Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Відповідач [PERSON] повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, шляхом поміщення оголошення у газеті «Вісті Рівненщини» №9 від 08 грудня 2017 року, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила. Позивач [PERSON] повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Просить суд, визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою квартирою [ADDRESS] Суд заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що стверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.08.2017 року. З копії адресної картки по квартирі [ADDRESS] виданої Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради 08.08.2017 року, вбачається, що в даній квартирі зареєстровані [PERSON] та відповідач [PERSON] Як вказано у позовній заяві, відповідач [PERSON] зареєстрована в даній квартирі, однак фактично проживає в Російській Федерації. Речі відповідача в квартирі відсутні, вона не сплачує комунальні послуги за утримання житла та втратила інтерес до даної квартири. Позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю через реєстрацію в його квартирі [PERSON], несе надмірні витрати з утримання майна та по сплаті комунальних послуг, які розраховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно п.1 ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до роз'яснень пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою. Відповідно до роз'яснень пунктів 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки судом встановлено, факт відсутності відповідача [PERSON] та її речей у квартирі [ADDRESS], а також те, що реєстрація місця проживання відповідача перешкоджає позивачу у повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved