Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

В грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 9 вересня 2002 року працювала в ЖКП «Пісківське» на посаді юрисконсульта та відповідно до наказу № 24-к від 14 листопада 2016 року звільнена з роботи за скороченням штату. При проведенні з нею розрахунку в день звільнення їй не повністю була виплачена грошова компенсація за невикористані відпустки, 24 листопада 2016 року частково було нараховано і виплачено лікарняні за листопад 2016 року, грошову компенсацію за невикористані відпустки за період з 9 вересня 2016 року по 15 листопада 2016 року в кількості 5 календарних днів та компенсацію за невикористану соціальну відпустку в кількості 10 календарних днів. Вважала, що відповідач невірно нарахував їй грошову компенсацію за невикористані відпустки, зокрема, за період роботи з 9 вересня 2016 року по 15 листопада 2016 року їй необхідно було нарахувати компенсацію за 6 календарних днів, а нараховано за 5 днів. Так як вона (позивачка) є інвалідом третьої групи, то мала право на щорічну відпустку тривалістю 26 календарних днів, але за період з 9 вересня 2002 року по 9 вересня 2015 року використовувала щорічну відпустку тривалістю 24 календарних дні, тому має право на компенсацію ще за 26 календарних днів (по 2 дні за 13 років). Тому просила стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за невикористані дні відпусток в кількості 27 календарних днів в сумі 7766,55 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який становить 74 робочих дні з моменту звільнення, в сумі 21286,10 грн. та на відшкодування моральної шкоди 2000 грн. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала, викладене підтвердила. Представник ЖКП «Пісківське» Крижанський О.В. в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на здійснення відповідачем повного розрахунку з позивачкою. Вислухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачка з 9 вересня 2002 року по 14 листопада 2016 року працювала в ЖКП «Пісківське» на посаді юрисконсульта, провідного юрисконсульта та за наказом № 24-К від 14 листопада 2016 року звільнена з роботи у зв'язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується матеріалами справи (а.с.9-10) та визнається сторонами. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.14-18,55-57,62) та що визнається сторонами, в день звільнення з позивачкою було проведено розрахунок, але не в повному обсязі та 24 листопада 2016 року додатково проведено виплату компенсації за невикористані дні відпуски в сумі 2328,19 грн. та лікарняні за листопад 2016 року в сумі 2321,16 грн. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що при звільненні їй мала бути виплачена також компенсація за невикористані дні відпусток в кількості 27 календарних днів, а саме, за період роботи з 9 вересня 2016 року по 15 листопада 2016 року недонараховано за 1 день та за період з 9 вересня 2002 року по 9 вересня 2015 року ще за 26 календарних днів невикористаної нею щорічної відпустки як інваліда третьої групи (по два дні за тринадцять років). Однак, дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та суперечать зібраним по справі доказам, зокрема, копіям колективних договорів ЖКП «Пісківське» за період 2002-2016 років, де передбачено право позивачки на отримання щорічної основної відпустки в 2002-2015 роках - тривалістю 30 календарних днів та додаткової 6 календарних днів, в 2016 році - щорічної основної відпустки 24 календарні дні та додаткової 6 календарних днів (а.с.119-265 т.1, а.с.1-31 т.2). Відповідно до ч.1 ст.6 ЗУ «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно ч.7 ст.6 ЗУ «Про відпустки» інвалідам I і II груп надається щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів, а інвалідам III групи - 26 календарних днів. Як вбачається з копій наказів ЖКП «Пісківське», за час роботи позивачки на підприємстві їй надавалась щорічна основна відпустка відповідно до умов колективних договорів до 2016 року - тривалістю 30 календарних днів, що перевищувало відпустку в 26 календарних днів за ч.7 ст.6 ЗУ «Про відпустки», в 2016 році - отримала відпустку 22 календарних дні та компенсацію за 10 календарних днів щорічної відпустки, що також відповідає вимогам діючого законодавства (а.с.31-50). Також правомірно, на думку суду, здійснено відповідачем розрахунок компенсації позивачці невикористаної нею відпустки за період її роботи з 9 вересня 2016 року по 15 листопада 2016 року за 5 календарних днів (а.с.50). Однак, оскільки відповідачем несвоєчасно було проведено повний розрахунок з позивачкою та частина розрахункових коштів в сумі 4649,35 грн. була виплачена 24 листопада 2016 року, то суд вважає за необхідне, задовольняючи в цій частині позовні вимоги, стягнути з ЖКП «Пісківське» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 15 листопада по 24 листопада 2016 року в сумі 1602,36 грн., виходячи з обрахованого відповідачем середньоденного заробітку позивачки 178,04 грн. (178,04 грн. х 9 дн.). При цьому суд вважає, що розрахунок середньої заробітної плати позивачки як в довідці № 13 від 20 грудня 2016 року, так і в наданій суду довідці № 08 від 2 березня 2017 року відповідачем здійснено у повній відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, за два останні місяці її роботи - вересень та жовтень 2016 року (а.с.60,114). Позивачка ж, обгрунтовуючи свої вимоги, здійснила розрахунок її середньої заробітної плати, виходячи з отриманої нею заробітної плати за десять місяців 2016 року, що суперечить вимогам п.2 вищезазначеного Порядку. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, за необхідне в іншій частині вимог щодо стягнення компенсації за невикористані дні відпусток та середнього заробітку за час затримки розрахунку в позові відмовити. В частині відшкодування позивачці моральної шкоди суд визнає за необхідне також в позові відмовити, так як судом не встановлено понесення позивачкою такої шкоди.

Outcome: partial