Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

В грудні 2014 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з даним позовом, посилаючись на те, що 08 березня 2007 року помер батько позивача [PERSON]. [PERSON] успадкував після померлого [PERSON] ? частки земельної ділянки площею 0,6829 га для ведення особистого селянського господарства. Державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, про що було ухвалено відповідну постанову. Протягом розгляду справи позивач уточнював позовні вимоги та остаточно просив суд: ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки, загальною площею 0,6829 га (кадастровий номер 3222485200:06:005:0020) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. В судове засідання позивач не з»явився. Надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання свого представника не правила, про день слухання справи повідомлялася. Направила на адресу суду листа про слухання справи у відсутність її представника. Третя особа [PERSON] надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 березня 2007 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, Серія 1-ОК, №077507, актовий запис №15. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.01.2008 року визнано право власності на частку багаторічних насаджень (саду) в розмірі 0,34 умовних кадастрових гектарів у межах [PERSON] сільської ради, що підтверджується Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2008 року, наявним в матеріалах справи. На дату ухвалення вищевказаного рішення суду, державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку (багаторічних насаджень саду) був в процесі виготовлення, і тому рішення ухвалювалось на підставі довідки ТОВ «Агрофірми «Рубежівська» від 14 грудня 2007 року № 118. Земельна ділянка, загальною площею 0,6829 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області була передана у власність померлому разом з іншою співвласницею [PERSON] по ? частині кожному на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 11.09.2009 року № 1163. Цей факт також підтверджений виготовленим державним актом на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] та [PERSON], але який знаходиться в Управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області в зв'язку зі смертю власників, що підтверджується копію, наявною в матеріалах справи. [PERSON], як спадкоємиця [PERSON], успадкувала ? частки земельної ділянки площею 0,6829 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Рішенням Києво-Святошинського району Київської області від 25 жовтня 2011 року. Позивач звернувся до державного нотаріусу Першої Київської обласної державної нотаріальної контори з заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину земельної ділянки, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва в зв»язку з відсутністю оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, про що була ухвалена відповідна постанова. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини іще припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. П. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7 Про судову практику у справах про спадкування визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved