Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

В вересні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , в якому крім нього та доньки зареєстрована колишня дружина - [PERSON] . Проте, остання більше року в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, не отримує кореспонденцію, її особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Позивач, посилаючись на те, що відповідач за вищевказаною адресою не проживає без поважних причин понад рік, в зв`язку чим виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг та оформленню субсидії, просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 15.10.2019 року суд відкрив провадження у цій справі та вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Сторони, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлений судом належним чином, заяв та клопотань не надіслав, своїм правом подачі відзиву не скористався. На підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Крім того, в силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на вищевикладене, суд ухвалив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, ухваливши заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. В силу вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] ,що підтверджується договором дарування від 15.06.2010 року. Факт належності вищевказаного квартири позивачу також підтверджується витягом з державного реєстру правочинів та іншими доказами по справі. Зі змісту довідки відділу з питань реєстрації місця проживання Васильківської міської ради Київської області № 8383 від 24.09.2019 року вбачається, що у спірній квартирі, крім власника та членів його родини, зареєстрована відповідач [PERSON] , яка є колишньою дружиною позивача, що підтверджується рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2019 року про розірвання шлюбу. Разом з тим, зі змісту довідки від 24.09.2019 року, складеного депутатом Васильківської міської ради встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] зареєстрована, але більше одного року не проживає. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено частиною 1 статті 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - частиною 1 статті 317 ЦК України. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності, як вказано у частині 2 статті 321 ЦК України. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). У відповідності з приписами частини 2 статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому будинку більше року без поважних причин, ним не цікавиться, перешкод в користуванні їй ніхто не чинив, а тому відповідач втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved