Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON], [PERSON] звернулись в суд з позовом до [PERSON] філії Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», [PERSON] обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету [PERSON] міської ради Волинської області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Реєстраційна служба [PERSON] міськрайонного управління юстиції Волинської області про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що Розпорядженням органу приватизації від 04.05.1993 року № 29 у власність [PERSON] було передано квартиру під номером 235 в будинку під номером 3 по вулиці Заводська в місті Ковелі в порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». На підставі вищевказаного розпорядження органу приватизації [PERSON], АТ «Ковельсільмаш» видано Свідоцтво про право власності на житло від 12 травня 1993 року на квартиру під номером 235 в будинку під номером 3 по вулиці Заводська в місті Ковелі. 18 травня 1993 року спірний об'єкт нерухомого майна був зареєстрований у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації, про що уповноваженим реєстратором було зроблено запис до реєстрової книги за № 6513. В процесі оформлення документів було встановлено, що існують розбіжності в написанні прізвища [PERSON]: в Свідоцтві про право власності на житло зазначено прізвище «Васількова» хоча згідно всіх документів позивач значиться як «Василькова». Але в судовому порядку позивач [PERSON] встановила даний факт, що має юридичне значення про що свідчить рішення суду від 08.09.2015року. З цього приводу позивачі звернулися до [PERSON] відділу приватизації фонду комунального майна стосовно переоформлення правовстановлюючих документів на квартиру. Розпорядженням органу приватизації від 09 вересня 2015 року №19 «Про внесення часткових змін у розпорядження органу приватизації» було внесено часткові зміни до розпорядження органу приватизації від 04 травня 1993 року № 29 та Свідоцтва про право власності на житло від 12 травня 1993 року на квартиру під номером 235 в будинку під номером 3 по вулиці Заводська в місті Ковелі, а зокрема - в тексті Свідоцтва було вказано, що квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та сину - [PERSON]. Тобто, приватизація квартири повинна була проводитись на всіх членів сім'ї, у зв'язку із чим розпорядженням органу приватизації від 09 вересня 2015 року № 19 «Про внесення часткових змін у розпорядження органу приватизації» внесено часткові зміни до розпорядження органу приватизації від 04 травня 1993 року №29 та Свідоцтва про право власності на житло, виданого АТ «Ковельсільмаш» від 12 травня 1993 року на квартиру № 235 за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Заводська, 3. Тим самим, орган приватизації (виконавчий комітет [PERSON] міської ради) визнав, що первинна приватизація спірної квартири, а як наслідок і подальша реєстрація об'єкту нерухомого майна у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації були проведені із порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В подальшому позивачі звернулися до Реєстраційної служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції Волинської області для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру № 235 за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Заводська, 3. Однак, уповноваженим реєстратором Позивачам було відмовлено в проведенні державної реєстрації права власності, оскільки на відповідний об'єкт нерухомого майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно вже міститься запис про реєстрацію права власності за [PERSON]. Підстава виникнення права власності - Свідоцтво про право власності на житло від 12 травня 1993 року, видане на підставі розпорядженням органу приватизації АТ «Ковельсільмаш» від 04 травня 1993 року №29. Номер запису про державну реєстрацію в реєстровій книзі [PERSON] філії КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації № 6513 від 18 травня 1993 року. Як наслідок - позивачі у справі фактично здійснили приватизацію займаного житла та отримали правовстановлюючий документ на об'єкт нерухомого майна, однак вони позбавлені можливості зареєструвати своє право власності відповідно до закону, а тому в розумінні законодавця - є такими, що право спільної сумісної власності на спірну квартиру не набули. Враховуючи наведене та покликаючись на норми чинного законодавства, позивачі просили суд визнати свідоцтво про право власності на житло від 12.05.1993 року, видане Акціонерним товариством «Ковельсільмаш», на квартиру № 235 за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Заводська, 3 видане на [PERSON] недійсним та визнати недійсною державну реєстрацію права власності на квартиру № 235 за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Заводська, 3, проведену Волинським обласним бюро технічної інвентаризації на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12.05.1993 року за номером 6513, проведену на одну особу. Позивачі в судове засідання не з'явились, однак кожен зокрема подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримують, просять його задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] філії КП «ВОБТІ» не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення. Представник відповідача [PERSON] обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету [PERSON] міської ради Волинської області в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Реєстраційна служба [PERSON] міськрайонного управління юстиції Волинської області не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку про наявність підстав для повного задоволення позову. Згідно вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року, право на приватизацію квартир (будинків) державного фонду одержують громадяни України, які проживають у цих квартирах. До членів родини наймача належать тільки громадяни, що постійно проживають у квартирі разом з наймачем, або за якими зберігається право на житло. Передача займаних квартир здійснюється у спільну сумісну чи спільну часткову власність за письмовою згодою усіх повнолітніх членів родини, що постійно проживають цій квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим зазначенням уповноваженого власника квартири. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону. Відповідного ст. 26 вищевказаного Закону, записи до Державною реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, для підтвердження того факту, що на момент приватизації в спірній квартирі були зареєстрований і позивач [PERSON], позивач [PERSON] звернулась із заявою до органу приватизації - відділу обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету [PERSON] міської ради про надання інформації щодо приватизації квартири. На заяву позивачів надійшли копії матеріалів приватизаційної справи на спірну квартиру. З матеріалів приватизаційної справи вбачається, що приватизація квартири № 235 за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Заводська, 3 здійснювалась відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в будинку. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. На момент приватизації позивач [PERSON] проживав в квартирі та зазначений в матеріалах приватизаційної справи на квартиру. Проте Свідоцтво про право власності на житло було видано лише на [PERSON]. Згідно з Положенням про порядок передачі квартир (будинків ) у власність громадян, затвердженим наказом Держкомітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 15 вересня 1992 року, передача займаних квартир у власність проводиться з письмової згоди усіх повнолітніх членів сім'ї, до яких відносяться лише громадяни, які постійно проживають у квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло, у тому числі тимчасово відсутніх. Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім'ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними відносинами, віднесено до них. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно. їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Таким чином державна реєстрація права власності на нерухоме майно є за своєю суттю визнанням з боку держави публічно-правового інтересу у встановленні приналежності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб'єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об'єкта. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до ст. 26 вищевказаного Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У даному випаду реєстраційні правовідносини спрямовані на встановлення, зміну, припинення прав на нерухоме майно і є визначеним організаційним заходом, що використовується власниками для впорядкування своїх основних відносин, предметом яких є нерухоме майно. Порядок скасування реєстраційного запису про власність визначено Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (наказ Міністерства юстиції України №3502/5 від 12.12.2011 року). Відповідно до п. 2.6 та п. 2.10 Порядку для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає, зокрема, рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. За результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав. Право особи на житло тісно пов'язане з обов'язками інших осіб і державних органів щодо створення відповідних умов, охорони захисту й відтворення житлових прав людини. Конституція України покладає на державу обов'язок створювати умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Одним із конституційних прав громадян є право на житло. Гарантіями здійснення цього права є обов'язок створення державою умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду, а також надання державою та органами місцевого самоврядування відповідно до закону житла безоплатно або за доступну плату (частини 1 та 2 статті 47 Конституції України). У рішенні від 10 червня 2010 року N 15-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини закріплюються і в міжнародних актах, які є частиною національного законодавства України, у разі надання Верховною Радою України згоди на їх обов'язковість (частина 1 статті 9 Конституції України). Загальна декларація прав людини (ухвалена і проголошена резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї 10 грудня 1948 року) передбачає право кожної людини на такий життєвий рівень, який є необхідним для підтримання здоров'я і добробуту її самої та її сім'ї. У Декларації зазначено, що необхідний життєвий рівень забезпечує, зокрема, житло (пункт 1 статті 25 Загальної декларація прав людини). Аналогічне положення міститься в пункті 1 статті 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради УРСР від 19 жовтня 1973 року № 2148-УШ. в якому, крім вказаного, закріплено обов'язок держав - учасників Пакту вживати необхідних заходів для забезпечення здійснення такого права. Отже, право людини на житло є загальновизнаним. Згідно з Конституцією України це право, як і інші конституційні права, є невідчужуваним, непорушним і рівним для всіх без будь-яких обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (частина 1 статті 24 Конституції України). Воно не може бути скасоване і обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина 2 статті 22, частина 1 статті 64 Основного Закону України). Чинним законодавством передбачено, що власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності гарантується Конституцією України і захищається способами, встановленими законодавством. В даному випадку єдиним шляхом відновлення порушених прав позивачів є скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру, здійсненої на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12 травня 1993 року за номером 6513. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що слід визнати свідоцтво про право власності на житло від 12.05.1993 року, видане Акціонерним товариством «Ковельсільмаш», на квартиру № 235 за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Заводська, 3, видане на [PERSON] недійсним та визнати недійсною державну реєстрацію права власності на квартиру № 235 за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Заводська, 3 проведену на одну особу Волинським обласним бюро технічної інвентаризації на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12.05.1993 року за номером 6513. Судові витрати слід залишити за сторонами.

Outcome: approved