Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтувавши його тим, що 29.01.2020 інспектором Управління патрульної поліції в Запорізькій області Курнос В.Ю. відносно неї було безпідставно винесено постанову ЕАК №2040238 про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення швидкісного режиму та накладено штраф у розмірі 255,00 грн. Вона не була згодна із постановою, тому оскаржила її до суду. 10.02.2020 у справі 335/922/20 було відкрито провадження. 21.02.2020 вона додатково повідомила відповідача-1 про оскарження постанови ЕАК №2040238 до суду. Листом від 03.03.2020 відповідач-1 повідомив її, що оскарження постанови інспектора поліції не є підставою для зупинення примусового виконання спірної постанови. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2020 було скасовано постанову ЕАК №2040238 від 29.01.2020 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Ухвалою Третього апеляційного суду від 11.09.2020 апеляційну скаргу інспектора поліції Курноса В.Ю. повернуто. Проте, не зважаючи на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2020, 10.08.2020 відповідач-1 звернулося до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження стосовно неї. Постановою державного виконавця від 12.08.2020 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження стосовно неї та стягнуто виконавчий збір. Позивач вважає, що неправомірними діями і рішеннями посадових осіб Управління патрульної поліції в Запорізькій області їй була заподіяна моральна шкода, яка виразилася у значному стресі під час протиправного складання постанови, втраті значного часу на листування із відповідачем, відвідування судових засідань через оскарження постанови, витрат коштів на послуги адвоката для захисту своїх прав. Вона переживала душевні страждання через свавілля правоохоронних органів. Тобто, упродовж семи місяців вона перебувала у стані постійного стресу та відчувала власну незахищеність від дій службових осіб патрульної поліції. Крім того, через протиправне притягнення її до адміністративної відповідальності вона не змогла явитися на судове засідання до Господарського суду Запорізької області, в якому була оголошена перерва з 12.45 години до 14.20 години 29.01.2020. Вважає, що через її відсутність в судовому засіданні як представника позивача позов було задоволено лише частково. Тому просить стягнути з держави України 10000 грн. моральної шкоди, 2102,00 грн. судового збору та 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2020 відкрито провадження та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомленням) учасників справи у судове засідання. 19.01.2021 до суду надійшов відзив Департаменту патрульної поліції на позовну заяву, в якому зазначено, що позов є необґрунтованим та безпідставним. Позивач не довела причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та настанням шкоди. Тому просить відмовити в задоволенні позову. 21.01.2021 на позовну заяву до суду надійшов відзив Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, в якому зазначено, що до повноважень Головного управління не належить відшкодування від імені держави шкоди, завданої незаконними діями інших державних органів, оскільки у територіальних органах Державної казначейської служби України відповідні рахунки не відкриваються і відповідно видатки на зазначені цілі не передбачено. При зверненні до суду позивачем невірно обрано спосіб стягнення з державного бюджету шкоди, завданої неправомірними діями органу державної влади. Отже, підстави для залучення Головного управління відповідачем по даній справі відсутні. Позивачем не зазначено, у чому конкретно полягали страждання (фізичні, душевні або психічні); не досліджено характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Суттєві моральні страждання, про які позивач зазначає у позовній заяві, є лише її припущенням, оскільки підтверджуючих доказів за нормою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України позивачем не надано. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що інспектором Управління патрульної поліції в Запорізькій області Курнос В.Ю. винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, згідно з якою 29.01.2020 о 14.06 години в м. Запоріжжя, Набережна прибережна магістраль водій [PERSON] , керуючи NISSAN X-TRAIL, державний номер [NUMBER] , перевищив встановлені обмеження руху на 20 км/год, чим порушив п.12.4. ПДР. Прийняте по справі рішення накласти штраф 255 грн. 30.01.2020 [PERSON] звернулася до Управління патрульної поліції в Запорізькій області із заявою, в якій зазначила про порушення Законодавства з боку інспектора поліції, який виніс відносно неї 29.01.2020 постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, просила провести службову перевірку щодо правомірності дій співробітників поліції та надати копію постанови, складену щодо неї. Листом Управління патрульної поліції в Запорізькій області №Д-222/41/32103-2020 від 06.02.2020 [PERSON] повідомлено про те, що постанову ЕАК №2040238 від 29.01.2020 нею було отримано, про що свідчить її підпис. Листом Управління патрульної поліції в Запорізькій області №Д-223/41/32103-2020 від 17.02.2020 [PERSON] повідомлено про те, що за результатами проведеної перевірки було прийняте рішення суворо вказати інспекторам поліції [PERSON] та [PERSON] на неухильне дотримання нормативно-правових актів, що регулюють діяльність НП України. 21.02.2020 [PERSON] подала заяву до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, в якій повідомила про оскарження постанови ЕАК №2040238 від 29.01.2020 до суду і просила не направляти оскаржувану постанову для примусового виконання. Листом Управління патрульної поліції в Запорізькій області №Д-400/41/32103-2020 від 03.03.2020 [PERSON] повідомлено про те, що оскарження постанови до суду не може слугувати підставою для призупинення строків примусового виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з її оскарженням в суді. Листом Управління патрульної поліції в Запорізькій області №Д-3296/41/32103-2020 від 14.04.2020 [PERSON] повідомлено про те, що встановлено порушення окремими працівниками УПП в Запорізькій області ДПП вимог Порядку розгляду звернень громадян, у зв`язку з чим ініційовано проведення службового розслідування. Листом Управління патрульної поліції в Запорізькій області №Д-3296/1/41/2/02-2020 від 15.06.2020 [PERSON] повідомлено про те, що за результатами службового розслідування в діях окремих працівників УПП в Запорізькій області ДПП установлено порушення службової дисципліни. З огляду на це до них застосовано дисциплінарні стягнення відповідно до Статуту. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2020 скасовано постанову ЕАК №2040238 від 29.01.2020 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрито. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.09.2020 апеляційну скаргу інспектора поліції Курноса В.Ю. на рішення суду повернуто. 10.08.2020 Управління патрульної поліції в Запорізькій області звернулося до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про відкриття виконавчого провадження стосовно [PERSON] . Поставною державного виконавця від 12.08.2020 відкрито виконавче провадження з виконання постанови ЕАК №2040238 від 29.01.2020. 13.08.2020 представник [PERSON] адвокат Грона Д.С. звернувся до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) із заявою про закриття виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання через скасування судом постанови ЕАК №2040238 від 29.01.2020. Листом Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) №64714/15 від 17.08.2020 адвокату Грона Д.С. повідомлено про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. 13.08.2020 представник [PERSON] адвокат Грона Д.С. звернувся до Департаменту патрульної поліції зі скаргою на неправомірні дії посадових осіб Управління патрульної поліції в Запорізькій області через направлення 10.08.2020 для примусового виконання постанови ЕАК №2040238 від 29.01.2020, яка була скасована судом 09.04.2020. Листом Управління патрульної поліції в Запорізькій області №Д-13789/41/2/03-2020 від 15.09.2020 адвокату Грона Д.С. повідомлено про те, що за результатами службового розслідування в діях окремих працівників УПП в Запорізькій області ДПП установлено порушення службової дисципліни. З огляду на це до них застосовано дисциплінарні стягнення відповідно до Статуту. Як убачається з протоколу судового засідання Господарського суду Запорізької області в судовому засіданні при розгляді господарської справи за позовом ТОВ НВВЦ «Гандікап» до ПрАТ «Запоріжвогнетрив» про стягнення коштів, яке відбулося 29.01.2020 о 12.30 і в якому була оголошена перерва до 14.20, [PERSON] була присутня в якості представника позивача, а в судове засідання яке відбулося в той же день о 14.20 [PERSON] не з`явилася. Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 2 ч.2 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Натомість наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Вищезазначеним судовим рішеннями встановлено факт неправомірності дій працівників поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. З урахуванням того, що позивач не вчиняла адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, то у неї виникло право на відшкодування моральної шкоди. В пункті 9 своєї постанови № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верхового суду України роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що внаслідок неправомірних дій посадових осіб органу державної влади позивачу була заподіяна моральна шкода, а тому доводи відповідачів, наведені у відзивах на позовну заяву про те, що позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди не відповідають встановленим обставинам справи. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує обставини заподіяння такої шкоди позивачу, зокрема, тривалість порушення його права та суть цього порушення, яке полягає у незаконному притягненні позивача до адміністративної відповідальності, час та зусилля, які були нею витрачені для відновлення свого порушеного права. З дня притягнення позивача до адміністративної відповідальності 29.01.2020 до дня постановлення судом судового рішення про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності 09.04.2020 та набрання нею чинності 11.09.2020 пройшло більше семі місяців. Протягом зазначеного часу позивач захищав свої порушені права в суді. Не зважаючи на подання позовної заяви про оскарження інспектора УПП в Запорізькій області Курнос В.Ю. та скасування судом прийнятої ним постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, службові особи відповідача-1 все рівно направили для примусового виконання цю постанову. Чисельні звернення [PERSON] Управління патрульної поліції в Запорізькій області об`єктивно та всебічно по суті фактично не розглянуті, заходи до припинення неправомірних дій працівниками поліції не прийняті, її порушені права не поновлені. Разом з тим, суд вважає недоведеним твердження позивача про те, що через її відсутність в судовому засіданні як представника позивача позов було задоволено лише частково. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, а тому приходить до висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3000 грн. Тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково. Суд не приймає доводи ГУДКСУ у Запорізькій області щодо того, що воно є неналежним відповідачем, оскільки належним відповідачем повинна бути Державна казначейська служба України, виходячи з наступного. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) вказано, що «з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган». Верховний Суд 09 грудня 2020 року в справі № 636/2922/18, провадження № 61-9217св19 зробив такий правовий висновок: «Відповідно до частини другої статті 2 ЦК України Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (статті 170 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19). Враховуючи викладене, висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні позову з підстав незалучення відповідного територіального органу Державної казначейської служби України є помилковим». Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Зважаючи на те, що обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, за ст. 1174 ЦК України покладається на державу, то і шкода завдана позивачу має бути компенсована останньому за рахунок держави, а не за рахунок відповідних юридичних осіб. За вказаних обставин розмір матеріальної та моральної шкоди підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, пропорційно до задоволених позовних вимог характеру. Позивачем підтверджено відповідними квитанціями сплату судового збору в сумі 2102 грн. Згідно з ч.1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Сплата витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн. підтверджується договором про надання правової допомоги від 09.10.2019, актом прийняття-передачі виконаних робіт від 09.12.2020 на 3000 грн., рахунком на оплату від 09.12.2020 та квитанцією від 10.12.2020 про оплату [PERSON] адвокату 3000 грн.

Outcome: partial