Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей сина - [PERSON], [INFO], доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 50% відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення повноліття дітей. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач позов не визнав саме в частині розміру аліментів 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, оскільки вважає даний розмір аліментів заявлений позивачкою є таким, що не відповідає його доходам, тому наполягав на розмірі 25 % аліментів від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення останніми повноліття та фактично не заперечував проти стягнення з нього аліментів. Представник відповідача - адвокат [PERSON] підтримала думку свого довірителя. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільно процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Так, судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20 жовтня 1998 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, актовий запис - № 11 (а.с.4), від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюб укладено між сторонами вперше. У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Полтави 21 травня 2003 року, сторони від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.2), та неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданими Ленінським відділом РАЦС Полтавського міського управління юстиції 18 липня 2005 року ( а.с.3). Відповідно до довідки № 4215 від 23 вересня 2014 року, виданої КП «Житлово-експлуатаційною організацією №2», вбачається, що у [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON] - син позивачки, [PERSON] - донька позивачки ( а.с.6). Крім того, з довідки, виданої 23 вересня 2014 року за вих. № 04-1286,Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Ленінської районної у м. Полтаві ради, позивачка [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [ADDRESS], перебуває на обліку в Ленінському УСЗН та отримує допомогу згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам дитинства та дітям - інвалідам» на дитину [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки № 336 від 24.11.2014 року, вданої Полтавською спеціалізованою ЗОШ №40 Полтавської міської ради Полтавської області , [PERSON] дійсно є учнем 5-а класу вказаної школи та не перебуває на повному державному забезпеченні. В судовому засіданні позивачка зазначила, що відповідач офіційно працює на Державному підприємстві «Південна залізниця» Відокремлений підрозділ «Вагонне депо Полтава» токарем 4 розряду, має регулярний дохід, в зв'язку з чим вона просила стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття. Поряд з цим, відповідачем не заперечувались вище наведені факти та обставини встановлені судом, але при цьому останній заперечував проти розміру аліментів заявлених в позовних вимогах, посилаючись на те, що він є неспівмірним з розміром його доходу, оскільки він на разі не має власного житла та змушений винаймати житло сплачуючи щомісячно 700 - 800 грн.. Так, в судовому засіданні відповідачем [PERSON] в обгрунтування вказаних тверджень вказувалось на те, що позивачка [PERSON] отримує допомогу на дитину - інваліда [PERSON], тому фактично дитина щомісячно забезпечена матеріально державною, в зв'язку з чим вважав за доцільне стягнути з нього аліменти лише на доньку [PERSON] в розмірі 25 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому в судовому засіданні останній наголошував на тому, що з січня 2014 року, коли вони з позивачкою [PERSON] припинили шлюбно-сімейні стосунки, впродовж літа та по даний час надавав дітям матеріальну допомогу, з дітьми він постійно та регулярно зустрічається, переймається їхніми потребами та переживаннями. Дані твердження відповідача частково підтверджуються випискою із протоколу № 1 батьківських зборів 5-А класу від 12 вересня 2014 року ПСЗШ №40, учнем якого являється [PERSON], на придбання «Роздягальні» з індивідуальними ячейками. На вище згадані потреби [PERSON] були здані кошти в сумі 280 грн. 00 коп. ( а.с.21). Крім того, надання матеріальної допомоги відповідачем щодо харчування дітей у школі було підтверджено в судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON], які зазначили, що [PERSON] придбавав сік та булочки для дітей відправляючи їх до школи та надавав їм кишенькові кошти для оплати обіду в їдальні школи. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, зважаючи на вище вказані обставини та факти, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] являється батьком неповнолітніх сина - [PERSON], [INFO], та доньки - [PERSON], [INFO], він зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України ви розмір аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд визнає необґрунтованими доводи позивачки щодо розміру аліментів на дітей у розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, оскільки вказані доводи не узгоджуються з нормами частини 2 статті 183 СК України, яка регулює дані правовідносини та якою визначено, що аліменти на двох і більше дітей стягуються у розмірі єдиної частки від заробітку платника аліментів. Доказів щодо додаткових витрат, яких потребує дитина - інвалід останньою суду надано не було, що надавало б суду підстави відходу від обов'язкової основної частки аліментів на дітей. При цьому, судом не приймаються до уваги твердження відповідача щодо звільнення його від сплати аліментів на дитину - інваліда з дитинства [PERSON], [INFO], в зв'язку з виплатою його матері соціальної допомоги , як неспроможні і такі, що не містять в собі юридичного підгрунття, оскільки наявність у дитини інвалідності ніяким чином не звільняє батьків від обов'язку його утримання та виховання згідно вимог чинного законодавства. Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що відповідачем по справі фактично не заперечувався обов'язок утримання дітей шляхом сплати аліментів та приймаючи до уваги його майновий стан та наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, суд вважає за можливе стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial