Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради - про витребування квартири із чужого незаконного володіння, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Зосименко С.Г. від 25 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. У зв`язку із тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя на підставі рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 листопада 2018 року по справі призначено повторний автоматизований розподіл. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 грудня 2018 року справа розподілена судді Кухтіну Г.О. Ухвалою судді від 23 січня 2019 року справу прийнято до провадження. 17 грудня 2019 року через канцелярію суду від позивача надійшла уточнена позовна заява до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та витребування спадкового майна, в якій просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори 25.01.2017 року після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на квартиру [ADDRESS] , витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] з виселенням з зазначеної квартири [PERSON] та будь-яких членів її сім`ї права користування квартирою яких є похідними від права власності на зазначену квартиру та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , що належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 25 березня 2019 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 752; [PERSON] , що належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 04 серпня 2017 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченком О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 800; [PERSON] , що належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 2017 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 588; [PERSON] , що належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 2003 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніним В.В та зареєстрованого в реєстрі за № 939. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , який за життя склав на її ім`я заповіт, посвідчений 25.01.2017 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Черненко І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2-27, яким на випадок своєї смерті заповідав їй належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2001 року, який було зареєстровано в КП БТІ м. Дніпропетровська. Протягом шести місяців після відкриття спадщини з заявами про прийняття спадщини до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори звернулася позивач за заповітом та донька спадкодавця, [PERSON] , за законом. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, але постановою від 06.10.2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з підстав відсутності у спадкоємця оригіналів правовстановлюючих документів на дану квартиру. Згодом позивач довідалася, що спочатку шахраї підробили ніколи не існуючий договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири датований 20.02.2003 року, а потім на його підставі ще декілька разів здійснили відчуження зазначеної квартири. Так, 24.06.2017 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири з [PERSON] , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстровано в реєстрі за №588, бланк НМА №132070. 04.08.2017 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON] , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченком О.О. та зареєстровано в реєстрі за №800, бланк НМЕ №674466, 25.03.2019 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON] , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. та зареєстровано в реєстрі за № 752. Не дивлячись на усі вище зазначені правочини [PERSON] про них не знав та весь час проживав у спірній квартирі до своєї смерті та свою квартиру нікому не продавав. Ніякі інші особи у квартирі не проживали та про наявність у них права власності на квартиру не заявляли. Також позивач зазначала, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08.08.2018 року у справі № 202/6813/17 було визнано недійсним Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , від 20.02.2003 року посвідчений приватним нотаріусом Гуніним Віктором Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за № 939, бланк ВАЕ № 295130, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Це підтверджує той факт, що спірна квартира вибула із володіння померлого [PERSON] не з його волі. З огляду на викладене, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 14 травня 2019 року задоволено заяву представника позивача про витребування доказів, витребувано з Шостої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи № 163/2017, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] та витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Юлії Олександрівни належним чином завірену копію Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , від 25.03.2019 року та зареєстрованого в реєстрі за № 752, а також належним чином завірену копію нотаріальної справи, заведеної на підставі посвідчення даного правочину. Ухвалою судді від 02 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Правом подання відзиву на позовну заяву не скористалися, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свободи чи законних інтересів. Положення ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачають, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні та оцінці у їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] на ім`я позивачки [PERSON] було скалдено заповіт, посвідчений 25.01.2017 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Черненко І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2-27, яким на випадок своєї смерті заповідав [PERSON] належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2001 року, який було зареєстровано в КП БТІ м. Дніпропетровська, що підтверджується відповіддю КП «БТІ» ДОР №13147 від 29.07.2017 року. З матеріалів спадкової справи № 163/2017 заведеної Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою 15 березня 2017 року до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що протягом шести місяців після відкриття спадщини з заявами про прийняття спадщини звернулася позивач за заповітом та донька спадкодавця, [PERSON] , за законом. Жодні інші особи, окрім них, з відповідними завами до нотаріуса не зверталися. На час відкриття спадщини [PERSON] був зареєстрований та проживав один, тому фактичне прийняття будь-якими іншими особами теж відсутнє. Після спливу шести місячного строку позивач звернулася до нотаріуса вже з заявою про видачу їй відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначену квартиру, але постановою нотаріуса від 06 жовтня 2017року [PERSON] було відмовлено, у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутні документи на майно. Також в матеріалах спадкової справи міститься довідка №14/5-2624 від 22.09.2017 року, з якої вбачається, що [PERSON] до дня його смерті постійно проживав та був зареєстрований у належній йому квартирі. Згідно інформаційної довідки № 193038402 від 13.12.2019 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №193028402, станом на 13.12.2019 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Також з зазначеної довідки вбачається, що спірну квартиру декілька разів було відчужено: спочатку на підставі підробленого договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири датованого 20.02.2003 року, а потім на його підставі 24.06.2017 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири з [PERSON] , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстровано в реєстрі за №588, бланк НМА №132070. В свою чергу, 04.08.2017 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON] , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченком О.О. та зареєстровано в реєстрі за №800, бланк НМЕ №674466. Також 25.03.2019 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON] , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. та зареєстровано в реєстрі за № 752. У листі Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 24.10.2017 року № 194/01-21 зазначено, що «Згідно відомостей з реєстру нотаріальних дій та нарядів договорів відчуження квартир у справах приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніна В.В. за вищевказаними даними була вчинена інша дія від іншої особи; 20.02.2003 року був використаний нотаріусом реєстровий номер 339 - реєстровий номер 939 був використаний 19 травня 2003 року.» Також судом встановлено, що право власності на вищезазначену квартиру станом на 31 грудня 2012 року було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується відповіддю КП «БТІ» ДОР № 13147 від 29.07.2017 року. Відповідно до ч.1,2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.» Відповідно до положень ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин, це правочин, недійсність якого прямо встановлена законом. Він не створює жодних прав та обов`язків для його сторін. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08.08.2018 року у справі № 202/6813/17 було визнано недійсним договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, посвідчений 20.02.2003 року приватним нотаріусом Гуніним Віктором Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за № 939, бланк ВАЕ № 295130, сторонами якого були вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною першою статті 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України,якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ВСУ від 23.01.2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину не січня рухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача, з підстав передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею спадкодавця. Із даною правовою позицією погодився і Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 року по справі № 61-4590св18, в якій зазначено: «Аналіз правових статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно - і право розпорядження ним. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивач з часу її відкриття набув речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею, і відповідно, право на захист цих прав.» Згідно ч.5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи вищезазначене та положення ст.ст.1216, 1218, п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, ч.5 ст.1268 ЦК України є усі підстави для визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за заповітом на вищезазначену квартиру та витребування зазначеної квартири від її останнього незаконного володільця на користь позивача. Верховний Суд України у справі № 6-158цс14 зробив наступний правовий висновок: що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Такої ж правової позиції притримується і Верховний Суд у постанові від 29 січня 2018 року по справі № 766/1955/16-ц та15 серпня 2018 року по справі № 595/1271/16-ц. Відповідно до правових висновків ВСУ по справах № 6-10723св08. № 6-2778св08, № 6-55662св10, право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності власника права приватної власності на це майно. Виникнення прав членів сім`ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім`ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника, що право користування житлом є похідним від права власності на це житло, втрата права власності на житло є підставою для втрати права користування осіб, яким таке право було надане попереднім власником житла, а також є підставою для виселення всіх осіб з цього житла на підставі ст. 391 ЦК України. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тому враховуючи вищезазначене разом з витребуванням від [PERSON] квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] є підстави й для виселення [PERSON] разом з членами її сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 26 цього ж Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Тому суд приходить до висновку, про наявність підстав для скасування судом усіх попередніх записів про власників квартири [ADDRESS] , які отримали право власності на незаконних підставах: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .

Outcome: approved