Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що вона є співвласником 19/100 частини гаража, загальною площею 146,8 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту позивачу належить 28,0 кв.м. споруди, тобто гараж № [NUMBER] за вказаною адресою. 11.02.2020 позивач отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої вона є власником 19/100 гаража площею 146,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , а ПАТ «Державний ощадний банк України» є власником 81/100 даного нерухомого майна. З посиланням на вимоги ст. 367 ЦК України, позивач просила виділити в натурі належну їй 19/100 частку гаража площею 146,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] в окрему одиницю ізольований гараж № 5 загальною площею 28.0 кв.м. та визнати право власності на спірний гараж. Відповідачем відзив на позов не подано. Позов слід задовольнити повністю. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна доводиться та обставина, що [PERSON] є власником 19/100 частини гаража, який розташований по [ADDRESS] , власником іншої 81/100 частини гаража є АТ «Державний ощадний банк України». На спірний гараж виготовлено технічний паспорт, згідно якого площа гаража № [NUMBER] , який розташований по [ADDRESS] складає 28 кв.м. Технічна документація не містить відміток про наявність самовільного будівництва. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій ст. 356 ЦК України, згідно якої власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Зі змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, слідує, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Таким чином, приймаючи до уваги технічну можливість та порядок користування гаражем, як окремою одиницею, який склався між співвласниками з урахуванням належних кожному часток, суд приходить до висновку, що з метою захисту інтересів позивача слід провести поділ нерухомого майна в натурі. Судові витрати в справі (витрати по\~сплаті судового\~збору та\~витрати на\~професійну правничу\~допомогу) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved