Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

В грудні 2018 року позивачем подано позов про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] У шлюбі, [INFO] у них народилася донька [PERSON]. На теперішній час малолітня [PERSON] проживає разом з нею, зі своєю матір'ю, вона займається її вихованням, створює для неї всі необхідні умови для її проживання і розвитку. Батько дитини, навпаки немає бажання займатися вихованням доньки, не цікавиться її життям, здоров'ям, матеріально дитину не забезпечує. Вона, як мати є законним представником дитини, яка має право звернутися за захистом прав та інтересів малолітньої дитини. Вона намагалася змінити ставлення відповідача до свого життя, дитини, але все виявилось марним. Відповідач [PERSON] належних висновків не зробив, навпаки продовжує злісно ухилятися від виконання батьківських обов'язків відносно дитини, з донькою не спілкується, не займається її вихованням, не цікавиться її здоров'ям, не приділяє уваги дитині, не проводить з дитиною вільний час, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, тим самим свідомо переклав свій батьківський обов'язок по вихованню дитини на іншу особу, тим самим віддалився від своєї сім'ї. Тому, вважає доцільним позбавити відповідача по справі батьківських прав стосовно малолітньої доньки. Позивач в судове засідання не з'явилася, її інтереси за довіреністю представляв [PERSON], який у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не прибув з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений у порядку, визначеному ч. 3 і ч. 6 ст. 128 ЦПК України, шляхом надіслання рекомендованих листів з повідомленням про виклик та вручення судової повістки про виклик. Представник третьої особи - Служби у справах дітей військово - цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні, вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно доньки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю позивача по справі [PERSON] Суду підтвердила, що її донька знаходилася у шлюбі з [PERSON] [INFO] року у них народилася донька [PERSON], її онучка. В жовтні 2016 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня дитина проживає разом з матір'ю, тобто позивачем по справі, повністю знаходиться на її утриманні, яка займається її вихованням і розвитком, створює необхідні умови для її гармонійного життя, матеріально не забезпечує. В той час, як відповідач [PERSON] з самого народження дитини зовсім не приділяє малолітній донці уваги, не займається її вихованням, а зараз зовсім покинув дитину. Свій обов'язок по вихованню дитини повністю передав її матері, тобто її донці. Приймаючи до уваги, що позивач, її представник не заперечують проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв'язку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що повністю узгоджується з показаннями свідка [PERSON], позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], зареєстрованому 25 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 89 від 25 червня 2014 року. У шлюбі [INFO] року у них народилася донька [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На теперішній час малолітня [PERSON], [INFO], знаходиться на вихованні у своєї матері [PERSON], яка займається її вихованням, створює всі необхідні умови для її розвитку. Також, судом з'ясовано, що відповідач по справі проживає окремо від малолітньої доньки, не займається її вихованням, не цікавиться її здоров'ям та життям, не створює їй умов для духовного і фізичного розвитку, участі в її вихованні не приймає, матеріально не забезпечує, тобто всіляко ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тощо. Відтак, відповідач [PERSON] свідомо відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки. Наряду з цим, комісія з питань захисту прав дітей Військово - цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області у своєму висновку визнала доцільним позбавити відповідача по справі [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини, [PERSON], [INFO] (а.с. 15). З огляду на це, суд зазначає. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В ч.1 ст.164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись водному з них. Відповідно до п. 2 ст.164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Так у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалася на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, а також ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Зазначені фактори в їх сукупності, суд може розцінювати як ухилення від обов'язків по вихованню дитини, так як він розуміє свою поведінку та не зважаючи на це, продовжує свідомо нехтувати своїми обов'язками. За таких обставин, суд вважає, що відповідача по справі [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав. Позбавлення його батьківських прав по відношенню до дитини є необхідною мірою в інтересах здоров'я та виховання дитини, оскільки відповідач своєю поведінкою шкідливо впливає на дитину, її фізичний та моральний розвиток. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки розгляд даної справи відбувався за відсутності відповідача, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved