Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з 30 грудня 2003 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від сумісного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося у зв'язку з різними характерами та поглядами на життя, втратою взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та з лютого 2017 року проживають окремо. Спільне життя та збереження сім'ї неможливе, суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини, тому просить задовольнити її вимоги. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Позивачка подала до суду заяву, якою підтвердила намір розірвати шлюб за обставин, викладених в позовній заяві, просила розглянути справу без її участі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач, який у встановленому порядку повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 09 лютого 2018 року суд постановив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони 30 грудня 2003 року зареєстрували шлюб у Заставецькій сільській раді Старосинявського району Хмельницької області, актовий запис № 6, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Заставецькою сільською радою Старосинявського району Хмельницької області 30 грудня 2003 року. Від спільного сумісного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області 10 грудня 2004 року). Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально. Причинами розпаду сім'ї стало несприйняття способу життя один одного, різні характери сторін та погляди на життя, відсутність між ними взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами відсутній. Після розірвання шлюбу неповнолітній син залишиться проживати біля позивачки. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, внаслідок чого склались неприязні відносини, подружні стосунки вони не підтримують, жити однією сім'єю не бажають, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим та буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої дитини, а тому шлюб слід розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачці пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved