Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Посилалась на те, що з 13 липня 2003 року по 03 лютого 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Під час перебування у шлюбі ними з відповідачем спільно було придбано майно, загальна вартість якого становить 180210 грн., а саме: автомобіль марки «ВАЗ 21063», 1991 року випуску, д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER] вартістю 20140 грн., причіп КАМА 500 СЛУЧ, 2008 року випуску, д.н.з.[NUMBER], шасі [NUMBER], вартістю 5000 грн. та транспортний засіб CHEVROLET NIVA 21230, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER] вартістю 155070 грн. Зазначала, що після розірвання шлюбу відповідач недобросовісно поставився до набутого ними спільно під час шлюбу майна та в липні 2014 року позбавив її можливості користуватись зазначеним майном. Крім того, [PERSON] без її відома та дозволу зняв з обліку ВДАІ УМВС України в Чернівецькій області вказаний транспортний засіб для його подальшої реалізації та цього ж дня уклав договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу, який в подальшому судом було визнано недійсним. Просила позов задовольнити: виділити їй у власність автомобіль марки «ВАЗ 21063», 1991 року випуску, д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER] та причіп КАМА 500 СЛУЧ, 2008 року випуску, д.н.з.[NUMBER], шасі [NUMBER]; виділити відповідачу у власність транспортний засіб CHEVROLET NIVA 21230, 2010 року випуску, д.н.з.[NUMBER], кузов [NUMBER], стягнути з [PERSON] на її користь різницю за нерівність часток у спільному майні подружжя в розмірі 64 965 (шістдесят чотири тисячі дев'ятсот шістдесят п'ять) грн., а також судовий збір. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та підтвердила викладені у ньому обставини. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково: не заперечував проти його задоволення в частині виділення майна. Заперечував щодо стягнення з нього на користь позивачки судових витрат. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що з 13 липня 2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03.02.2014 року було розірвано (а.с.7). Під час шлюбу сторонами було придбано наступне нерухоме майно: автомобіль марки «ВАЗ 21063», 1991 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER], причіп КАМА 500 СЛУЧ, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], шасі [NUMBER] та транспортний засіб CHEVROLET NIVA 21230, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER], вартістю 155070 грн. Вказані обставини визнавалися в судовому засіданні сторонами, а також встановлені рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04.08.2014 року, а тому на підставі вимог ст.61 ЦПК доведенню не підлягають. Як передбачено ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказана норма узгоджується із положенням ст.60 СК України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зі змісту ст.71 СК України вбачається, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом встановлено, що загальна вартість спірного майна подружжя становить 180210 грн., з яких вартість автомобіля марки «ВАЗ 21063», 1991 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER] становить 20140 грн., вартість причепу КАМА 500 СЛУЧ, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], шасі [NUMBER], становить 5000 грн. та вартість автомобіля CHEVROLET NIVA 21230, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER] становить 155070 грн., що підтверджується висновками експертного авто товарознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу №2717 від 06.08.2014 року, № 2721 від 13.08.2014 року та № 2725 від 13.08.2014 року (а.с.21,23,25). Таким чином, виходячи зі змісту наведених вище норм закону та судової практики, враховуючи положення про рівність часток у спільному майні подружжя, а також зважаючи на неподільність спірного майна, суд вважає за можливе частину майна виділити сторонам в натурі, а в рахунок виділення решти майна - грошову компенсацію. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Так, як вбачається з оригіналу квитанції про сплату судового збору, при зверненні до суду з позовом, позивачем було сплачено судовий збір 1603,55 грн. (а.с. 1). Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.80 ЦПК ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Як вбачається із заявлених позовних вимог, позивачка просила визнати за нею право власності на частину спільного майна, у зв'язку з чим сума позову становить 90105 грн., виходячи з загальної вартості спільного майна в розмірі 180210 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Таким чином, позивачці слід повернути зайво сплачену суму судового збору в розмірі 702,50 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 901,05 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved