Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Вироком Свердловського міського суду від 12.11.2013 року Свердловським міським судом Луганської області було визнано винної та засуджено до позбавлення волі [PERSON], яка працюючи старшим контролером-касиром ТВБВ № 10012/0116 IV типу філії - Луганського обласного управління AT «Ощадбанка» з повною матеріальною відповідальністю у зв'язку з чим на своєму робочому місці, яке розташоване у приміщенні будинку № 20 по вул. Садовій, сел. Калінінське, міста Свердловська Луганської області, мала повний доступ до грошових коштів банку, які їй були ввірені та знаходились у її віданні, заволоділа грошима клієнтів банку. Серед клієнтів банку, які постраждали від злочинних дій [PERSON], опинився позивач. Зокрема, у період часу з 19.06.2012 р. по 03.12.2012 р. [PERSON], шляхом внесення недостовірних даних у депозитні договори, які виразились в навмисному заниженні суми вкладу, з метою отримання залишків у касі, та користуючись нагодою того, що вкладники не уважно читали договори, підробила наступні депозитні договори: склала депозитний договір з [PERSON] на суму 3 000 грн., хоча отримала від вкладника 30 000 грн., та різницю у 27 000 грн. привласнила собі,спричинивши [PERSON] збитки на суму 27 000 грн. Наведене вище підтверджується вироком Свердловського міського суду від 12.11.2013 року у справі № 427/3990/13-к провадження № 1-кп/427/244/13. Окрім матеріальної шкоди, яку зазнав позивач у результаті злочинних дії колишнього працівника Луганського обласного управління А «Ощадбанка» [PERSON], злочинними діям останньої та бездіяльністю безпосередньо відповідача йому було завдано й моральну шкоду. Наявність моральної шкоди позивач обґрунтовує душевними стражданнями, що їх він пережив у зв'язку з самим фактом викрадення його грошей, які збирав кропіткою працею, іноді відмовляючи собі у самому необхідному; душевними стражданнями, пов'язаними з тим, що він не може користуватися власними грошима та не може отримувати прибуток у вигляді процентів за користування грошима, які він міг отримувати за звичайних умов; душевними стражданнями, пов'язаними з тим, що у держаному банку посадова особами останнього не забезпечено підбір кадрів, яких можна допускати до роботи грошима та людьми. Позивач, вибираючи банківську установу, якій збирався довірити зароблені власною працею гроші, перш за все звертав увагу на надійність банківської установи яка є державною, але жорстко розчарувався й це розчарування до теперішнього часу не дає спокою. Позивач не може нормально спати, постійно думає, чи зможе повернути власні гроші, які довірив державі в особі відповідача. Все це дуже погано відображується на його самопочутті та здоров'ї загалом. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 3 000 грн. Просить стягнути з Луганського обласного управління AT «Ощадбанка» на користь позивача 27 000 грн. матеріальної шкоди завданої злочинними діями колишнього працівника Луганського обласного управління AT «Ощадбанка», [PERSON] та 3 000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, та пояснив, що вважає ПАТ «Державний ощадний банк України» не належним відповідачем, позивачеві слід звернутись з позовом до [PERSON], як і було роз'яснено при постановленні вироку. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін по справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З копії ощадної книжки на ім'я [PERSON] встановлено, що він 19.06.2012 р. поклав внесок до філії № 10012/0116 Луганського обласного управління АТ «Ощадбанка» с. Калінінський на рахунок № [NUMBER] в розмірі 30 000 грн. Відповідно до вироку Свердловського міського суду від 12.11.2013 р. №427/3990/13-к було визнано винної та засуджено до позбавлення волі [PERSON], яка працюючи старшим контролером-касиром ТВБВ № 10012/0116 IV типу філії - Луганського обласного управління AT «Ощадбанка» з повною матеріальною відповідальністю у зв'язку з чим на своєму робочому місці, яке розташоване у приміщенні будинку № 20 по вул. Садовій, сел. Калінінське, міста Свердловська Луганської області, мала повний доступ до грошових коштів банку, які їй були ввірені та знаходились у її віданні, заволоділа грошима клієнтів банку. У період часу з 19.06.2012 р. по 03.12.2012 р. [PERSON], шляхом внесення недостовірних даних у депозитні договори, які виразились в навмисному заниженні суми вкладу, з метою отримання залишків у касі, та користуючись нагодою того, що вкладники не уважно читали договори, підробила наступні депозитні договори: склала депозитний договір з [PERSON] на суму 3 000 грн., хоча отримала від вкладника 30 000 грн., та різницю у 27 000 грн. привласнила собі,спричинивши [PERSON] збитки на суму 27 000 грн. З копії наказу ПАТ «Державний ощадний банк України» від 07.04.2012 р. № 727/ок [PERSON] прийнято на посаду старшого контролера-касира ТВБВ №10012/0116 з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, що підтверджується і договором про повну індивідуальну відповідальність. 11.02.2013 р. [PERSON] було звільнено з посади старшого контролера-касира ТВБВ №10012/0116, що підтверджується копією наказу ПАТ «Державний ощадний банк України» № 474/ок. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на практику Верховного Суду України щодо застосування цієї норми, суду не треба доказувати обставини злочину, оскільки висновок щодо винної особи у скоєнні злочину встановлено судовим рішенням у виді вироку суду і має преюдиційне значення. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1172 ЦК України Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З огляду на вищезазначене суд вважає на необхідне стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 27 000 грн., які завдані злочинними діями колишнього працівника на посаді старшого контролера-касира ТВБВ № 10012/0116 IV типу філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON], засудженої вироком Свердловського міського суду Луганської області від 12.11.2013 року за ст.ст. 191 ч. 5, 358 ч1, ч.4 КК України. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз'ясненням, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами) розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), понесені позивачем, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Майнову шкоду завдано позивачу внаслідок неправомірних дій посадової особи банку - [PERSON], спрямованих на заволодіння його грошовими коштами. Внаслідок вчиненого щодо позивача працівниками відповідача суспільно небезпечного діяння щодо заволодіння його грошовими коштами у сумі 27 000 грн., останній переніс стрес, йому були спричиненні моральні страждання у зв'язку із його явкою до правоохоронних органів з відповідними заявами, до суду, неможливістю використання вказаних грошей протягом тривалого часу. Тобто наявність заподіяння йому моральної шкоди доведена, як і протиправна поведінка працівника відповідача, а також зв'язок між шкодою і протиправними діями останньої. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди частково, стягнувши на користь позивача з відповідача моральну шкоду в розмірі 1 000 гривень. Підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі не має. Щодо заперечень відповідача, що ПАТ «Державний ощадний банк України» не є належним відповідачем, так як за вироком Свердловського міського суду від 12.11.2013 р. №427/3990/13-к було визнано винною та засуджено до позбавлення волі [PERSON], яка на той час працювала на посаді старшого контролера-касира ТВБВ № 10012/0116 IV типу філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», за ст.ст.191 ч.5, 358 ч.1,4 КК України, суд не може з цим погодитись, так як засуджена була працівником товариства та привласнення нею грошових коштів позивача стався саме внаслідок її професійних дій, знаходячись на своєму робочому місці, тому ПАТ «Державний ощадний банк України» є належним відповідачем по справі. Крім того товариство має право на зворотні вимоги (регрес), відповідно до вимог ч. 1 ст. 1191 ЦК України. На підставі ст.ст. 22,23,1166,1167,1172 ЦК України, Постанови пленуму Верховного Суду України N 6, 27.03.1992,

Outcome: partial