Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Відповідач [PERSON], будучи належним чином сповіщеним в порядку ст. 74 ЦПК України про день та час розгляду справи, неодноразово до суду у судові засідання не з'явився, причини своєї неявки не повідомив, заперечень щодо позову суду не надав. Позивач [PERSON] у судове засідання також не з'явилася, надіслала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності у зв`язку з виїздом за межі країни. У зв'язку з означеними обставинами суд прийняв рішення про подальший заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Судом в ході судового розгляду справи були досліджені: - свідоцтво про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 17.01.1987 року, згідно якого між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований у Долинській сільській раді Ренійського району Одеської області 17.01.1987 року, актовий запис № 2, після реєстрації шлюбу чоловікові та дружині було присвоєні прізвища «[PERSON]»; - копія паспорту на ім`я позивача [PERSON], серії [NUMBER], виданого 23.03.2006 року Ренійським РВ УМВС України в Одеській області з поміткою про реєстрацію шлюбу. - квитанція про сплату судового збору. Судом в ході розгляду справи було встановлено наступні обставини: позивач [PERSON] звернулася до Ренійського районного суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 17.01.1987 р. у Долинській сільській раді Ренійського району Одеської області, актовий запис № 2, мотивуючи заявлені вимоги тим, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, спільне життя з ним не склалося. У 2009 році відповідач виїхав на заробітки, деякий час сторони спілкувалися, однак згодом зв`язок між ними був втрачений. З 2010 року позивач та відповідач перестали підтримувати подружні стосунки та вести спільне господарство, стали проживати окремо. Місцезнаходження [PERSON] позивачу невідоме, добровільно розірвати шлюб з відповідачем не виявляється можливим. Як зазначено у позові, [PERSON] не бажає бути разом з відповідачем, оскільки проживаючи разом сторони жили кожен своїм життям і не намагалися перейнятися проблемами іншого, строк на примирення просить не надавати, вподальшому має намір влаштувати своє особисте життя. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносити з відповідачем немає, причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем суперечитиме інтересам їх обох, як подружжя. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON]». В позові також вказано, що від шлюбу сторони мають двох вже повнолітніх дітей, дочку та сина, які мешкають окремо від батьків. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Добровільність шлюбу це одна з його засад. Згідно до ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до ст.56 ч.3 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши обставини припинення шлюбних відносин сторін, фактичні взаємини подружжя, відсутність вільної згоди на шлюб, суд приходить до висновку, що між сторонами має місце повний розлад подружніх стосунків, сім`я сторін фактично розпалася, оскільки вони вже тривалий час не живуть сумісно, припинили шлюбні стосунки і ведення спільного господарства. Як випливає із ситуації, яка склалася, між позивачем і відповідачем втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. За таких обставин шлюб сторін існує суто формально і підлягає розірванню. Приходячи до такого висновку, суд враховує фактичні обставини справи та інтереси кожного з подружжя. Застосування заходів щодо примирення подружжя при даних обставинах, суд вважає недоцільним, оскільки ні позивач, ні відповідач, проживаючи тривалий час окремо, зацікавленості в збереженні сім`ї не проявили, якихось заходів щодо примирення та збереження сім`ї не приймали, позивач наполягає на розірванні шлюбу та має намір в майбутньому після розірвання шлюбу влаштувати своє особисте життя. Згідно з положеннями ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки заявлена вимога позивача про залишення шлюбного прізвища не суперечить діючому законодавству, суд задовольняє її та вважає за можливе залишити за позивачем після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 114 цього ж Кодексу у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved