Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу без її участі. Третя особа Одеська товарна біржа м. Одеси, будучі належним чином сповіщена, у судове засідання свого представника не направила, відзив, інші клопотання, заяви від них не надходило, їх неявка не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних доказів. Позивач, її представник [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу за їх відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.3ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія договору купівлі-продажу № 2530 від 13.11.1997р.; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]: копія паспорту гр. України на імя [PERSON] та її РНОКПП; копія свідоцтва про одруження (переклад): копія звіту про оцінку вартості нерухомого майна. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернулась до суду із вищезгаданими вимогами до [PERSON], зазначивши, що 13.11.1997р. між нею та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. За № 2530 договір було зареєстровано представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл. На підставі даного договору право власності [PERSON] на вказану квартиру було зареєстроване у Ренійському БТІ, про що є запис в реєстраційній книзі під № 13-1955 від 13.11.1997р., про що також була зроблена відповідна відмітка в технічному паспорті на вказану квартиру. На сьогоднішній день позивач вирішила розпорядитися своєю нерухомістю, проте через ряд порушень, допущених біржею при оформленні договору, а саме невиконання вимог ст. 227 ЦК України (1963 р.), згідно якої договір купівлі-продажу нерухомості повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, та недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу), він не може цього зробити. Про ці обставини позивачу не було відомо, про них вона дізналась коли звернулась в нотаріальну контору з проханням засвідчити договір купівлі-продажу від 13.11.1997р., обєктом якого була вищевказана квартира. З огляду на вищенаведене, позивач була вимушена звернутися із позовом до суду. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов Договору, Покупець передав Продавцю обумовлену в договорі суму, а Продавець передав Покупцю документи, нерухомість в натурі та ключі від квартири. Позивач, з 13.11.1997 р. фактично вступила у володіння і користування нерухомістю, вважаючи що вона є власником квартири, сплачувала комунальні платежі, виконала капітальний і поточний ремонт, тощо - тобто правочин між сторонами договору фактично відбувся. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. У звязку з тим, що спірні правовідношення мали місце до 01.01.2004р. (тобто до введення в дію Цивільного кодексу 2003р.), застосовуються положення цивільного законодавства 1964 р. Згідно ст. 227 ЦК України 1964р. договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є недійсним. Однак, ч. 2 ст. 47 ЦК України 1964р. зазначено, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Аналогічні вимоги містить ст. 220 ЦК України 2003р. Таким чином, по даній справі між сторонами при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: продавець отримав обумовлену договором суму відступних, а покупець отримав об'єкт нерухомості в натурі, документи та ключі від квартири. Таким чином, на теперішній час позивач, як власник вказаного нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу квартири, володіє та користується нерухомим майном, проте через ряд допущених порушень при оформленні договору, не може ним розпорядитися. Вини сторін у порушенні вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення договору немає, в даний час повторне оформлення купівлі-продажу є неможливим, оскільки при зверненні до нотаріуса з проханням засвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна, позивачці було відмовлено. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між Сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача (Продавець) щодо квартири та встановленні права на нерухомість у позивача (Покупець), тому суд вважає, що є правові підстави визнати право власності на квартиру за позивачем.

Outcome: approved