Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Виклад позиції позивача. 10 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з [PERSON] , посилаючись на те, що їх шлюб був зареєстрований 22 вересня 2001 року. Від шлюбу мають сина: [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні склади характерів. Вказує, що з лютого 2019 року фактичні шлюбні відносини - відсутні. Втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між ними. В зв`язку з цим вважає, що подальше подружнє життя й збереження їхньої сім`ї є неможливим. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 30 жовтня 2019 року, на виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, судом направлено звернення до Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області, щодо місця перебування та місця проживання відповідача. 04 листопада 2019 року до суду надійшла відповідь на вказаний запит, відповідно до якого відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 04 листопада 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02 грудня 2019 року. Сторони у судове засідання не з`явились, натомість надали заяви про: позивач - позов підтримує, відповідач його визнає, обоє просять розглянути справу без їх участі, не заперечують проти прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні, проти надання строку на примирення заперечили. Повідомили, що дитина після розірвання шлюбу буде проживати із відповідачем, відповідач просить залишити їй шлюбне прізвище, позивач судові витрати просить залишити за ним. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст.200 ЦПК України встановлено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Як передбачено 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2001 року, що зареєстрований відділом ДРАЦС РС Кегичівського РУЮ у Харківській області, актовий запис №53, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10 вересня 2019 року (а.с.8). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . (копія, а.с.7). Згідно з ч.ч.3,5 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Як встановлено ч.2 ст. 36 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Ч.1 ст. 1 ст. 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно вимог ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є неможливим. Частиною 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Зберегти сім`ю сторін не уявляється можливим, тому що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбно-сімейні відносини припинені. Як роз`яснено в п.10 № Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд вважає, що за таких обставин, сім`я розпалася повністю та відновлена бути не може, оскільки сторони проживають окремо, проти надання строку на примирення категорично заперечили, ці стосунки суперечать інтересам позивача, який не бажає подальшого перебування у шлюбі, тому шлюб необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання відповідача про те, щоб після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем набутим у зв`язку з реєстрацією шлюбу є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Згідно частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивач просить залишити судові витрати за ним, тому підстав для їх розподілу суд не вбачає. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Як встановлено ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Outcome: approved