Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Сільськогоподарського виробничого кооперативу «Колонтаївський» (далі - СВК «Колонтаївський»), Колонтаївської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обгрунтування позову [PERSON] вказав , що його мати [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) , як член колгоспу , однак до списку осіб , що додається до Державного акту на право колективної власності на землю КСП « Червоний Жовтень», які мають право на земельну частку (пай), матір не включили . В травні 1994 року мати померла . Після її смерті відкрилася спадщина , яка складається з права на земельну частку (пай) та іншого майна . На момент смерті з матір`ю проживав батько позивача [PERSON] , який фактично спадщину прийняв , однак юридично її не оформив. В травні 1995р. батько помер. Позивач успадкував після батька спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.04.1996р., однак право на земельну частку , що належало матері , залишилося не успадковане. Крім того , в свідоцтві про народження позивача, ім`я матері записано як [PERSON] , а в свідоцтві про смерть - [PERSON]. Встановлення факту родинних відносин необхідно позивачу для успадкування земельної частки (паю). Позивач просить поновити строк звернення до суду за захистом права та поновити порушене право на земельну частку (пай) ; встановити факт родинних відносин , а саме що [PERSON] є матір`ю позивача ; визнати за позивачем право на земельну частку (пай) та включити його до списку - додатку осіб , які мають право на земельну частку (пай) ; зобов`язати Колонтаївську сільську раду виділити земельну частку (пай) позивачу на території Колонтаївської сільської ради. У судове засідання представник позивача не з`явився , подав заяву заслухати справу у її відсутність , позов підтримала , просить задовольнити. Представник відповідача СВК «Колонтаївський» до суду не з`явився , подав заяву, в якій проти позову заперечував , просив відмовити. Представник відповідача Колонтаївської сільської ради до суду не з`явився , подав заяву, в якій проти позову не заперечує , просить ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено , що згідно довідок СВК «Колонтаївський» від 08.01.2019 року та 12.05.2018 р. , [PERSON] працювала в колгоспі «Червоний Жовтень» з 1947 року по 25.08.1973 року та перебувала в членах колгоспу. ( а.с. 22,23) Як свідчить довідка СВК «Колонтаївський» від 23.05.2018 р., колгосп «Червоний Жовтень» , згідно рішення загальних зборів членів колгоспу «Червоний Жовтень» від 04.02.1996 року , КСП « Червоний Жовтень» Краснокутського району Харківської області , перейменовано в СВК «Колонтаївський», згідно рішення загальних зборів членів КСП «Червоний Жовтень» від 28.02.2000 року , протокол №3. ( а.с. 21). Згідно відповіді Краснокутської РДА Харківської області від 06.07.2017 р. та відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 03.07.2017 р. [PERSON] не включена до списку-додатку до Державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Червоний Жовтень» від 14.04.1999 року серії ХР -1800-000703. ( а.с.27,29). Відповідно до відповіді Краснокутської РДА Харківської області від 10.02.2020 року, даних про звільнення [PERSON] з членів колгоспу за 1947 -1974 р. немає. ( а.с. 89). Згідно розпорядження Краснокутської РДА № 713 від 07.10.1997 р., затверджено кількість осіб , які мають право на земельну частку (пай) - 583 чоловік і розмір земельної частки (паю) складає 8,25 умовно кадастрових гектарів. ( а.с. 90). Відповідно до відповіді архівного відділу Краснокутської РДА Харківської області від 31.03.2020 року, за період 1973-1999 роки даних про виключення з членів колгоспу КСП, СВК, [PERSON] немає. ( а.с.99). [PERSON] померла [INFO] в с. Колонтаїв Краснокутського району Харківської області , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] .. Про те, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Ураховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась в 1994 році , а після смерті [PERSON] в 1995 р., тобто до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема правила ЦК УРСР 1963 року , у тому числі щодо підстав спадкоємства, усунення від спадщини та прийняття спадщини. Згідно із статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями статей 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Як вбачається зі змісту довідки Краснокутської селищної ради , [PERSON] дійсно була зареєстрована в с. Колонтаїв Краснокутського району Харківської області до дня смерті , разом з нею був зареєстрований та проживав чоловік [PERSON] .. Заповіт по Колонтаївській сільській раді не посвідчувався . Тому [PERSON] є спадкоємцем першої черги , який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном , що підтверджує свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 26.01.1972 р. Наведене свідчить про те, що батько позивача прийняв спадщину, що відкрилась після смерті матері позивача [PERSON] , у спосіб, передбачений пунктом 1 частини першої статті 549 ЦК УРСР 1963 року, але юридично не оформив . У той же час, доказів, що позивач [PERSON] після смерті матері подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини чи проживав з нею на день смерті , суду не надано, тому він є таким , що не прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті матері. На час смерті [PERSON] був зареєстрований в будинку в с. Колонтаїв один , по сільській раді посвідчувався заповіт , складений [PERSON] , про що свідчить довідка Краснокутської селищної ради. Відповідно до заповіту , посвідченого секретарем Колонтаївської сільської ради 07.06.1994 року , [PERSON] заповідав все своє майно сину [PERSON] , що належало йому на день смерті . Позивач після смерті батька своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та 09.04.1996 р. отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом , посвідчене Краснокутською державною нотаріальною конторою Харківської області, згідно якого успадкував житловий будинок в с. Колонтаїв. У відповідності до роз`яснень пункту 11 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай), основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). А згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно достатті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), свідоцтво про право на спадщину. Виходячи з положень ст. 5 ЗК України 1990 р. (в ред. чинній на час виникнення спірних правовідносин) кожний член коллективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного Кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК України. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Особам, внесеним до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, видаються сертифікати на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка, і провадиться їх реєстрація районною державною адміністрацією. Земельний сертифікат це документ, який засвідчує право особи на земельну частку та містить відомості про її вартість і розмір в умовних кадастрових гектарах. Сертифікати видає районна державна адміністрація. Відповідно до статті 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року земля є об`єктом права колективної власності підприємства, майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам, суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Згідно ч. 1 ст. 22, 23 ЗК України 1990 р. (в ред. чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Державний акт на право колективної власності за землю видається колективному сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариству і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Отже, для того щоб набути права на земельну частку (пай), згідно з Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», необхідно, щоб особа була членом КСП та була внесена до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, і КСП одержала зазначений вище акт. Судом встановлено , що [PERSON] працювала з 1947 по 1973 р. в колгоспі «Червоний Жовтень» , була членом даного колгоспу. 14.04.1999 р. по КСП «Червоний Жовтень» був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії ХР -1800-000703, відповідно до рішення Краснокутської районної ради від 17.03.1999 року №5, яким було передано землю у колективну власність, Крім того, оскільки відповідно до положень ст. 22, 23 ЗК України 1990 року (в ред. чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право, тобто в даному випадку Державного акту на право колективної власності на землю, а [PERSON] померла в 1994 році , тобто до видачі Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР -1800-000703 виданого 14.04.1999 року , та складення в установленому порядку списків членів КСП, що мають право на пай, то вона права на земельну частку (пай) не набула, оскільки частка землі на таких осіб не виділяється і спадкування виключається. Зазначене також відповідає роз`ясненням, що містяться в п. 24 Постанови Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Згідно зі ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження позову , тому його позов слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed