Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

В грудні 2013 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який в процесі розгляду справи неодноразово уточнювала, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Козинцівської сільської ради Бородянського району Київської області від 23 грудня 2005 року їй (позивачці) була передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка площею 0,1001 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS]На підставі даного рішення вона (позивачка) 31 січня 2007 року отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER]. В 2012 році вона (позивачка) приїхала до своєї земельної ділянки з метою розпочати будівництво житлового будинку та виявила, що суміжний землевласник - відповідачка по справі [PERSON] користується її земельної ділянкою та загородила її парканом. За договором купівлі-продажу від 17 травня 2013 року [PERSON] продала належну їй земельну ділянку площею 0,1412 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по [ADDRESS] відповідачу [PERSON], який на загородженій парканом частині земельної ділянки позивачки розпочав будівництво житлового будинку. До моменту отримання земельної ділянки у власність [PERSON] зазначена земельна ділянка спочатку належала [PERSON] на підставі державного акту про право власності від 7 липня 2004 року, який був виданий відповідно до рішення Козинцівської сільської ради від 16 грудня 1994 року, а потім [PERSON] на підставі договору дарування від 17 вересня 2004 року, відповідно до якого було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку від 8 вересня 2006 року на ім'я [PERSON] Однак, в рішенні Козинцівської сільської ради від 16 грудня 1994 року відсутні відомості про надання земельної ділянки [PERSON], відтак виданий на його підставі державний акт про право власності на земельну ділянку є незаконним, а послідуючі договори відчуження даної земельної ділянки мають бути визнані недійсними. Тому просила визнати недійсними вказані державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON], договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] 17 вересня 2004 року, державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON], договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] 17 травня 2013 року, усунути перешкоди у користуванні її (позивачки) земельною ділянкою площею 0,1001 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована в [ADDRESS], шляхом зобов'язання [PERSON] знести паркан та незавершений будівництвом будинок за його власний рахунок та не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], Козинцівської сільської ради та просив визнати неправомірними і скасувати рішення Козинцівської сільської ради від 23 грудня 2005 року про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,1001 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] державний акт на право власності на земельну ділянку від 31 січня 2007 року, виданий на ім'я [PERSON], скасувати державну реєстрацію цієї земельної ділянки, посилаючись на те, що його земельна ділянка частково накладається на земельну ділянки позивачки, однак, [PERSON] ця ділянка передана у власність пізніше, ніж набула її у власність первісний власник його ([PERSON].) земельної ділянки [PERSON] 7 липня 2004 року, а тому при розробленні проекту відведення земельної ділянки [PERSON] повинні були бути враховані зовнішні межі суміжної земельної ділянки. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] свій позов підтримали, викладене в ньому підтвердили, зустрічний позов не визнали, вважали, що накладення земельних ділянок сталося з вини відповідачів, які захопили земельну ділянку позивачки, та [PERSON] продовжує незаконно утримувати її та користуватись нею. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, вважав оспорювані нею державні акти, договори дарування та купівлі-продажу правомірними, а вимоги позивачки безпідставними, зустрічний позов підтримав та викладене в ньому підтвердив, хоча пояснити невідповідність меж та площі фактичного землекористування відповідача межам та площі земельної ділянки відповідно до правоустановлюючих документів [PERSON] не зміг. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] також не визнав, до вимог позивачки просив застосувати строк позовної давності, зустрічний позов підтримав. Козинцівська сільська рада, Управління Держгеокадастру у Бородянському районі Київської області своїх представників в судове засідання не направили, просили справу розглядати без їх участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлена. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, представників відповідачів [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що на підставі рішення 27 сесії 4 скликання Козинцівської сільської ради Бородянського району Київської області від 23 грудня 2005 року позивачці [PERSON] 31 січня 2007 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована по [ADDRESS] в якому суміжним землекористувачем зазначено [PERSON] (а.с.4 т.1). На підставі рішення 2 сесії 22 скликання Козинцівської сільської ради Бородянського району Київської області від 16 грудня 1994 року [PERSON] 7 липня 2004 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3674 га, з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку - 0,2262 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,1412 га, кадастрові номери - [NUMBER] та [NUMBER], що розташована в [ADDRESS] За договором дарування від 17 вересня 2004 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар вказану земельну ділянку площею 0,3674 га, надану для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території [ADDRESS] На підставі вказаного договору дарування від 17 вересня 2004 року [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1412 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS] (а.с.232 т.3). За договором купівлі-продажу від 17 травня 2013 року [PERSON] продала зазначену земельну ділянку площею 0,1412 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS] відповідачу [PERSON] (а.с.216 т.3). Згідно висновку експерта Незалежного інституту судових експертиз за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 15 квітня 2015 року, при співставленні каталогу координат кутів зовнішніх меж земельної ділянки [PERSON], кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1001 га, що розташована по [ADDRESS] та ділянки [PERSON], кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1412 га, по [ADDRESS] було встановлено накладення земельних ділянок і площа накладення становить 0,02522 га (252,2 кв.м). За результатами проведеного співставлення, встановлено, що фактичне землекористування співвласниками досліджуваних земельних ділянок не відповідає межам, зазначеним у правоустановлюючих документах (а.с.119-133 т.1). Як вбачається з доданих до даного висновку схем, у фактичному користуванні [PERSON], крім площі накладення ділянок розміром 252,2 кв.м, перебуває майже вся земельна ділянка позивачки [PERSON], яка загороджена парканом, і саме на ділянці позивачки відповідачем [PERSON] розпочато будівництво будинку (а.с.131-132 т.1). Наявність на земельній ділянці позивачки паркану відповідача та незавершеного будівництвом будинку визнали в судовому засіданні і представники відповідачів. Відповідно до ч.2 ст.78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до п.п. «а», «б», «в» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до п. «г» ч.1 ст.91 ЗК України Власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.2 ст..152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обгрунтування своїх вимог позивачка [PERSON] посилається на те, що земельна ділянка їй була надана раніше, ніж суміжному землекористувачу [PERSON], а саме, за рішенням виконкому Козинцівської сільської ради від 6 червня 1995 року, рішенням ради від 22 жовтня 2003 року ця ділянка передана їй у власність. Як вбачається з копії протоколу засідання виконкому Козинцівської сільської ради від 6 червня 1995 року, на даному засіданні розглядалась заява [PERSON] про виділення з її присадибної земельної ділянки 0,12 га на користь [PERSON]. під забудову та вирішено надати дозвіл [PERSON] передати, а [PERSON] прийняти у власність дану земельну ділянку, надати дозвіл [PERSON] на побудову будинку в [ADDRESS] на прийнятій земельній ділянці площею 0,12 га (а.с.172-174 т.3). Що ж до рішення Козинцівської сільської ради від 22 жовтня 2003 року, на яке посилається позивачка і за яким нібито їй передана у власність земельна ділянка площею 0,10 га в [ADDRESS], то відповідно до повідомлення Козинцівської сільської ради від 6 жовтня 2016 року в протоколі 11 сесії 24 скликання від 22 жовтня 2003 року Козинцівської сільської ради Бородянського району Київської області відсутнє рішення щодо передачі вказаної земельної ділянки у власність позивачки і таке питання даною сесією не розглядалось (а.с.171 т.3). Як вбачається з копії протоколу засідання виконавчого комітету Козинцівської сільської ради від 21 жовтня 2003 року, на даному засіданні було прийняте рішення про надання дозволу [PERSON] на забудову житлового будинку в [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 0,10 га (а.с.186-195 т.3). Згідно копії довідки Козинцівської сільської ради від 29 жовтня 2003 року [PERSON] за даними земельно-шнурової книги користується земельною ділянкою площею 0,10 га, яка розташована в [ADDRESS] (а.с.242 т.1). Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30 травня 2012 року по справі № 6-31цс12 пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», але був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Однак, вказана земельна ділянка була отримана позивачкою у власність лише 31 січня 2007 року на підставі державного акту на право власності на цю земельну ділянку, в той час, як первісному власнику земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий значно раніше, а саме 7 липня 2004 року, за договором дарування від 17 вересня 2004 року вона ([PERSON].) подарувала ділянку [PERSON], яка в цей же день також отримала державний акт на вказану ділянку. Таким чином, суд вважає, що при розробці технічної документації та передачі у власність земельної ділянки [PERSON] мали бути враховані зовнішні межі суміжної земельної ділянки по [ADDRESS], власником та фактичним землекористувачем якої на той час була [PERSON] Проте, як вбачається з копії технічної документації із землеустрою, межі земельної ділянки позивачки з [PERSON] навіть не погоджувались (а.с.244 т.1). Крім того, суд не приймає до уваги копію витягу з рішення Козинцівської сільської ради від 23 грудня 2005 року, який мається в матеріалах технічної документації із землеустрою і за яким позивачці нібито була передана у власність земельна ділянка в [ADDRESS], оскільки, як вбачається з даного витягу, радою приймалось рішення про надання земельних ділянок у власність в с.Діброво-Ленінське, а як додаток до нього додано список громадян, яким передаються земельні ділянки в с.Козинці, до того ж, позивачці передана ділянка розміром 0,21 га, що суперечить як технічній документації, так і виданому на підставі цього рішення державному акту та ставить під сумнів достовірність даного списку (а.с.247-249 т.1). Крім того, в цьому списку не зазначено, що це є додаток саме до рішення ради від 23 грудня 2005 року і суд позбавлений можливості перевірити достовірність вказаного витягу та списку, оскільки, як вбачається з повідомлень Козинцівської сільської ради від 6 жовтня 2016 року та архівного сектору Бородянської РДА від 28 листопада 2016 року, сам протокол 27 сесії 4 скликання Козинцівської сільської ради від 23 грудня 2005 року в Козинцівській сільській раді та в документах архівного фонду сільської ради архівного сектору Бородянської РДА відсутній (а.с.170-171 т.3). За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, оскільки при передачі [PERSON] у власність земельної ділянки не були враховані межі землекористування суміжного власника земельної ділянки [PERSON], що призвело до накладення меж земельних ділянок, то суд вважає за необхідне, задовольняючи в цій частині зустрічний позов [PERSON], визнати виданий на ім'я позивачки державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1001 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована по [ADDRESS] недійсним. Зважаючи на те, що суду не надано належних та допустимих доказів винесення Козинцівською сільською радою 23 грудня 2005 року рішення щодо передачі [PERSON] спірної земельної ділянки у власність, то в частині вимог за зустрічним позовом щодо скасування цього рішення суд визнає за необхідне відмовити. Однак, незважаючи на те, що судом скасовується державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку, суд вважає, що позивачка має право на користування та отримання у власність частини земельної ділянки по [ADDRESS] яка не включена до землекористування відповідача [PERSON] згідно його правоустановлюючих документів на земельну ділянку та більшу частину якої він самовільно зайняв, загородивши парканом та розпочавши там самовільне будівництво будинку. При цьому суд враховує, що ще в 2003 році [PERSON] Козинцівською сільською радою була видана довідка на підставі даних земельно-шнурової книги про перебування в її користуванні земельної ділянки площею 0,10 га, яка розташована саме по [ADDRESS] Таким чином, так як позивачка, зважаючи на такі протиправні дії відповідача, не може користуватись зазначеною земельною ділянкою та належним чином реалізувати своє право на отримання цієї земельної ділянки у власність, то суд визнає за необхідне, задовольняючи в цій частині позов, усунути перешкоди в користуванні [PERSON] вказаною земельною ділянкою шляхом зобов'язання [PERSON] знести паркан та незавершений будівництвом будинок, що розташовані на цій земельній ділянці, за його власний рахунок та не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою. Враховуючи вищевикладене, так як підстав для визнання недійсними державних актів про право власності на земельну ділянку, виданих [PERSON] та [PERSON], договору дарування від 17 вересня 2004 року, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 травня 2013 року не вбачається, то в іншій частині позову [PERSON] необхідно відмовити. При цьому суд вважає, що [PERSON] позов подано в межах строку позовної давності, так як порушення її землекористування є триваючим до цього часу. Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 229,40 грн. та на відшкодування витрат по оплаті судової будівельно-технічної експертизи 8 900 грн., з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 243,60 грн.

Outcome: partial