Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. Позивачка, її представник на задоволенні позовних вимог наполягали, просили розглянути справу у їх відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася із відповідними вимогами та просить встановити факт родинних відносин та визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що 01 лютого 2010 року помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на: -майновий пай члена СВК «Новосільське» с. Новосільське Ренійського району Одеської області на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії ОД-ХХ № 06262 від 20.12.2005 року. -земельна ділянка загальною площею 2,72 га. ( із кадастровими номерами: 5124182900:01:0050586, 5124182900:01:0020386), розташована на території Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 438576 від 06.02.2006 р. Під час життя, 22.08.2001 р. [PERSON] склав заповідальне розпорядження, яким заповідав відповідачу [PERSON] усе своє майно, що йому буде належати на день смерті. Відповідач [PERSON], як спадкоємець за заповітом, не прийняв спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Єдиним найближчим родичем [PERSON] був [PERSON], який приходився спадкодавцю двоюрідним братом. Так як [PERSON] потребував допомоги та догляду, [PERSON] був вимушений покласти на себе обовязок по догляду за своїм братом, тому постійно проживав разом із ним. Батько [PERSON] [PERSON] був рідним братом матері [PERSON] [PERSON] Враховуючи викладені обставини, [PERSON], як спадкоємець [PERSON] пятої черги, прийняв спадщину після його смерті, оскільки постійно проживав разом із ним на момент смерті, таким чином фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, тому право власності на спадкове майно, після смерті [PERSON], в порядку спадкування перейшло до нього. 01.03.2010 р. помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло право власності на: - ? частки житлового будинку з надвірними спорудами № 53 по вул. Шкільна в с. Новосільське Ренійського району Одеської області. -майновий пай члена СВК «Новосільське» с. Новосільське Ренійського району Одеської області на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії ОД-ХХ № 06262 від 20.12.2005 року, успадкованого після смерті [PERSON], згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном. -земельна ділянка загальною площею 2,72 га. ( із кадастровими номерами: 5124182900:01:0050586, 5124182900:01:0020386), розташована на території Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 438576 від 06.02.2006 р., успадковану після смерті [PERSON], згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 01.03.2010 р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] Позивачка у відповідний 6-місячний строк після смерті спадкодавця, (як спадкоємець першої черги за законом) звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивачки, нотаріусом було заведено спадкову справу. 20.05.2011 р. позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом щодо ? частки спадкового житлового будинку. Однак, вказане свідоцтво не охопило земельну ділянку і майновий пай, які належали [PERSON], та які успадкував чоловік позивачки, [PERSON], однак за життя не встиг їх на себе оформити. Таким чином, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на вказані земельну ділянку і майновий пай, їй в цьому було відмовлено з причин втрати документів, за якими можна було прослідити родинний зв'язок чоловіка позивачки [PERSON] та [PERSON] та з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на земельну ділянку та на майновий пай, тому нотаріус порадив позивачці звернутися до суду. Після смерті [PERSON] та [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну ділянку і майновий пай, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець [PERSON], відмовився від прийняття спадщини на користь позивачки та не заперечував проти визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] та [PERSON], про що надав суду відповідну заяву. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за законом (ст. 1261 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] та [PERSON] було загублено документи, за якими можна було прослідити родинний зв'язок чоловіка позивачки [PERSON] та [PERSON], також відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку та на майновий пай, які позивач не змогла надати нотаріусу, а на підставі копій цих документів нотаріус не може оформити та видати свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті, також чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі копій правовстановлюючих документів також не можливо оформити спадщину, так як набуте за спадкуванням право власності позивача не було оформлено, позивач не в змозі отримати дублікати державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право власності на майновий пай, у звязку із чим позивачка була вимушена звернутися до суду із позовом. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, у т.ч. і про встановлення родинних відносин між фізичними особами. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на вищевказані земельну ділянку і майновий пай, з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, з незалежних від неї причин вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказані обєкти спадкового майна, у звязку із чим була вимушена звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо встановлення факту родинних відносин та визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved