Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

В грудні 2015 р. [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що в 1998 р. вона придбала у відповідачки квартиру, оформивши договір купівлі-продажу на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н». На теперішній час позивачка не має можливості розпоряджатися належним їй майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавець ніяких претензій не пред'являє, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляється. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати договір купівлі-продажу від 17.06.1998 р., реєстраційний номер №45 про продаж квартири [ADDRESS], укладений на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» між [PERSON] та [PERSON] дійсним. Позивачка заявлені вимоги, відповідно до заяви підтримала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомила. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі Договору міни № 2-1104 від 19.06.1995 р., зареєстрованого в Миколаївському Бюро технічної інвентаризації в реєстрі №19290 від 11.07.1995 р. 17.06.1998 р. на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» за № 45 був зареєстрований Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] - з однієї сторони, та [PERSON], - з іншої сторони. Як вбачається з матеріалів справи, Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був зареєстрований ММБТІ 19.06.1998 р. за № 19290 на ім'я [PERSON] Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що права позивачки порушено, іншим шляхом поновити їх неможливо, отже заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: approved