2016 року.Шлюб з відповідачем розірвано.У неї є інша сім'я,однак прописатись в своїх батьків чи сестри не може без їхньої згоди. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, служби у справах дітей Чортківської районної державної адміністрації Андрунишин С.М. вважає, що при задоволенні позову права дитини порушені не будуть, оскільки відповідачі проживають в іншому населеному пункті. При вирішенні справи покладається на розсуд суду. Вислухавши позивача, представників позивачки, відповідачку, представника третьої особи, вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних мотивів. Згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER], виданого 09.12.1997 Чортківським РВ УМВСУ у Тернопільській області, власником документа є [PERSON], народжена [INFO] року в с. Нагірянка Чортківського району Тернопільської області, її зареєстроване місце проживання - с. Долина Чортківського району Тернопільської області. Згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER], виданого 17.06.1998 Чортківським РВ УМВСУ у Тернопільській області, власником документа є [PERSON], народжений [INFO] року в с. Нагірянка Чортківського району Тернопільської області, його зареєстроване місце проживання - [ADDRESS]. Позивачам [PERSON], [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS], що стверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданими 21 липня 2011 року в м. Чорткові Тернопільської області, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 21 липня 2011 року в м. Чорткові Тернопільської області, витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі за [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], виданими 21 липня 2011 року. Позивач [PERSON] перебував шлюбі з [PERSON], в якому в них народився син [PERSON],[INFO] року згідно свідоцтва про народження. де батьками записані: [PERSON], [PERSON]. Відповідно до рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 02.03.2017 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, а сина [PERSON], [INFO], залишено проживати з матір'ю. Актами про встановлення факту не проживання, складеними 20.09.2017 року, 19.12.2017 року, 16.03.2018 року, 18.07.2018 року, 02.10.2018 року, комісією в складі депутата Шульганівської сільської ради, в присутності сусідів встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] по місцю реєстрації по [ADDRESS] не проживають, комунальними послугами не користуються, особистих речей та іншого майна в будинку не утримують з жовтня 2016 року. В акті про обстеження житлово-побутових умов, складеному спеціалістами служби у справах дітей Чортківської районної державної адміністрації та затвердженому 11 грудня 2018 року, вказується, що по [ADDRESS] проживає співвласник [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO] р. н., зареєстрована, але не проживає, [PERSON], [INFO] р. н., зареєстрований, але не проживає. Сім'я розлучена відповідно до рішення суду від 02.03.2017 року, дитина залишена проживати з матір'ю. В акті про обстеження житлово-побутових умов за місцем фактичного проживання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] року, по [ADDRESS] від 14.12.2018 року, зазначається, що [PERSON], [INFO] р. н., працює в МРЦ «Кримінці» МВС України масажистом, одружена вдруге, по місцю проживання характеризується з позитивної сторони, добровільно виконує батьківські обов'язки. [PERSON] з листопада 2016 року проживає разом з сином [PERSON] у с. Микуличин Яремчанської міської ради Івано-Франківської області в будинку батьків. Власного житла немає. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку: відповідно до частини 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. Таким чином, закон надає дитині право обирати самостійно місце свого проживання після досягнення 14 років, до досягнення цього віку дитина не має права вільного вибору свого місця проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] перестали були членами сім'ї позивачів, проживають в іншому населеному пункті, дитина залишена проживати з матір'ю, не користуються вказаним житлом понад рік, а тому можуть бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням по [ADDRESS].

Outcome: approved