Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

В жовтні 2020 року [PERSON] (надалі також - позивач) звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є спадкоємицею за законом після смерті матері, у власності якої перебувала 1/2 частини квартири [ADDRESS] частини вказаної квартири перебуває у власності позивача. Однак, позивач не може завершити процес оформлення спадкових прав, оскільки стало відомо, що на вказану квартиру за постановою відділу державної виконавчої служби Корольовського РУЮ від 19.02.2004 накладено арешт. Вказаний арешт квартири порушує права позивача як власника майна на вільне володіння, користування та розпорядженням майном, тому просить звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02.11.2020 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 01.06.2021 до участі у справі залучено в якості співвідповідача Головне управління Державної фіскальної служби України у Житомирській області. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити (а.с. 23). Відповідачі в судове засідання також не з`явилися. Від державного виконавця Корольовського ДВС у місті Житомирі Ковальчук І.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутності державного виконавця, при прийнятті рішення повністю покладається на розсуд суду (а.с. 34-35). Від Головного управління Державної фіскальної служби України у Житомирській області 12.07.2021 засобами електронного зв`язку на позовну заяву надійшов відзив, в якому вказано, що арешт на спірну квартиру було накладено постановою виконавчої служби №646/10/26-09 від 19.02.2004 реєстраційний номер 353782-2272. Власником квартири зазначено [PERSON] , який ще 01.07.2003 подарував вказану квартиру [PERSON] та [PERSON] . Тобто, на момент винесення виконавчою службою постанови про накладення арешту на квартиру, вона уже не належала [PERSON] . З цих підстав вважають, що поданий позов підлягає задоволенню (а.с. 45). Суд дослідив матеріали справи та вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі постанови старшого слідчого СВ ПМ Житомирської ОДПІ Дайлід О.К. від 17.02.2004 про накладення арешту на цінності та інше майно обвинуваченого [PERSON] , де б воно не знаходилося в будь-якій формі, 19.02.2004 постановою відділу виконавчої служби було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (а.с. 10, 30-32). Однак, на момент вчинення такої процесуальної дії вказана квартира не належала обвинуваченому [PERSON] , оскільки останній 01.07.2003 подарував її [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках кожній. Вказаний факт підтверджується копією договору дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Рогальською Р.І. 01.07.2003, зареєстрованому в реєстрі за №1759 (а.с. 12). Мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] (а.с. 8), на день смерті вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та позивач була зареєстрована разом з нею (а.с. 11). Таким чином, позивач є єдиною спадкоємицею за законом до майна померлої матері. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. У відповідності до ч.1 та ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт може бути знятий також за рішенням суду. Відповідно до положення ст.317 та ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно позивача, а тому ці права підлягають захисту шляхом звільнення зазначеної квартири з-під арешту. На підставі викладеного та

Outcome: approved