Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 18 листопада 2019 року до Томашпільського районного суду надійшов даний позов, в якому позивач [PERSON] просить зобов`язати Паланську сільську раду Томашпільського району виключити запис про [PERSON] як батька дитини із актового запису №4 від 18 жовтня 2016 року про народження [PERSON] та зобов`язати Крижопільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області виключити запис про [PERSON] як батька дитини із актового запису №162 від 08 серпня 2018 року про народження [PERSON] . Позов обґрунтований наступним. Сторони зареєстрували шлюб 16 березня 2008 року. Незадовго до цього, [INFO] у них народився син [PERSON] . Проте в подальшому сімейні стосунки не склалися. Починаючи з 2010 року позивач з відповідачем [PERSON] проживають окремо. На даний час позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Пізніше позивач дізнався, що [PERSON] вказала його батьком двох її інших дітей. Так, [INFO] у [PERSON] народилася дочка [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON] , в свідоцтвах про народження яких позивача зазначено батьком. Позивач вказує, що не є батьком [PERSON] та [PERSON] та згоди на реєстрацію його батьком не надавав. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 02 грудня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 11 лютого 2020 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 11 лютого 2020 року призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Томашпільського районного суду від 03 вересня 2020 року провадження по справі поновлено, призначено справу до підготовчого засідання на 08 жовтня 2020 року Доводи учасників справи. В судове засідання позивач [PERSON] , не з`явився однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує в їх задоволенні. Представник відповідача, Паланської сільської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник відповідача, Крижопільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу слухати без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що [INFO] в с. Паланка Томашпільського району Вінницької області, народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим виконкомом Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. В її свідоцтві про народження матір`ю записано [PERSON] , батьком [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим Крижопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, що [INFO] в смт. Крижопіль Крижопільського району Вінницької області, народився [PERSON] , що в його свідоцтві про народження матір`ю записано [PERSON] , батьком [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб від 16 березня 2008 року серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] та обоє після реєстрації шлюбу взяли прізвище [PERSON] .(а.с.5) Згідно висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №338 від 14.7.2020 року, біологічне батьківство позивач, відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] виключаєтся. Відповідно до ст. З Закону України\~«Про охорону\~дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено і відповідачами визнано, що позивач є особою, яка не являється батьком зазначених у позові дітей. Окрім того, суд приймає до уваги визнання позову відповідачами, які не заперечували проти виключення з актового запису про народження дітей даних про батька дітей, визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи, що позивач не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи, тому суд вважає за доцільне позовні вимоги [PERSON] , про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини задовольнити та виключити позивача [PERSON] з актових записів про народження дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Правових підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання Паланської сільської ради Томашпільського району та Крижопільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області внести зміни до означених актових записів про народження шляхом виключення відомостей про батька, суд не вбачає, оскільки ч.2 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п.2.5 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом МЮ України №96/5 від 12.01.2011р. визначено вичерпний перелік осіб, які вправі звернутись в орган державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану, до яких, окрім інших, належить один з батьків неповнолітнього (малолітнього), також заяву про визнання батьківства, яка є підставою для внесення змін до актового запису про народження, повинно бути подано особисто, у випадку неможливості - через представника або надіслано поштою за умови засвідчення справжності підпису нотаріально, отже лише матір чи біологічний батько дитини вправі звернутись в орган ДРАЦС із відповідною заявою, а тому, вимога позивача заявлена безпідставно, і задоволенню не підлягає. Відповідно до п.2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за №55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Відповідно до ч.1\~ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем [PERSON] при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1537 гривень за вимогу майнового характеру, а тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову майнового характеру, що становить 768,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial