Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач та його представник [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], помер - 15.10.2003 р.; копія свідоцтва про народження [PERSON], батько [PERSON], мати [PERSON]; копія сертифікату на право на земельну частку пай, серії ОД № 0574564 від 10.02.2000 р., на імя [PERSON]; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на майно; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, згідно якої на момент смерті [PERSON] разом з ним мешкав син [PERSON]; довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 3,48 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, згідно якої грошова оцінка становить 57710,27 грн… Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 15.10.2003 року помер [PERSON], який був батьком позивача. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) розміром 3,48 умовних кадастрових гектарів на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії ОД № 0574564. Під час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] по справі, інших спадкоємців не має. У шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак фактично вступив в управління та володіння майном, оскільки після смерті [PERSON], утримував документи на земельну частку (пай) у себе, та отримував по ним відповідну оплату. Відповідач [PERSON] також не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Пізніше [PERSON] звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у звязку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець першої черги [PERSON] не заперечує проти прийняття позивачем спадщини на земельну частку (пай), що підтверджується заявою, яка міститься в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Так як спадщина на майно [PERSON] відкрилась до 1 січня 2004 року, зазначені правовідносини мають регулюватись ЦК України (1963) р. Згідно ст. 548 ЦК України (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На підставі ст. 549 ЦК України (1963 р.) признається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач [PERSON] який є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 529 ЦК України (1963 р.)), не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном прийняв спадщину, оскільки після смерті [PERSON] утримував документи на земельну частку (пай) у себе, та отримував по ним відповідну оплату. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.), однак не може оформити її у звязку із обставинами, що не залежать від нього (відсутність оригіналу правовстановлюючого документу). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельну ділянку з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.) З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved