Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Відповідно до даних поштового відправлення № 0306106003949, 15 січня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому зазначив наступне. 23.12.2016 між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 110818 в електронній формі. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2200,00 грн. на картковий рахунок на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, у той час як відповідач отримані грошові кошти в передбачені строки не повернула, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 14.01.2020 становить 94608,80 грн., з яких: 2200,00 грн. - основний борг, 44272,80 грн. - заборгованість по відсоткам, 48136,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. 25 березня 2020 року представник відповідача - адвокат Рогозін О.В., надав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що наданий договір позики № 110818 від 31.10.2016 не узгоджений сторонами, виготовлений самостійно та на власний розсуд позивачем, а тому не може бути доказом по справі. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази щодо перерахування грошових коштів відповідачу, а саме виписки щодо руху грошових коштів, відсутні відомості щодо способу отримання вказаного займу. Одночасно з відзивом від представника відповідача - адвоката Рогозіна О.В., надійшло клопотання про застосування строків позовної давності, мотивоване тим, що відповідно до п.1.3 наданого договору строк позики складає 23 дні, позика має бути повернута 15.01.2017. Тобто, кінцевий строк звернення до суду 15.01.2020, а позивач звернувся до суду 20.01.2020. На підставі викладеного, просив суд застосувати пропущений строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві міститься клопотання представника позивача - Яременко О.В., про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від представника відповідача - адвоката Рогозіна О.В., надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та без участі відповідача, просив застосувати строки позовної давності та взяти до уваги аргументи, викладені у відзиві. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є юридичною особою, зареєстрованою як фінансова установа відповідно до розпорядження № 2606 від 27.10.2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Зазначене підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 27.10.2015 року (а.с.7). Основним видом діяльності ТОВ «ВЕЛЛФІН» є «інші види кредитування» (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1005934686 від 07.11.2019 (а.с.6). Наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27.10.2015 затвердженні правила надання грошових коштів у вигляді позики, які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua (а.с.8-14). Згідно пунктів 4.1, 4.2 правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформлює заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Товариство приймає рішення про надання чи відмову від надання позики в розмірі та на умовах зазначених заявником в заявці протягом 3 робочих днів з дати отримання заявки (п.5.4 правил). У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики - пункт 6.3 правил. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті - пункт 6.4 правил. Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету - пункт 6.7 правил. Пунктами 6.10, 6.11, 6.12 правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики, на рахунок банківської платіжної картки зазначеної в заявці, перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами; датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. 18 травня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» укладено договір про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516 -З. Предметом зазначеного договору є організація та здійснення переказу грошових коштів Фінансовою компанією на користь кредитної установи по транзакціях, що ініціюються клієнтами-держателями електронних платіжних засобів, з використанням електронних способів обробки платежів на підставі укладених з кредитною установою угод; організація та здійснення переказів грошових коштів від кредитної установи на банківські картки клієнтів (а.с.26-28). Відповідач [PERSON] для оформлення позики здійснила оформлення заявки на сайті ТОВ «Веллфін», що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайта товариства https://creditup.com.ua (а.с.15-18). 23 грудня 2016 року між позивачем ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики № 110818, який оформлений сторонами в електронній формі та підписано електронним підписом відповідача (аналог власноручного підпису) (а.с.19-23). Пунктом 1.1 договору позики визначено, що позикодавець надає позичальнику на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 2200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позики у строк передбачений пунктом 1.5 даного договору. Позика надається позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту позикодавця (https://creditup.com.ua), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (п.1.2 договору). В пункті 1.3 визначено, що строк позики за цим договором складає 23 календарних дні, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків до 15.01.2017. Пунктом 1.5.1 договору передбачено, що протягом строку позики, встановленого п.1.3 договору, розмір основних процентів складає: 1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 20 грн. за перший день користування позикою; 1,8 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3. цього договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. У разі, якщо позичальник не повернув суму позики у передбачений строк, нарахування процентів встановлених пунктом 1.5.1 договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення (п.1.5.2). Сторони досягли згоди, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься відповідно до умов зазначеного договору та графіку розрахунків - п.3.1 договору. До зазначеного договору доданий графік розрахунків, який містить розрахунок заборгованості та термін сплати позики. Згідно графіку сума по договору складає 2200,00 гривень, дата погашення - 15 січня 2017 року, сума до сплати процентів 910,80 гривень, сукупна вартість позики складає 3110,80 гривень (а.с.23 зворот). Отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів у розмірі 2200,00 грн. підтверджується копією листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» вих. № 5566-ВП від 03.01.2020 про перерахування грошових коштів (а.с.25 зворот). Зобов`язання за договором позики відповідач не виконала, грошові кошти у встановлений договором строк не повернула. Станом на 14.01.2020 загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед ТОВ «ВЕЛЛФІН» за договором позики № 110818 від 23.12.2016 та всіма нарахованими відсотками становить 94608,80 грн., яка складається з наступного: 2200,00 грн. - заборгованість за основною сумою позики, 44272,80 грн. - заборгованість за відсотками; 48136,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, що підтверджується довідкою щодо заборгованості за договором № 110818 від 23.12.2016 (а.с.24). Враховуючи вище наведені документи, ТОВ «ВЕЛЛФІН» доведено, що відповідач приєдналась до Правил надання грошових коштів у вигляді позики, що розміщені на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН», оформила заявку та отримала грошові кошти у вигляді позики у розмірі 2200,00 грн., які не повернула у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем та її представником суду не надано. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей - ст. 1047 ЦК України. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі Закон № 675-VIII) , який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, розміщені на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст.ст. 641,644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, прав і обов`язків сторін, іншої інформації, необхідної для укладення договору. Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З наведених підстав аргументи представника відповідача щодо не узгодження між сторонами умов договору позики є безпідставними та названий у відзиві правовий висновок, висловлений Верховним Судом України в постанові від 11.03.2015 в справі № 6-16цс15 застосований Верховним Судом України за інших обставин укладення кредитного договору. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 2200,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 23.12.2016 по 15.01.2017 в сумі 910,80 грн. є доведеною та підлягає задоволенню. Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що вимоги заявлені за межами строку позовної давності. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК). За умовами договору позики та доданого до нього графіку розрахунків датою погашення суми позики та процентів є 15.01.2017. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. На підставі ст. 253 ЦК України, в даному випадку перебіг строку починається з 16 січня 2017 року. Строк, що визначається роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (ч. 1 ст.254 ЦК України). Тобто, згідно наведеної норми, строк позовної давності спливає 16 січня 2020 року. Відповідно до ст. 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Так як позов зданий до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку позовної давності - 15 січня 2020 року, то вимоги є заявленими в межах строку давності. За таких обставин заява представника відповідача про застосування до вимог позовної давності є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позивача в частині стягнення основних та додаткових процентів за користування позикою за період з 16.01.2017 по 14.01.2020 в сумі 91498,00 грн., суд виходить з такого. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 110818 від 23.12.2016 ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало відповідачу суму позики, а остання зобов`язалася повернути надану позику з процентами у повному обсязі 15.01.2017. Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 15.01.2017. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Із досліджених документів встановлено, що визначена позивачем сума заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою в сумі 91498,00 грн. включає період з 16.01.2017 по 14.01.2020, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позивачем ТОВ «ВЕЛЛФІН» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою за період з 16.01.2017 по 14.01.2020 є безпідставною і такою, що задоволенню не підлягає. З вимогами про стягнення грошових коштів на підставі ст. 625 ЦК України позивач не звертався. Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом позики у розмірі 2200,00 грн. та процентів за користування позикою у період з 23.12.2016 по 15.01.2017 в сумі 910,80 грн., а всього в сумі 3110,80 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 69,11 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial