Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, просив справу розглянути в попередньому судовому засіданні без його участі. Позивачка [PERSON] на задоволенні позову наполягала, доводи позовної заяви підтримала, просила розглянути справу у її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін; копія паспорту позивачки із відміткою про шлюб; копії свідоцтв про народження дітей - доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 23 серпня 2011 р., зазначивши, що подружнє життя не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. Крім того, мала місце подружня невірність зі сторони відповідача, випадки застосування відповідачем фізичного насилля в сім'ї, у зв'язку із чим втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони припинили шлюбні відносини з 2013 року, в даний час мешкають окремо. Таким чином, вже тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. Від даного шлюбу є неповнолітні діти - доньки [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO], які з моменту розпаду сім'ї мешкають разом із позивачкою та її матір'ю. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже досить тривалий час разом не проживають, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу сторін, збереження сім'ї сторін буде порушувати інтереси кожного з подружжя. Крім того, у зв'язку із ситуацією, що склалася на момент розірвання шлюбу (тривале знаходження неповнолітніх дітей із матір'ю з моменту фактичного розпаду сім'ї, окреме мешкання сторін), суд визначає місце проживання доньок [PERSON] та [PERSON] разом із матір'ю. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У наданій суду заяві позивачка просила після розірвання шлюбу з відповідачем залишити їй шлюбне прізвище - «[PERSON]». На підставі вищевказаних положень законодавства, суд задовольняє вимоги позивачки щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved