Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутність. Позивачка, її представник - [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їхньої участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO].; копія заповіту від 07.12.2004р., оформленого на ім'я позивачки та відповідача; копія витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]; копія рішення Ренійської міської ради від 27.04.1972р. про відведення земельної ділянки під житлову забудову; копія договору забудови від 09.05.1972р.; копія акту про закінчення будівництва та введення будинку до експлуатації; копія рішення Ренійської міської ради від 06.04.1994р. про передачу безоплатно земельної ділянки; копія державного акту серії [NUMBER] від 10.01.2012р. на право власності на земельну ділянку площею 0,0612 га, оформленого на ім'я [PERSON]; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 30.01.2017р. ; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що сторони у справі є дітьми [PERSON] За життя [PERSON] належали: -на підставі договору про індивідуальне будівництво - житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] -на підставі державного акту серії [NUMBER] від 10.01.2012р. про право власності на земельну ділянку - земельна ділянка площею 0,0612 га, розташована по [ADDRESS], виділена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 07.12.2004р. склала заповіт на ім'я позивачки та відповідача, [INFO]. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини (23.04.2016р.) позивачка звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері за заповітом. Відповідач спадщину не прийняв, на неї не претендує, не заперечує, щоб право на спадщину оформила позивачка. Таким чином, позивачка - донька померлої, єдина спадкоємиця, яка заявила про себе шляхом подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом. Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на вищевказане майно, про що нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на майно, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець її не прийняв. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як було встановлено судом, [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, отже спадкування після її смерті здійснювалося за заповітом. Після смерті матері позивачка в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, отже, вважається такою, що прийняла спадщину за заповітом. Як зазначила позивачка, після смерті матері у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові будинок та земельну ділянку. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості у зв'язку із відмовою нотаріуса з причини відсутності правовстановлюючих документів. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину юридично, оскільки її воля, як спадкоємиці за заповітом, була виражена у подачі відповідної заяви про прийняття спадщини, діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки подала заяву про прийняття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на будинок та земельну ділянку з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved