Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

В жовтні 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідачів: [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В., в якому просив суд: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30166179 від 22 червня 2016р. 19:44:22, номер запису про право власності: 15088291 від 15 червня 2016р. 18:22:56, вчинених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною на 1/2 частину будинку [ADDRESS] за власником [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 вересня 2015р. між відповідачем [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від імені позивача був укладений договір позики, згідно з яким позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 660000,0 грн., що на 16 вересня 2015р. було еквівалентом 30000,0 дол. США. В забезпечення виконання вимог договору позики, між відповідачем [PERSON] та позивачем було укладено Іпотечний договір від 16 вересня 2015р., відповідно до якого предметом іпотеки виступала Ѕ частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить позивачеві на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 23 лютого 2015р., посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. (за реєстровим номером: 18-127). 16 лютого 2016р. відповідач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В., яка в подальшому вчинила виконавчий напис. 09 червня 2016р. рішенням Дарницького районного суду м. Києва, яке набрало законної сили, виконавчий напис, вчинений 16 лютого 2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., про звернення стягнення на нерухоме майно - Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві приватної власності, - визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням діючого законодавства. 15 червня 2016р. відповідачка [PERSON] здійснила державну реєстрацію права власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] за відповідачем [PERSON] всупереч вимогам чинного законодавства. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. від 04 листопада 2016р. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 травня 2017р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В,О. від 12 травня 2017р. прийнято справу до провадження та призначено до судового розгляду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018р. задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів у відповідача [PERSON] , але остання надала документи не в повному обсязі, оскільки не надано копій паспортів, інших документів, які б підтверджували належність засвідчення заяв співвласників майна про згоду на передачу частини будинку в іпотеку. Також стороною позивача було подано до суду заяву про допит свідків: [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні 11 червня 2020р. представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, та заявив клопотання про відкликання клопотання про допит свідка [PERSON] . Відповідачі в судове засідання 11 червня 2020р. не з`явилися, про час та місце розгляду були повідомлені в установленому законом порядку. Відповідачка клопотала перед судом про розгляд справи у її відсутність. Відповідач поважності причин неявки не повідомив, при цьому після початку розгляду справи по суті, відповідач заявлені позовні вимоги визнав. В судовому засіданні, 11 червня 2020р. свідок [PERSON] суду повідомив, що він не підписував жодної заяви - згоди співвласників житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] на передачу Ѕ частини будинку в іпотеку відповідачу [PERSON] і підпис у заяві, яка була витребувана судом у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. йому не належить. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, допитавши свідка, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 16 вересня 2015р. між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] , що діяла від імені [PERSON] (позичальник) був укладений договір позики, згідно з яким позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 660000,00 грн., що станом на 16 вересня 2015р. було еквівалентом 30000,0 дол. США. В забезпечення виконання вимог договору позики, 16 вересня 2015р. між відповідачем та позивачем було укладено Іпотечний договір (далі по тексту - договір іпотеки). Предметом іпотеки виступала Ѕ часина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Дане житлове приміщення належить позивачеві на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 23 лютого 2015р., посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. (за реєстровим номером: 18-127). В подальшому, 16 лютого 2016р. відповідач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В., яка в подальшому вчинила виконавчий напис. 09 червня 2016р. рішенням Дарницького районного суду м. Києва, яке набрало законної сили, виконавчий напис, вчинений 16 лютого 2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., про звернення стягнення на нерухоме майно - Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві приватної власності, - визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням діючого законодавства. 15 червня 2016р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В. на підставі договору іпотеки, здійснила державну реєстрацію права власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] за відповідачем [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка є обов`язковою. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Зокрема, абз. 2,3 ч. 5 ст. 3 цього Закону передбачено, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. За змістом ч. 9 ст. 15 зазначеного Закону, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. В силу вимог положень п. 1 ч. 2 ст. 9 цього Закону, нотаріус, як спеціальний суб`єкт, здійснює функції державного реєстратора, в тому числі, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що чинне законодавство наділяло нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора щодо прав на нерухоме майно, які виникають лише у результаті вчинення нотаріальних дій з таким майном, а також повинні реалізовуватися одночасно з їх вчиненням та за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України речових прав осіб на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/ або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані права та/або їх обтяження. Згідно з ч. 4 цієї статті, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Пунктом 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17 жовтня 2013р. (далі по тексту - Порядок), який був чинний на час спірних правовідносин, передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Підпунктом 1 пункту 37 Порядку встановлено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дубліката. Відповідно до частини 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж 30-ти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. В матеріалах справи відсутня письмова вимога про усунення порушень та докази її направлення відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. В матеріалах справи відсутні докази проведення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на момент переходу до іпотекодержателя права власності. Відповідно до п. 31 договору іпотеки, передбачено: «у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця». В матеріалах справи відсутні докази письмового повідомлення [PERSON] [PERSON] . Відповідно до абз. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. З матеріалів справи вбачається, що частка в спільному майні не була виділена в натурі, тому необхідною є нотаріально засвідчена згода усіх співвласників майна, що є у спільній власності. Відповідно до наданих показань свідка в судовому засіданні така згода надана не була. Відповідно до п.3 ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. Уразі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення. Сторонами не надано доказів, щодо належності земельної ділянки у приватній власності ні Позивача, ні Відповідача і з матеріалів справи вбачається, що у даної земельної ділянки відсутній кадастровий номер. Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами;іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Враховуючи положення ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» , звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається саме шляхом набуття іпотекодержателем права власності на останній. Разом з тим, з огляду на норми закріплені ч. 9 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та абз. 7 п. 2 Порядку, нотаріус як спеціальний суб`єкт, проводить державну реєстрацію прав на нерухоме майно, набутих виключно у результаті вчинення нотаріальної дії з таким майном.. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про те, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В. діяла за відсутності відповідних повноважень, чим порушила законні інтереси позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 275,6 грн. з кожного.

Outcome: approved