overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що життя з відповідачем не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 11 жовтня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №2065. Позивач в судове засідання не з»явилася, направила до суду клопотання про слухання справи у її відсутність. Позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не повідомляв. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 11 жовтня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №2065, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 11 жовтня 2006 р., [NUMBER]. Від спільного шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, [NUMBER] від 09.11.2007 року, актовий запис № 394. Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Із змісту ст.112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що життя з відповідачем не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 25 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №258. Позивач в судове засідання не з»явилася, направила до суду клопотання про слухання справи у її відсутність. Позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не повідомляв. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 25 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №258, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 25 грудня 2007 р., серія [NUMBER]. Від шлюбу подружжя спільних дітей не має. Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Із змісту ст.112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що життя з відповідачем не склалося через чисельні сварки та конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 06 квітня 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №201. Позивач в судове засідання не з'явилася, звернулась до суду з клопотанням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явивсь, звернувсь до суду з заявою слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06 квітня 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №201, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серія [NUMBER] від 06 квітня 2013 року. Від спільного проживання сторони дітей не мають. Спільне життя між сторонами не склалося через чисельні конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, подальше сімейне життя подружжя неможливе, сім'я розпалась остаточно, збереження сім'ї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що життя з відповідачем не склалося через чисельні сварки та конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 21 серпня 1993 року Чабанівською селищною радою Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 24. Позивач в судове засідання не з'явилася, звернулась до суду з заявою слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явивсь, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 серпня 1993 року Чабанівською селищною радою Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 24, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серія [NUMBER] від 21 серпня 1993 року. Від спільного проживання сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 29.08.2000 року, актовий запис № 29 та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 08.04.2006 року, актовий запис № 12. Спільне життя між сторонами не склалося через чисельні конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, подальше сімейне життя подружжя неможливе, сім'я розпалась остаточно, збереження сім'ї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач – банк звернувся в суд з цим позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на порушення ним його прав, а також зобов’язань за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не прибув, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи / а.с. 17, 18, 20, 21 /, заявивши про розгляд справи у його відсутність, на чому наголошується у позовній заяві / а.с. 2 /. Відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим за адресою, зазначеною у позовній заяві / а.с. 14, 15 /, та належним чином повідомленим про день, час, місце розгляду справи в порядку, передбаченому абзацом 5 частини 5 ст. 74 ЦПК України / а.с. 19, 22, 23, 24 /, в судове засідання не з’явився, заперечень щодо заявленого позову не подав, що фактично вказує на визнання ним цього позову. В справі мається достатньо матеріалів про права та взаємини сторін. Протокольною ухвалою суду відповідно до положень ст. ст. 77, 225 ч. 1 ЦПК України ухвалено справу розглянути у відсутність відповідача проти чого представник позивача не заперечував у поданому позові. Дослідивши письмові докази по справі та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що 17 червня 2011 року між банком – позивачем та відповідачем по справі укладено кредитний договір № 013-16046-170611, за пунктом 1.2 якого цей банк відкрив відповідачу картковий рахунок в національній валюті та випустив і надав платіжну картку, відкривши кредитну лінію на загальну суму 30000 гривень, а відповідач мав щомісяця і строки, визначені договором і правилами здійснювати погашення частинами суми заборгованості / а.с. 3 – 4 /. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Як видно з доказів, наданих стороною позивача, банк виконав свої зобов’язання перед відповідачем, а останній належним чином своїх зобов’язань за договором не виконує. Згідно розрахунків позивача – банку станом на 02.07.2014 року та на час розгляду справи відповідач заборгував йому 10566 гривень 17 копійок, які на засадах диспозитивності судового процесу і просить стягнути позивач. При цьому, вказана сума складається з: тіла кредиту в сумі 5856,52 гривень; простроченого тіла кредиту в сумі 1606,17 гривень; заборгованості за комісіями в сумі 3103, 48 гривни / а.с. 8 – 9 /. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати по розгляду даної справи, які документально підтверджені / а.с. 1 /, підлягають відшкодуванню позивачу з відповідача на підставі положень ст. 88 ч. 1 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач - банк звернувся в суд з цим позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на порушення ним його прав, а також зобов'язань за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не прибув, подавши письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій заявлений позов підтримав та не заперечував проти можливого ухвалення заочного судового рішення / а.с. 25, 26, 27 /. Відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим за адресою, зазначеною у позовній заяві / а.с. 15, 16 /, та належним чином повідомленим про день, час, місце розгляду справи в порядку, передбаченому абзацом 5 частини 5 ст. 74 ЦПК України / а.с. 20, 28, 29, 30 /, в судове засідання не з'явився, заперечень щодо заявленого позову не подав, що фактично вказує на визнання ним цього позову. В справі мається достатньо матеріалів про права та взаємини сторін. Протокольною ухвалою суду відповідно до положень ст. ст. 77, 225 ч. 1 ЦПК України ухвалено справу розглянути у відсутність відповідача проти чого представник позивача не заперечував у поданій заяві. Дослідивши письмові докази по справі та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що 19 лютого 2013 року між банком - позивачем та відповідачем по справі укладено кредитний договір, за умовами якого цей банк встановив відповідачу кредитний ліміт в сумі 3000 гривень на строк 12 місяців, а відповідач мав сплачувати відсотки та комісію за користування коштами / а.с. 4 - 5, 6/. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як видно з доказів, наданих стороною позивача, банк виконав свої зобов'язання перед відповідачем, а останній належним чином своїх зобов'язань за договором не виконує. Згідно розрахунків позивача - банку станом на 23.09.2014 року та на час розгляду справи відповідач заборгував йому 5248 гривень 80 копійок, які на засадах диспозитивності судового процесу і просить стягнути позивач. При цьому, вказана сума складається з: заборгованості за кредитним договором в сумі 2999,77 гривень та нарахованих відсотків по заборгованості в сумі 2249,03 гривень / а.с. 7 /. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати по розгляду даної справи, які документально підтверджені / а.с. 1 /, підлягають відшкодуванню позивачу з відповідача на підставі положень ст. 88 ч. 1 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сім'я розпалася і поновлена бути не може. При розгляді справи позивач [PERSON] заявлений позов підтримав, просив розірвати їх шлюб, на відшкодуванні судових витрат не наполягав. Стверджував, що їх сім'я розпалася остаточно, тому на примирення він не згоден. Відповідачка [PERSON] заявлений позов в частині розірвання шлюбу визнала, не заперечувала проти його задоволення, підтвердивши суду, що їх сім'я дійсно розпалася і на примирення вона не погоджується. Не наполягала на зміні її прізвища на дошлюбне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 15 жовтня 1983 року в Попівській сільській раді Миргородського району Полтавської області, актовий запис № 29, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу / а.с. 13 /. Для обох із сторін це перший шлюб, від якого неповнолітніх дітей вони не мають. В даний час сімейних відносин позивач та відповідачка не підтримують, на примирення не погоджуються. При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між сторонами по справі склалися і існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сім'я поновлена бути не може. Відповідачка не бажає відновити своє дошлюбне прізвище, право на що передбачене ст. 113 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, посилаючись на те, що відповідачка ухиляється від належного утримання їхнього сина. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав, просив задовольнити його, пояснивши, що відповідачка має дохід від здавання в оренду нерухомого майна, інших осіб не утримує, а відтак спроможна надавати утримання своїй дитині до її повноліття. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи / а.с. 12, 17 /, в судове засідання не з'явилася, заперечень щодо заявленого позову не подала, що фактично вказує на визнання нею цього позову в об'ємі заявлених вимог. В справі мається достатньо матеріалів про права та взаємини сторін. Протокольною ухвалою суду відповідно до положень ст. ст. 77, 225 ч. 1 ЦПК України ухвалено справу розглянути у відсутність відповідачки в порядку її заочного вирішення, проти чого позивач не заперечував. Судом встановлено, що між сторонами по справі склалися і існують сімейні правовідносини, які визначають права та обов'язки матері, батька і дитини, оскільки від їх шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивача / а.с. 4 /. Відповідно до ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини / аліменти / присуджуються у частці від доходу її матері, батька і / або / у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідачка є працездатною, має певний дохід, аліментів на утримання інших осіб не виплачує, вона спроможна утримувати свою дитину. Приймаючи до уваги викладені обставини, заявлені позовні вимоги є обгрунтованими. З урахуванням обставин справи, суд приходить до переконання про те, що це рішення слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23.08.1986 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві за актовим записом №4377. З обставин, викладених у позовній заяві (а.с.2) просив позов задовольнити. Позивач підтримав позов в судовому засіданні, наполягав на його задоволенні, ствердно вказавши на те, що не бажає йти на примирення з відповідачем, подальше перебування у шлюбі призводить до порушення його прав. Відповідач в судовому засіданні не визнала позов, заперечила проти розірвання шлюбу, ствердно вказав на те, що намагалась порозумітись з позивачем. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.09.2014 року, між сторонами Центральним відділом держаної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві за актовим записом № 4377 зареєстровано шлюб (а.с.4). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 Сімейного кодексу України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд не вбачає підстав для надання додаткового строку для примирення сторін. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ст.114 ч.2 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved