Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту громадянина України [PERSON], серії КК № 013087; копія паспорту громадянки України [PERSON], серії КК № 526854; копія паспорту громадянки України [PERSON], серії КМ № 305286; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія заповіту [PERSON] від 07.09.2001р., складеного на імя [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 169; копія заповіту [PERSON] від 07.09.2001р., складеного на імя [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 168; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району від 04.07.2014р. № 1282; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району від 04.07.2014р. № 1284; копія технічного паспорту на житловий будинок № 16 по вул.. Нова в с. Лиманське Ренійського району; копія свідоцтва на забудову земельної ділянки; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON]; копія будинкової книги; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.03.2015р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 26.10.2003р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є онуком нині померлих [PERSON] та [PERSON] відповідно. За життя [PERSON] належав житловий будинок № 16 по вул. Нова в с. Лиманське Ренійського району. За життя [PERSON] розпорядився належним йому майном на випадок своєї смерті, 07.09.2001р. залишив заповіт на імя свого онука [PERSON], 04.11.2002р. помер. Таким чином, спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач не звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Проте, позивач мешкав разом із ним у спадковому будинку та доглядав за дідом та його бабусею [PERSON], оскільки вони хворіли. Після смерті дідуся позивач прийняв спадщину фактично вступом в управління та володіння спадковим будинком. Бабуся позивача [PERSON] (дружина спадкодавця) також прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], оскільки мала право на обовязкову частку у спадщині. Таким чином, позивач та його бабуся [PERSON] прийняли спадщину (по 1/2 частині кожний) після смерті [PERSON] в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р., але юридично її не оформили. 26.10.2003р. померла бабуся позивача [PERSON] після її смерті відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку № 16 по вул. Нова в с. Лиманське Ренійського району, яку вона фактично прийняла після смерті чоловіка [PERSON] За життя вона розпорядилась своїм майном, 07.09.2001р. залишила заповіт на імя свого онука [PERSON] Таким чином, спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач не звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Проте, позивач мешкав разом із нею у спадковому будинку та доглядав за бабусею. Тобто, після смерті бабусі позивач прийняв спадщину фактично вступом в управління та володіння спадковим будинком в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. Оформити право на спадщину як після смерті діда так і після смерті бабусі було неможливо у звязку із тим, що на той час не була оформлена технічна документація на житловий будинок. Після виготовлення технічної документації на будинок, вже в даний час позивач звертався до нотаріуса з даного питання, проте йому було відмовлено у звязку із тим, що право власності на нерухомість не зареєстроване у встановленому законом порядку. Після смерті [PERSON] та [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Після смерті дідуся та бабусі позивач продовжує мешкати у спадковому будинку, доглядає за ним, сплачує комунальні послуги. Відповідачі спадщину не прийняли, на неї не претендують та не заперечують, щоб позивач оформив її на своє імя. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлих дідуся та бабусі і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у 2002р., [PERSON]. у 2003 р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а позивач фактично прийняв спадщину після їхньої смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом після смерті дідуся та бабусі. Він у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на момент їх смерті мешкав разом із ними, отже вважається таким, що прийняв спадщину фактично. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (догляд за будинком та мешкання в ньому, сплата витрат по його утриманню, зберігання відповідних документів на майно та ін.). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, він не мав змоги оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] та [PERSON] не було оформлено технічну документацію на житловий будинок, у звязку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом, а не до нотаріальної контори. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved