Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи належним чином сповіщені в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у судове засідання не явилися, заперечень щодо позову не надали. Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту позивача із відміткою про реєстрацію; копія домової книги на житловий будинок [ADDRESS]; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 11.08.2016р. про визнання за позивачем права власності на нерухомість; копія Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; довідки Ренійського РС ГУ ДМС про реєстрацію осіб за спірною адресою. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом та просить визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS], зазначивши, що на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 11.08.2016р. він є власником житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS]. Право власності на нерухомість зареєстровано за позивачем у встановленому законом порядку, про що свідчить наданий суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як вказує позивач, у 2013р. він купив вищевказаний житловий будинок у громадянки [PERSON] за фактично укладеною угодою про купівлю-продаж нерухомого майна. Обставини укладення угоди і підстави для виникнення права власності у позивача за нею зазначені у рішенні Ренійського районного суду від 11.08.2016р. Після придбання нерухомості та отримання всіх належних документів на будинок з'ясувалося, що на вищевказаній житловій площі рахуються зареєстрованими відповідачі: [PERSON] - з 02.04.1997 року; [PERSON] - з 16.08.2004 року; [PERSON] - з 16.08.2004р. (як дитина разом із матір'ю [PERSON].); [PERSON] - з 27.09.1994 року. З моменту придбання нерухомості (2013р.) і по теперішній час відповідачі на вищевказаній житлоплощі, де вони були зареєстровані, не мешкають, реєстрація даних осіб носить формальний характер. Вже пройшло більше 10 років з моменту реєстрації відповідачів, вони за місцем реєстрації не з'являлися, з реєстраційного обліку не знялися, їхнє теперішнє місцезнаходження позивачу невідомо. У зв'язку із реєстрацією відповідачів на житлоплощі позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, крім того, він, як власник житла, позбавлений можливості у вирішенні інших, передбачених чинним законодавством, питань. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Положеннями ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України. Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Слід також зазначити, що ч. 2 п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996р. вбачає, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Виходячи із вищевказаного, матеріалів справи, доводів позивача, викладених у позові, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вже тривалий час не мешкають за спірною адресою, вони не являються власниками житла, у якому прописані, не є членами родини позивача, їхнє теперішнє місце проживання позивачу невідоме, оскільки вони про себе не повідомляють, за місцем реєстрації не з'являються, в добровільному порядку не знялися з реєстраційного обліку зі вказаної адреси. Згідно наданих документів, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], на житлоплощі якого рахуються прописаними відповідачі. У зв'язку із тим, що відповідачі не проживають у будинку вже достатньо тривалий час, яких-небудь витрат по утриманню житла вони не несуть, їхніх особистих речей там також немає. Договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідачів на користування ними будинком з підстав ст. 401 ЦК України. У зв'язку із вищевикладеним, є правові підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved