Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідно до трудової книжки АЕ № 414497 [PERSON] 01.04.2017 року прийнятий машиністом підземних установок 3 розряду з повним робочим днем в шахті до ТОВ «Східвуглесервіс». 17.10.2017 року звільнений за власним бажанням, наказ № 160-к від 17.10.2017р. (а.с.7). Стаття 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи розрахунок з позивачем в день звільнення проведений не був. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі\~статтею 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~статті 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. \~ \~ \~ \~Відповідно до правового висновку у справі за № 6-2807цс16 ВСУ зазначено, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством. Оскільки при розгляді справи встановлено, що при звільненні працівника були порушені вимоги\~ст.116, 117 КЗпП України, своєчасно не проведено розрахунок та відповідачем не доведено відсутність його вини у цьому, то відповідно до\~ст. 117 КЗпП України\~позивач має право вимагати виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. \~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. \~ \~ \~ \~Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. \~\~ \~ \~ \~ \~Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами\~КЗпП,\~Законам України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 17.10.2017 року, виконував свої трудові обов'язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Як розяснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі\~наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам розяснено, що необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці, зокрема за час простою. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судом рішення в сумі: 237 (робочих) днів * 326,78 грн (середньоденна заробітна плата) = 77446 гривень 86 копійок, а також невиплачена заробітна плата в розмірі 6170,01 гривень. Щодо не використаної відпустки, як учаснику АТО суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни»\~від 14.05.2015\~р. №\~426-VIII\~було доповнено новими нормами\~Закон України «Про відпустки»,\~Кодекс законів про працю України\~та\~Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Отже, Закон України «Про відпустки» доповнено ст.\~162, а Кодекс законів про працю України ст.\~772, згідно з якими учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14\~календарних днів на рік. Внесено зміни і до ст.\~25 Закону України «Про відпустки», згідно з якими учасникам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за їх бажанням в обовязковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю до 14 календарних днів щорічно, а особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, статус яких встановлений відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тривалістю до 21 календарного дня щорічно. Перелік осіб, які належать до учасників бойових дій та інвалідів війни, наведено у статтях 6 і 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~від 22.10.93\~р. №\~3551-XII\~(далі\~ Закон №\~3551-XII). Такий статус працівник повинен підтвердити відповідним посвідченням інваліда війни або учасника бойових дій. Підставою для надання додаткової відпустки для учасника бойових дій чи інваліду війни є вищезазначений документ із відповідною заявою працівника. Відповідно до статей 12, 13 Закону №\~3551-XII учасникам бойових дій, інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги у сфері трудового законодавства: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Частина 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Позивач працював у період з 01.04.2017 року по 17.10.2017 року, тобто не повний календарний рік. Підставою для надання додаткової щорічної відпустки є відповідне посвідченням інваліда війни або учасника бойових дій. Підставою для надання додаткової відпустки для учасника бойових дій чи інваліду війни є цей документ із відповідною заявою працівника. Надана довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 15.02.2017 року не свідчить про отримання статусу учасника бойових дій, а є тільки підставою для надання цього статусу. З таких обставин, суд не може погодитися з вимогою про стягнення виплати за 9 днів невикористаної відпустки, та відмовляє у задоволенні даної позовної вимоги. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку законні, обґрунтовані та такі, що підлягають частковому задоволенню. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial