Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнала повністю, проти їх задоволення не заперечувала, однак, заперечувала щодо вимоги позивача з приводу залишення йому шлюбного прізвища після розірвання шлюбу між ними, просила розглянути справу в попередньому судовому засіданні без її участі. Позивач [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін; копії паспортів сторін із поміткою про шлюб. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач просить розірвати шлюб із відповідачкою [PERSON], зареєстрований 12 березня 2013 р., зазначивши, що подружнє життя не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. У квітні 2013р. позивач виїхав до Російської Федерації на заробітки, там зустрів іншу жінку, із якою раніше підтримував сімейні стосунки, відновив із нею родинні взаємини та з того часу мешкає із нею спільно, веде господарство та забезпечує її. У звязку із підтриманням фактичних подружніх відносин позивача із іншою жінкою, сторони припинили шлюбні відносини, втратили почуття любові та поваги. Таким чином, вже тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть, мешкають в різних державах. Від шлюбу спільних дітей немає. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачкою носить суто формальний характер, позивач наполягає на його розірванні. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже досить тривалий час разом не проживають, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Крім того, у позивача склалася інша родина, він тривалий час підтримує фактичні подружні стосунки із іншою жінкою, із якою у подальшому має наміри зареєструвати шлюб. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу сторін, збереження сім'ї сторін буде порушувати інтереси кожного з подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У наданій суду заяві позивач просив після розірвання шлюбу з відповідачкою залишити за ним шлюбне прізвище - «[PERSON]». На підставі вищевказаних положень законодавства, суд задовольняє вимоги позивача щодо залишення шлюбного прізвища після розірвання шлюбу та визнає заперечення відповідачки щодо цього питання безпідставними, оскільки саме особі, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, надається право обрання прізвища в разі розірвання шлюбу. В даному випадку це право належить позивачу. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved