Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради як орган опіки та піклування в інтересах дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, який 02.07.2020 був уточнений. Позов обґрунтований тим, що відповідач є матір`ю неповнолітніх дітей. [PERSON] злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання малолітніх дітей, не здійснює за ними належний догляд і контроль, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не займається здоров`ям та піклуванням дітей, не цікавиться навчанням [PERSON] . Малолітні [PERSON] та [PERSON] не отримують повноцінного харчування. Відповідач утримує житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] в антисанітарному стані, за борги відключено електропостачання. Діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , який належним чином займається їх вихованням, навчанням та утриманням. Діти [PERSON] та [PERSON] не мають реєстрації за місцем проживання. Відповідно до рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.05.2020 внесено зміни до актових записів про народження дітей: [PERSON] та [PERSON] , а саме: по-батькові дітей « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », відомості про батька внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. У зв`язку з невиконанням відповідачем батьківських обов`язків позивач звернувся до суду із позовною заявою щодо позбавлення громадянки [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача на користь батька дитини [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку до досягнення ними повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача на користь опікуна, прийомних батьків або батьків-вихователів аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку до досягнення ними повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради зареєструвати місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься її письмова заява в якій просила розглянути справу у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомила. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм ст. 280-281 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення уточненого позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Батьки, за нормами ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Кожна дитина, за нормами ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 19.05.2009 року, має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особа, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з наказом служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради №15-П від 21.01.2019 діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , взяті на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, з метою їх соціального захисту. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 11.03.2020 (а.с. 20) встановлено, що умови проживання у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , незадовільні, постільна білизна брудна, житлове приміщення в антисанітарному стані, відчувається неприємний запах. Діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , який належним чином займається їх вихованням, навчанням та утриманням. Діти [PERSON] та [PERSON] не мають реєстрації за місцем проживання. Рішенням виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 20.05.2020 №146 вирішено відібрати малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дітей. Відповідно до рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.05.2020 внесено зміни до актових записів про народження дітей: [PERSON] та [PERSON] , а саме: по-батькові дітей « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », відомості про батька внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Як вбачається з висновку від 12.08.2020 №8/33-2311 виконавчий комітет Центрально-Міської районної в місті ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 2 статті 164 СК України, визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком чи матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ч мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків та свідомо їх не виконує. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. У відповідності до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дітей, утриманні та їх здоровому розвитку, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно з ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи, що за приписами ч. 5 ст. 183 СК України передбачено стягнення аліментів на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, суд вважає, що на шістьох дітей з відповідача підлягають стягненню аліменти саме в цьому розмірі. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved