Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

В жовтні 2019р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , в якому просила суд: - визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить вищезазначена квартира, відповідачі, її донька та онука, в 2016р. виїхали на постійне місце проживання за кордон, проте по теперішній час зареєстровані у вказаній квартирі, але фактично не проживають, в ній відсутні їх особисті речі, перешкод у користуванні квартирою їм ніхто не чинив, квартирою не цікавляться, витрати по сплаті за комунальні послуги не несуть, а тому позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 11 листопада 2019р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. До судового засідання від сторін надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому сторона відповідачів визнала позов, зазначивши, що дійсно виїхали за межі України, і в квартирі не проживають з 2016р. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивачці, згідно договору купівлі - продажу від 04 липня 1996р., на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідачів в квартирі [ADDRESS] , понад один рік без поважних причин, при цьому судом не встановлено, що відповідачам чинились перешкоди у користуванні зазначеною квартирою. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, визнання позову стороною відповідачів, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України, з кожної з відповідачок на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків судового збору по 384,2 грн., та підлягає поверненню позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, шляхом зобов`язання Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві повернути останній - по 384,2 грн., згідно квитанцій №№ 0.0.1495665814.1, 0.0.1495669497.1 від 17 жовтня 2019р.

Outcome: approved