Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

В жовтні 2013 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Посилався на те, що 05 вересня 2007 року останній за письмовим договором отримав кредит в сумі 1 182 грн. зі сплатою 12% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 05 вересня 2008 року. В зв'язку з тим, що відповідач своїх зобов'язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним не виконував, станом на 27 вересня 2013 року утворилася заборгованість в сумі 25 753 грн. 62 коп. яку просив стягнути на свою користь разом із судовими витратами в сумі 257 грн. 54 коп. Заочним рішенням Київського районного суду м. Донецька від 10 грудня 2013 року в задоволенні позову публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено. В апеляційній скарзі позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального права. [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений як за останнім відомим місцем проживання, так і через оголошення у пресі, тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без його участі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» Власенка А.О., який просив скаргу задовольнити, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове про задоволенні вимог з таких підстав. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду. Проте з таким висновком суду погодитися не можна. Як встановлено судом, 05 вересня 2007 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» на підставі письмової заяви № DOXRRX00490254 надало [PERSON] кредит в сумі 1 182 грн. зі сплатою 12% річних на суму залишку заборгованості строком до 05 вересня 2008 року (а.с. 5). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним станом на 27 вересня 2013 року утворилася заборгованість в сумі 25 753 грн. 62коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 902 грн. 36 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 8 976 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 231 грн. 68 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 13 941 грн. 03 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 1 202 грн. 55 коп. (а.с. 3). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-126цс13 яка згідно із ч. 2 ст. 214 ЦПК України є обов'язковою для врахування судом під час ухвалення рішення, пункт 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. В зв'язку з тим, що суд першої інстанції розглянув справу заочно, без участі відповідача, останній заяву про застосування строків позовної давності не подавав, з висновком суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності погодитися не можна, а тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і з урахуванням встановлених обставин справи та наданого позивачем розрахунку (а.с. 3), з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором на загальну суму 25 753 грн. 62 коп. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 257 грн. 54 коп. (а.с. 1) та за подачу апеляційної скарги в сумі 128 грн. 77 коп. (а.с. 40), а разом - 386 грн. 31 коп.

Outcome: approved