Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

В вересні 2019р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчатись, в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення сином 23 років, та витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі по з 10.12.1999 року по 20.07.2012 року, від якого мають спільного сина [PERSON] [INFO] , який на даний час є повнолітнім та продовжує навчатись в ДВНЗ Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана, форма навчання денна, не має змоги працевлаштуватись, отже потребує матеріальної допомоги. Син проживає з позивачкою, яка не в змозі самостійно матеріально забезпечити спільну дитину. Стверджує, що інших утриманців відповідач не має, має можливість матеріально допомагати повнолітньому сину. Провадженні у справі відкрито ухвалою від 19.08.2019 року (а.с. 38) 05.09.2019 року відповідачем подано відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, в обґрунтування заперечень вказав, що син періодично проживає з ним, він добровільно надає йому кошти на навчання, проїзд, харчування та одяг . Крім того 05.09.2020 року [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] , в якому просив стягнути з неї на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчатись, в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення сином 23 років. 23.09.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив [PERSON] , в якій вона заперечує твердження [PERSON] про надання сину матеріальної допомоги, проживання сина у батька. 03.03.2020 року [PERSON] надав докази надання матеріальної допомоги сину у період з 03.06.2019 року по 09.02.2020 року, що підтверджується відповідним квитанціями. (а.с. 91) Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.), справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання [PERSON] та її представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Матеріали справи містять заяву про слухання справи у їх відсутності, первісний позов підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Матеріали справи містять заяву про слухання справи у його відсутності, вимоги зустрічного позову підтримав. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомив, матеріали справи містять заяву про слухання справи у його відсутності. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.12.1999 року по 20.07.2012 року, який розірваний рішенням Святошинського районного суду м. Києва. (ас.. 16 Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 14) Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду від 27.09.2012 р. з [PERSON] на користь відзив [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 800,0 грн. щомісячно, починаючи з 29.08.2012 р. і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 17-19) Після досягнення повноліття сином позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом (14.08.2019 року). Згідно довідки від 04.09.2019 р. [PERSON] навчається на денній формі навчання в ДВНЗ Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана; строк навчання - до 30.06.2022 року Як вбачається з наданих документів, відповідачем на картковий рахунок сина [PERSON] з серпня 2019 року, тобто після досягнення останньої повнолітня та за період навчання у вищевказаному ВУЗі, переховуються грошові кошти, що підтверджує надання систематичної матеріальної допомоги батьком- відповідачем по основному позові. (а.с. 91) Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч.1 ст.6 СК України). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі №6-186ц14. Відповідно до положень ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати їм матеріальну допомогу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.199 ч.3 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Тим самим, законодавець визначає і наявність виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням саме у вже повнолітніх сина та/або дочки, які продовжують навчання. А відтак, після досягнення повноліття отримання такої допомоги є і правом повнолітньої дочки (сина), що продовжують навчання. [PERSON] - повнолітній син сторін, який на час розгляду справи продовжує навчання та не досяг 23-років, висловив свою позицію до поданого позивачем, як матір`ю, позову про стягнення аліментів, якою не підтримав позов. Тим самим, своєю позицією як син сторін у справі, заперечує проти отримання саме на користь позивача коштів з відповідача, як його батька. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що відповідач в добровільному (позасудовому) порядку надає матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину. Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки позов є безпідставним та не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, крім того не підлягає задоволенню і зустрічний позов [PERSON] . Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судові витрати перерозподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed