Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

В грудні 2015 року заявник звернулась до суду з вище вказаною заявою в обґрунтування якої посилалась на те, що їй та її доньці [PERSON], а також внучці [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. Так, на підставі розпорядження (наказу) №175 від 10.06.1996 року ОКВП «Чернівцірембудсервіс» було видано свідоцтва про право їх спільної сумісної власності на вказану вище квартиру, яке було зареєстроване Чернівецькому державному обласному БТІ в реєстровій книзі №72, ст. 81 за реєстровим №10034, проте у вказану свідоцтві її ім'я записано «[PERSON]» тоді як в паспорті громадянина України вона записана як «[PERSON]». Вказувала на те, що такі розбіжності в написані імені виникли внаслідок його перекладу з російської на українську мову, зокрема у свідоцтві про народження вона записана «[PERSON]» після досягнення повноліття їй було видано паспорт, де її анкетні дані були записані як «[PERSON]», а після одруження вона змінила прізвище та отримала новий паспорт на ім'я «[PERSON]» та в подальшому після розірвання шлюбу та досягнення 45 років, вона знову змінила паспорт в якому її ім'я було написане «[PERSON]». Бажаючи скласти заповіт на належну їй частку у зазначеній квартирі, вона звернулась в органи нотаріату, проте через допущені розбіжності у правовстановлюючих документах не може реалізувати своє право розпорядитись належною їй власністю. Крім того, аналогічні розбіжності також містяться в технічному паспорті на вище вказану квартиру, де її ім'я записано як «[PERSON]». Усунути такі розбіжності в позасудовому порядку не представляється можливим, оскільки ОКВП «Чернівцірембудсервіс» ліквідовано, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав та просила встановити факт належності їй, [PERSON], [INFO], свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1996 року, виданого обласним колективним виробничим підприємством «Чернівцірембудсервіс» на підставі розпорядження (наказу) №175 від 10.06.1996 року, що зареєстроване в Чернівецькому державному обласному БТІ в реєстровій книзі «72, стор. 81 за реєстровим №10034 та технічного паспорта до даної квартири серія ЕН №0263659. В судове засідання заявник та заінтересовані особи [PERSON] і [PERSON] не з'явились, від них до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, просили заявлені вимоги задовольнити. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представники заінтересованих осіб Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради та першої Чернівецької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явились, хоча повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 10.06.1996 року ОКВП «Чернівцірембуд» на підставі розпорядження (наказу) від 10.06.1996 року №175, [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідно копії технічного паспорту на вказану квартиру, останній виданий її власнику - [PERSON]. Разом з тим. З копії паспорта громадянина України вбачається, що ім'я заявника «[PERSON]» натомість у вказаних вище правовстановлюючих документів вказано «[PERSON]». Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я , по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не зберігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем та часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», перелік фактів, які встановлюються судом не є вичерпним. Так, судом встановлено, що 18.01.1991 року [PERSON] було видано ордер на вказане вище житлове приміщення, при цьому виданий російською мовою. З матеріалів справи вбачається, що 20.06.1954 року народилась [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого українською мовою, 26.10.1973 року [PERSON] та [PERSON] одружились, що підтверджується відповідною довідкою органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, між [PERSON] та [PERSON] 26.03.1996 року було розірвано шлюб та 19.07.1996 року заявник отримала паспорт громадянина України в якому її ім'я зазначене «[PERSON]». Відповідно до копії трудової книжки заявника, остання заведена 21.01.1971 року російською мовою, де вказано ім'я заявника «[PERSON]». Таким чином, різниця в написані імені заявника прослідковується в різних правовстановлюючих документів та є наслідком перекладу з російської мови на українську, а тому, оцінюючі всі наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт належності [PERSON] вказаного вище свідоцтва про право власності на житло та технічного паспорта на квартиру доведений. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved