Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

В грудні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання, в якій вказала, що з 18 січня 1974 року до 08.10.2013 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей вони не мають. Позивачка не працює, є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням з 2000 року, отримує пенсію по інвалідності Стан її здоров'я не дозволяє їй працювати та забезпечити себе всім необхідним. Відповідач працює та має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу, тому позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн. щомісяця. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснили, що позивачка не надала належних доказів, що вона потребує матеріальної допомоги, крім того вона отримує пенсію яка відповідає встановленому законодавством прожитковому мінімуму, має депозитні рахунки. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши інші докази по справі, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких причин. Згідно ч.2 ст.75 СК України, право на утримання ( аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Як встановлено судом, сторони перебували у шлюбі з 18.01.1974 по 08.10.2013 рік. Позивачка, згідно виписки із акта огляду МСЕК №008926 є інвалідом ІІ групи безсрочно, за загальним захворюванням (копія виписки в матеріалах справи). Згідно довідки УПФУ в м.Вознесенську та Вознесенському районі від 06.12.2013 року позивачка [PERSON] знаходиться на обліку в УПФУ та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи в розмірі 1057,74грн. (довідка в матеріалах справи). Відповідач працює в Вознесенській дистанції колії №13 і його середній заробіток, згідно довідки № 34 складає 3092 грн. Частина 4 статті 75 СК України вказує на те, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи, не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом, який з 1 грудня 2013 року для осіб, які втратили працездатність, становить - 949 гривень. (ст..7 З.У. «Про державний бюджет на 2013 рік»). На підставі цієї норми закону відповідач грунтує свої заперечення, пов'язуючи позивача зі статусом особи, що не потребує матеріальної допомоги. Суд вважає дані заперечення обгрунтованими діючим законодавством. Крім цього відповідач зазначає та надає довідку ПАТ «Державний ощадний банк України», яка підтверджує, що на ім'я [PERSON] відкритий депозитний рахунок на суму 20900 грн. , що також не заперечується позивачем. До того ж на протязі 2013 року позивачем [PERSON] були закриті п'ять депозитних рахунків, з яких позивачем було знято грошові кошти на суму 5440 дол.США та 97022,58 грн. (довідка від 21.11.2013 року, міститься в матеріалах справи). В судовому засіданні також було встановлено, що відповідач оплачує навчання їх спільної доньки [PERSON], яка навчається у Дніпропетровському національному університеті залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна, що підтверджується відповідними квитанціями, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи те, що будь-яких доказів того, що позивач потребує матеріальної допомоги по підставах ст. 76 СК України суду не надано, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed