Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

В заяві до суду позивач [PERSON] вказала, що 16.11.2019 року зареєструвала шлюб з відповідачем у справі. Позивач під час шлюбу завагітніла, термін вагітності складає 17 тижнів. На даний час декілька місяців вже сторони не проживають разом. З часу припинення спільного проживання відповідач припинив надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання дружини, не зважаючи навіть на її вагітність. Оскільки позивач вагітна, це потребує значних матеріальних витрат на забезпечення належних умов для її здоров`я та народження здорової дитини. В зв`язку з тим, що відповідач добровільно не бажає надавати допомогу на утримання дружини на період вагітності, позивач змушена звернутись до суду з позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що свої позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просила справу розглянути без її участі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання 17.03.2021 та 20.05.2021 року не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надіслав, у зв`язку з чим, зі згоди позивача та на підставі ст. 223 ч. 4, ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення, на підставі наявних доказів. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Враховуючи письмово викладену згоду позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов доведений та обґрунтований i його слід задовольнити повністю. До такого висновку суд дійшов з наступного. 16.11.2019 року Барським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис 139. Відповідно до довідки, виданої ЛКК КНП «Барська ЦРЛ» позивач [PERSON] перебуває на 17 тижні вагітності. На даний час декілька місяців сторони не проживають разом. З часу припинення спільного проживання відповідач припинив надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання дружини, не зважаючи на її вагітність. Оскільки позивач вагітна, це потребує значних матеріальних затрат на забезпечення належних умов для її здоров`я та народження здорової дитини. В зв`язку з тим, що відповідач добровільно не бажає надавати допомогу на утримання дружини на період вагітності, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Частиною 4 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина з якою проживає дитина має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати таку матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 5 ст. 84 СК України аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Частина 1 ст. 75 СК України зазначає, що чоловік та дружина повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 70 СК України утримання одному з подружжя надається другим з подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Право на утримання у зв`язку з вагітністю має жінка, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі. Це право триває протягом всього періоду вагітності і виникає з того часу, як тільки вагітність в родині була виявлена. Чоловік зобов`язаний надавати утримання, як вказує закон,за однієї важливої умови якщо має на те фінансову можливість, тобто відповідний матеріальний стан. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. З урахуванням наведеного вище суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved