Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне. Відповідачі є батьками малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідачі не перебувають у зареєстрованому шлюбі, не приймають участі у вихованні дитини не надають матеріальну допомогу на його утримання, не забезпечують продуктами харчування, одягом, не підтримують стосунки з ним, не цікавляться його життям. [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не створюють умов для отримання ним освіти. Весь час за дитиною доглядає позивачка, повністю забезпечує матеріально, виховує, піклується про онука, який проживає разом із нею в її будинку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та дату сповіщено належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та дату сповіщено належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та дату сповіщено належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи служби у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи сповіщено належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У відповідності до ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №228. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області №4534 від 17.12.2018 року, [PERSON] є власником квартири, мешкає за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] , 1968 року народження, донька, [PERSON] , 2013 року народження, онук, [PERSON] , 1990 року народження, онук. Відповідно до характеристики наданої Фонтанським дошкільним навчальним закладом (ясла - садок) «Гніздечко» Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області № 44 від 06.12.2018 року, [PERSON] [INFO] відвідує вказаний навчальний заклад з вересня 2016 року. Розвиток дитини відповідає віку, активний та рухливий хлопчик, легко знаходить контакт з однолітками. [PERSON] з нетерпінням чекає приходу бабусі, зустрічає її посмішкою та називає її мамою. Хлопчик відвідує садочок завжди охайним, чисто вдягненим. Дитину вчасно приводить та забирає з садочку бабуся. Вона завжди прислухається і виконує поради вихователя, щодо виховання свого онука, відвідує батьківськи збори, приймає активну участь у підготовці до свят. Оплату за харчування та перебування дитини в дошкільному закладі здійснює теж бабуся. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Опікунської ради при виконавчому комітеті Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області від 02.11.2018 року в процесі засідання було встановлено, що батьки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вихованням та утриманням дитини не займаються , ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Вихованням та забезпеченням усім необхідним для розвитку дитини займається бабуся [PERSON] . Батьки дитини дали нотаріальну згоду щодо позбавлення батьківських прав. Відповідно до рішення виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області від 30.11.2019 року №345 про надання висновку до служби у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав, затверджений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] та гр. [PERSON] відносно їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. 20.07.2018 року, зареєстровано в реєстрі за №1711, [PERSON] , 1968 року народження, дала згоду на позбавлення її батьківських прав у відношенні її малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з небажанням займатися вихованням та утриманням дитини, [PERSON] , [INFO] , не заперечує проти позову і просить заслухати справу про позбавлення її батьківських прав у її відсутності. Відповідно до заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Подільського міського нотаріального округу Одеської області Сівун Ф.Й., 23.08.2018 року, зареєстровано в реєстрі за №1539, [PERSON] , [INFO] , дав згоду на позбавлення його батьківських прав у відношенні його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 ч. 2 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як зазначає Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому, згідно з роз`ясненням Пленуму ВСУ ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що відповідачі не приділяють неповнолітній дитині уваги, не приймають участі у його вихованні, не цікавляться його фізичним та духовним розвитком. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: служби у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду, згідно ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину повинні бути присуджені за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд відповідно до вимог ст.ст.181- 183, 191 СК України, враховуючи матеріальне становище дитини, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Інших даних, які свідчили б про наявність підстав для застосування ч.1 ст. 182 або ст. 188 СК України, відповідачами до суду не надано. У відповідності до п.1 ч.1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, згідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, він підлягає до стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 1536,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved