Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

В грудні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського міського суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини, в обгрунтування позову зазначила наступне. З квітня 2006 року по лютий позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , 02.02.2010 року шлюб було розірвано, після чого проживати з відповідачем стали окремо. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з позивачем. Відповідач [PERSON] перебуває у розшуку за Торецьким ВП Бахмутським ВП ГУНП у Донецькій області, як злочинець. 02.12.2019 року позивач звернулась до сектору реєстрації місця проживання ВЦА м.Торецьк із заявою про зняття з реєстрації місця проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з вибуттям на нове місце проживання за адресою: [ADDRESS] . У знятті з реєстрації позивачу було відмовлено, у зв`язку з ненаданням згоди батька дитини. Враховуючи те, що без письмової згоди батька позивач не може зняти з реєстрації та зареєструвати дитину за її фактичним місцем проживання, вона вимушена звернутись до суду із даним позовом. 20.01.2020 року позивачем надано заяву про уточнення позовних вимог, просила надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з одночасним зняттям з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , без письмової згоди батька [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не інформував. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 02.02.2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON]. розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №12 (а.с.5) З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьком дитини записаний відповідач [PERSON] та матір`ю позивач [PERSON] (а.с.6) Згідно копії паспорта громадянина України, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] позивач 02.07.2014 року зареєструвала шлюб із [PERSON] (а.с.15) Відповідно до договору купівлі - продажу від 09.06.2017 року, [PERSON] на праві власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9,10) З приводу зняття з реєстрації місця проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та реєстрації дитини за адресою: [ADDRESS] позивач зверталась до сектору реєстрації місця проживання ВЦА м.Торецьк, але отримала відмову на підставі п.11 Правил реєстрації місця проживання (а.с.7-8) Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи неповнолітня [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26.05.2009 року і по теперішній час (а.с.11) З довідки Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП у Донецькій області від 29.11.2019 року встановлено, що відповідач [PERSON] з 04.11.2014 року перебуває у розшуку за Торецьким ВП Бахмутського ВП ГУНП у Донецькій області (а.с.14) У своїй позовній заяві [PERSON] вказує, що вона має намір зареєструвати місце проживання дитини за адресою її фактичного проживання: [ADDRESS] , але у секторі реєстрації місця проживання Військово - цивільної адміністрації м.Торецьк їй було відмовлено з підстав відсутності у неї письмової згоди батька дитини на реєстрацію місця проживання дитини. При цьому, отримати письмову згоду батька позивач не в змозі через те, що місцезнаходження відповідача невідоме, він перебуває у розшуку. Відтак, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу відсутності дозволу батька на реєстрацію дитини за певною адресою. Вказані правовідносини регулюються Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Законом України «Про охорону дитинства», Правилами реєстрації місця проживання, Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Статтею 161 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вимогами статей 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено обов`язок протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 2 березня 2016 року № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11, 18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. На підставі аналізу вищезазначених норм суд доходить висновку, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що реєстрація дитини [PERSON] за її фактичним місцем проживання та місцем проживання і реєстрації її матері повністю відповідає інтересам дитини, а відсутність згоди батька порушує її право на вільне пересування, відтак позов слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved