Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 14.09.1994р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 31.05.1995р.; копія довідки РБТІ від 04.06.2015 р.; копія свідоцтва № 565 про право власності на квартиру [ADDRESS] від 30.07.1993 р.; копія домової книги на вищевказану квартиру; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]; копія постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії від 04.06.2015р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулась із відповідними вимогами та просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя її матері [PERSON] належало: на підставі свідоцтва про право власності № 565 від 30.07.1993 р. - 1/5 частина квартири [ADDRESS]; На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 14.09.1994р. - померла. Після смерті матері позивачки відкрилась спадщина на 1/5 частину вищезазначеної квартири. Таким чином спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті матері позивачки - [PERSON], ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Проте, на момент смерті [PERSON], разом з нею мешкав її чоловік, [PERSON], який є спадкоємцем першої черги за законом. Таким чином, [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, та в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлої [PERSON], заяви до нотаріальної контори про відмову від спадщини [PERSON] не надав, отже вважається таким що її прийняв. 31.05.1995 р. помер батько позивачки [PERSON] За життя [PERSON] належало на підставі свідоцтва про право власності № 565 від 30.07.1993 р. - 1/5 частина квартири [ADDRESS] та 1/5 частина квартири [ADDRESS] яку він успадкував після смерті своєї дружини, [PERSON], вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України; На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 31.05.1995р. - помер. Після смерті батька позивачки відкрилась спадщина на 2/5 частин вищезазначеної квартири. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів (за життя [PERSON] не була проведена державна реєстрація права власності на вищевказану квартиру), про що 04.06.2015р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за належною реєстрацією права власності на 2/5 частин квартири, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка [PERSON], яка є онучкою нині померлого [PERSON] та спадкоємицею першої черги за законом, на спадщину після смерті дідуся не претендує, із заявою про її прийняття до нотаріуса не зверталася, не заперечує, щоб позивачка оформила на себе право власності на спадкове майно після смерті дідуся. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. позивач у справі є спадкоємцем за законом (ст. 1261 ЦК України). Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за законом (ст. 1261 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не було зареєстровано належним чином право власності на нерухомість, у звязку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на 2/5 частин вищевказаної квартири з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved