Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

В грудні 2017 року позивач ПАТ «РВС БАНК» звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зняття відповідачів з реєстрації за вказаною адресою та усунення перешкод в користуванні квартирою. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в зв'язку із невиконанням [PERSON] обов'язків за Кредитним договором № 1094-Ф від 30.01.2008, позивач на підставі Іпотечного договору №1094-Ф/ІП-2 від 30.01.2008 року зареєстрував право власності на квартиру [ADDRESS], а факт реєстрації та проживання відповідачів у вказаній квартирі порушує права позивача, як власника на володіння, користування та розпорядження квартирою. На підставі норми пункту 11 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15 грудня 2017 року), провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Ухвалою судді від 15 грудня 2017 року залишено позовну заяву без руху, з підстав її невідповідності вимогам частини першої ст. 177 ЦПК України /а. с. 10-11/. Після усунення представником позивача недоліку позовної заяви, вказаного ухвалою судді від 15 грудня 2017 року, та отримання судом відповідей щодо адрес зареєстрованих місць проживання відповідачів, ухвалою судді від 15 січня 2018 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання /а. с. 28/. 01 лютого 2018 року відповідачем [PERSON] подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 757/38978/16-ц за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грек А. В., ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» про скасування рішення та скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, визнання правочину недійсним, яке ухвалою суду, постановленим на місці у судовому засіданні 24 вересня 2018 року, без виходу до нарадчої кімнати, залишено без задоволення /а. с. 33-35, 135/. Від третьої особи у справі Служби у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації 15 березня 2018 року до суду надійшов висновок, складений комісією з питань захисту прав дитини Печерської районної в м. Києві державної адміністрації 06 березня 2018 року, про недоцільність припинення права користування, зняття з реєстрації та усунення перешкод у користуванні квартирою /а. с. 54, 55-59/. 20 березня 2018 року від представника позивача до суду надійшли письмові заперечення на заяву відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі /а. с. 67-68/. Відповідачем [PERSON] 22 червня 2018 року до суду подано письмові пояснення як доповнення до клопотання про зупинення провадження у справі, подане 01 лютого 2018 року /а. с. 84-86/. Ухвалою судді від 25 червня 2018 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті /а. с. 109-110/. У судовому засіданні представник позивача підтримав свій позов, просив суд задовольнити у повному обсязі. Позивач [PERSON], який одночасно є законним представником неповнолітньої [PERSON], а також представник [PERSON] проти позову заперечували, просили суд відмовити у його задоволенні, посилаючись письмові пояснення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків: 30 січня 2008 року [PERSON] було укладено іпотечний договір з ЗАТ «Сведбанк Інвест» в забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед кредитором за кредитним договором № 1094-Ф від 30 січня 2008 року /а. с. 126-131, 132-133/. Предметом іпотеки є трикімнатна квартира № 91, загальною площею 78, 90 кв м, жилою площею 50, 60 кв м, розміщена у буд. [ADDRESS] (найменування змінено на підставі рішення Київської міської ради від 07 липня 2016 року N 559/559). Згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, за ПАТ «Перехідний Банк» «РВС Банк», який є правонаступником ЗАТ «Сведбанк Інвест», в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване право власності на вказану квартиру позивача, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 квітня 2016 року № 57553673 /а. с. 7-8/. Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами пункту восьмого частини першої статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. З огляду на наведені нормативно-правові приписи, з моменту реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем, він набув право власності на вказану квартиру, а право власності відповідача [PERSON] на цю квартиру припинилось. Одночасно, з правом власності на квартиру у відповідача припинилось також право на користування цією квартирою. Відповідно до частини першої статті 395 Цивільного кодексу України, речовими правами на чуже майно є право володіння, право користування (сервітут), право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України. Відповідачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів, щодо наявності у нього прав на користування квартирою [ADDRESS] Що стосується вимоги позивача про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, то задоволення вказаної вимоги не відноситься до повноважень суду. Так, відповідно до статей 3 та 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця поживання в Україні» такі повноваження, а саме зняття з реєстрації місця проживання/перебування надані органам реєстрації, якими є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Крім того, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця поживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Оскільки, на день ухвалення судом рішення воно в силу закону не набуває законної сили, то і вимоги позивача про одночасне визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою і зняття їх з реєстрації місця проживання задоволенню не підлягають. Відносно вимоги позивача про усунення перешкоди у користування квартирою, то суд погоджується з позивачем, що відповідно до частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В той же час, відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Під час розгляду справи позивачем не надана суду інформація про постійне жиле приміщення, яке відповідно до положень наведеної статті 109 ЖК України повинно бути надано відповідачам за умови задоволення позову про виселення. Також судом встановлено, що 29 вересня 2018 року позивачем було направлено відповідачеві [PERSON] письмову вимогу покинути квартиру за адресою: [ADDRESS], протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, яка вмотивована фактом реєстрації права власності банку /а. с. 145, 146/. Оскільки, згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення відповідач [PERSON] отримав письмову вимогу позивача 12 жовтня 2018 року, то на дату ухвалення судом рішення у справі з моменту отримання відповідачем вимоги про звільнення квартири минуло лише 19 днів, а не місяць, як встановлено приписами статті 109 ЖК України. Відповідно до частини першої ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проаналізувавши вищевказані норми права, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного окремого доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд прийшов до висновку що позовні вимоги ПАТ «РВС БАНК» до [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial