Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07.08.2014 року Вінницьким міським відділом РАЦС ГТУЮ в Вінницькій області. В позові [PERSON] вказав, що від спільного проживання сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач вказав, що подружні відносини та ведення спільного господарства припинені. Основною причиною розпаду сім`ї позивач назвав різницю характерів, відсутність взаєморозуміння і довіри те, що відповідачка нехтує сімейними цінностями: чесністю, піклуванням один про одного, доброзичливості та створення морально-психологічної атмосфери. Періодичні сварки, обман, непорозуміння призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного. Ухвалою суду від 10.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на розірвання шлюбу, вказав, що приймає участь у вихованні дочки, спору про розподіл майна між сторонами немає. Він зобов`язується надавати на утримання дитини приблизно 3000 грн щомісячно. Позивач не наполягав на відшкодуванні судових витрат. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу, вказала, що подальше збереження сім`ї неможливе. Проте позивач вважала за необхідне відкласти вирішення питання про розірвання шлюбу до вирішення питання про участь батька у забезпеченні дитини. Відповідач не бажала змінювати прізвище на дошлюбне при розірванні шлюбу. Судом шлюб між сторонами зареєстровано 07.08.2014 року Вінницьким міським відділом РАЦС ГТУЮ в Вінницькій області, актовий запис № 1945 (свідоцтво про шлюб на 4 а.с.). Сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження на 7 а.с.). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд відхиляє посилання відповідачки про необхідність відкладення розгляду справи до вирішення питання про участь батька в забезпеченні дитини, виходячи з принципу диспозитивності судового розгляду та відсутності будь-якої залежності вирішення питання про розірвання шлюбу до питанням про стягнення аліментів. Так, суд вважає, що відповідач не обмежена в праві звернення до суду в будь-який час та вважає позицію відповідача психологічним тиском на позивача. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приймає до уваги, що кожен з подружжя не бажає зберігати сім`ю, наполягає на розірванні шлюбу, а відповідно до ст. 51 Конституції України і ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Отже подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Отже, суд вбачає підстави для задоволення позову та розірвання шлюбу. Судові витрати суд вважає за можливе залишити за позивачем враховуючи його клопотання. На підставі викладеного та

Outcome: approved