Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

В вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просила: виділити в натурі 44/100 частини домоволодіння, що складається з житлового будинку (літ. А-1) 1950 року побудови - площею 74,7 кв.м., прибудови (літ. а-1) 1950 року побудови - площею 16,1 кв.м., веранди (літ. А1-1) 1950 року побудови - площею 4,2 кв.м., підвалу під А-1 (п/д) 1957 року побудови - площею 8.1 кв.м., літньої кухні (літ. Л) 1950 року побудови - площею 25,2 кв.м., прибудови (літ. л) 1991 року побудови - площею 6,9 кв.м., убиральні (літ. К) 1991 року побудови - площею 2,3 кв.м., літнього душу (літ. П) 1991 року побудови - площею 2,3 кв.м., сараю (літ. У) 1991 року побудови - площею 8,9 кв.м. і споруд № 5, 10-17 (ворота, огорожі, хвіртки), І мостіння, розташованого на земельній ділянці площею 397 кв.м. за адресою: м. Дніпро, вул. Івана Езау (Булигіна)[ADDRESS], в окремий об'єкт нерухомості; припинити право спільної часткової власності на 44/100 частини домоволодіння, що складається з житлового будинку (літ. А-1) 1950 року побудови - площею 74,7 кв.м., прибудови (літ. а-1) 1950 року побудови - площею 16,1 кв.м., веранди (літ. А1-1) 1950 року побудови - площею 4,2 кв.м., підвалу під А-1 (п/д) 1957 року побудови - площею 8.1 кв.м., літньої кухні (літ. Л) 1950 року побудови - площею 25,2 кв.м., прибудови (літ. л) 1991 року побудови - площею 6,9 кв.м., убиральні (літ. К) 1991 року побудови - площею 2,3 кв.м., літнього душу (літ. П) 1991 року побудови - площею 2,3 кв.м., сараю (літ. У) 1991 року побудови - площею 8,9 кв.м. і споруд № 5, 10-17 (ворота, огорожі, хвіртки), І мостіння, розташованого на земельній ділянці площею 397 кв.м. за адресою: м. Дніпро, вул. Івана Езау (Булигіна)[ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що складається з: житлового будинку (літ. А-1) 1950 року побудови - площею 74,7 кв.м., прибудови (літ. а-1) 1950 року побудови - площею 16,1 кв.м., веранди (літ. А1-1) 1950 року побудови - площею 4,2 кв.м., підвалу під А-1 (п/д) 1957 року побудови - площею 8.1 кв.м., літньої кухні (літ. Л) 1950 року побудови - площею 25,2 кв.м., прибудови (літ. л) 1991 року побудови - площею 6,9 кв.м., убиральні (літ. К) 1991 року побудови - площею 2,3 кв.м., літнього душу (літ. П) 1991 року побудови - площею 2,3 кв.м., сараю (літ. У) 1991 року побудови - площею 8,9 кв.м. і споруд № 5, 10-17 (ворота, огорожі, хвіртки), І мостіння, розташованого на земельній ділянці площею 397 кв.м. за адресою: м. Дніпро, вул. Івана Езау (Булигіна)[ADDRESS], з наданням права [PERSON] безперешкодного користування і проходу через споруду № 5 (ворота). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй належить 44/100 частини домоволодіння № 6 по вул. Івана Езау (Булигіна) в м. Дніпрі, а решта вказаного домоволодіння належить відповідачам. Відповідно до Розрахунку часток обєктів нерухомого майна за адресою: вул. [PERSON] (Булигіна)[ADDRESS] від 07.09.2015 року, їй належить 147,9 кв.м., що складає 39/100 часток від всієї площі складових домоволодіння, іншим співвласникам належить 234,7 кв.м., що складає 61/100 часток від всієї площі складових домоволодіння. Її право власності на земельну ділянку площею 0,0397 гектарів, розташованою у Чечелівському районі м. Дніпра по вул. Івана Езау (Булигіна)[ADDRESS], підтверджується державним актом Д*№ 038385 від 03.01.2002 року. 02 вересня 2015 року вона звернулась до відповідачів з листом, в якому висловила пропозицію укладення і нотаріального посвідчення договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, яка їй належить. У вказаному листі вона просила зявитись відповідачів 07.09.2015 року о 16.00 до нотаріуса за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 20. Однак у зазначений час прибув лише відповідач [PERSON], інші відповідачі не зявились і відповіді на лист не надали. Відтак, договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна між співвласниками укладено не було. Тому, вона була вимушена захищати своє порушено право в судовому порядку. Ухвалою суду неналежну первісну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у даній справі було замінено на належну - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги позивача і просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] і її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог позивача і просили відмовити в задоволенні її вимог в повному обсязі. При цьому, вказали, що з запропонованим позивачем варіантом розподілу домоволодіння не можна погодитись, оскільки він суперечить рішенню Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 1999 року, яким вже були усунуті [PERSON] перешкоду у користуванні спільним майном, шляхом зобовязання [PERSON], в тому числі, залишати відкритою хвіртку в заборі, який перебуває у спільному користуванні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача і просив відмовити в задоволенні її вимог в повному обсязі. При цьому, підтримав заперечення відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше його представник [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила закінчити розгляд справи без її участі і зазначила, що підтримує повністю свою позицію щодо позовних вимог позивача, висловлену в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Відзиву або пояснень щодо позову не подав. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають повністю по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що позивачу і відповідачам належить на праві спільної часткової власності домоволодіння № 6 по вул. Івана Езау (Булигіна) в м. Дніпрі, зокрема: -[PERSON] належить 44/100 частини домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.1982 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 1-3926 (т.1 а.с.5-6); -[PERSON] належить 18/100 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.10.1987 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 3-1156 (т.1 а.с.102); -[PERSON] належить 13/100\~частин домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.1979 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 1-13366 (т.1 а.с.100-101); -[PERSON] належить 11/100\~частин домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 1-5302 (т.1 а.с.92); -[PERSON] належить 8/100\~частин домоволодіння на підставі договору дарування від 27.08.1996 року. Вищевказані обставини не заперечуються і визнаються сторонами у справі, а також вони встановлені рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року у цивільній справі № 204/1157/2016-ц, яке скасоване не було і набрало законної сили 16 серпня 2016 року (т.2 а.с.70-74). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому, вищевказані обставини не підлягають доказуванню, оскільки вони визнаються сторонами у справі і встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили. Також судом встановлено, що земельна ділянка, на якій розташоване вищезазначене домоволодіння, належить сторонам на підставі державних актів на право приватної власності на землю, що також не заперечувалося і визнавалося сторонами. Позивач [PERSON] звернулася до суду, оскільки бажає виділити належну їй частину домоволодіння в натурі, припинити на цю частину право спільної часткової власності і визнати за нею право власності на цю частину, а відповідачі відмовляють їй у цьому і чинять перешкоди. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~3\~ст.\~364\~ЦК України,\~співвласник має\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, що належить позивачеві. В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, для визначення можливих варіантів поділу в натурі належного сторонам майна, а саме: домоволодіння № 6 по вул. Булигіна в м. Дніпро, у даній справі були проведені судові будівельно-технічні експертизи, за результатами яких судовим експертом [PERSON] (за клопотанням позивача) був складений висновок № 1171-12 від 25.04.2018 року (т.2 а.с.201-219), а також судовим експертом [PERSON] (за клопотанням відповідача [PERSON]Ю.) був складений висновок № 816/11-17 від 13.04.2018 року (т.2 а.с.154-199), в яких надані варіанти поділу в натурі належного їй домоволодіння. У звязку з виниклими питаннями по судовій будівельно-технічній експертизі, виконаній судовим експертом [PERSON], Висновок по якій просив застосувати позивач при поділі в натурі домоволодіння, зокрема щодо виділення у ньому (висновку) позивачеві споруди воріт літ. «5», в судовому засіданні був допитаний судовий експерт [PERSON], який при наданні пояснень вказав, що ворота літ. «5» знаходяться у спільному користуванні, що встановлено, зокрема рішенням Красногвардійського районного суду, яке набрало законної сили. Тому, у даній справі була також проведена додаткова судова будівельно-технічна експертиза, за результатами якої судовим експертом [PERSON] був складений висновок № 1246-12 від 07.02.2019 року, в якому були запропоновані варіанти поділу, в тому числі без урахування воріт літ. «5» (т.3 а.с.46-67). Сторона позивача вважала, що виділення споруди воріт літ. «5» не порушує прав відповідача [PERSON] за умови наданням права [PERSON] безперешкодного користування і проходу через споруду № 5 (ворота). Разом з тим, суд критично ставиться до таких тверджень сторони позивача з огляду на наступні обставини. Зокрема згідно з ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Судом встановлено, що виділення позивачеві у власність воріт літ. «5», що входять до складу домоволодіння № 6 по вул. Івана Езау (Булигіна) в м. Дніпрі, без порушення прав відповідача [PERSON] є неможливим (ч. 2 ст. 364 ЦК України), при цьому, сама [PERSON] не погоджується на виділення позивачеві вказаного майна з правом її ([PERSON]Ю.) користування цими воротами або грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості її частки. При цьому, з матеріалів справи випливає, що між [PERSON] і [PERSON] вже виникали непорозуміння саме з питання щодо користування спільною землею і хвірткою, у звязку з чим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 1999 року у цивільній справі № 2-1888/1999, яке скасоване не було і набрало законної сили, [PERSON] були усунуті перешкоди, спричинені [PERSON], у користуванні нею спільним майном, шляхом зобовязання останню знести металевий гараж з земельної ділянки загального користування, а також залишити відкритою хвіртку в заборі загального користування (т.1 а.с.97-98). В свою чергу, судом було встановлено, що металевий гараж з земельної ділянки загального користування позивач не знесла, що не заперечувалося і визнавалося сторонами, а також підтверджується інформаційною довідкою від 19.01.2017 року за вих. № 83, складеною техніком з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] (т.2 а.с.140), яка також була допитана судом в якості свідка. Суд вважає, що зазначені обставини в сукупності є достатньою підставою для висновку, що виділення в натурі і визнання за позивачем права власності на ворота, які є виходом з частини домоволодіння, яка належить [PERSON], є недоречним, навіть з урахуванням запропонованого позивачем безперешкодного користування і проходу через споруду № 5 (ворота) [PERSON], тим більше, що порядок їхнього спільного користування цією частиною земельної ділянки також встановлений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 1997 року у цивільній справі № 2-354/1997, яке скасоване не було і набрало законної сили (т.1 а.с.93-96). Більш того, і стосовно самих висновків, складених судовим експертом [PERSON] за результатами проведених ним основної і додаткової судових будівельно-технічних експертиз, є питання, які суд вважає достатніми, щоб поставити під сумнів ці висновки. Зокрема до матеріалів справи долучені акти від 03.04.2014 року, складені інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], з яких випливає, що вбиральні літ. Н, К, Р, огорожа № 5, а також житловий будинок літ. В-1 і сарай літ. И, що входять до складу домоволодіння № 6 по вул. Івана Езау (Булигіна) в м. Дніпрі - знесені (т.1 а.с.121-122). Проте, судовим експертом вказані обставини не зазначені в його Висновках, у звязку з чим неможна вважати обґрунтованими його варіанти розподілу в натурі спірного домоволодіння. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів). За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити [PERSON] в задоволенні її позовних вимог про виділення частини домоволодіння в натурі, припинення права спільної часткової власності і визнання права власності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed