Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

виконком Довгинцівської районної в місті ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Батьком малолітньої [PERSON] є відповідач [PERSON], відомості про батька [PERSON] внесено відповідно до ст. 135 СК України. 11 квітня 2017 р. до служби у справах дітей Довгинцівської районної у місті ради звернувся дідусь відповідачки, [PERSON] із заявою про розміщення малолітніх дітей до державного закладу в зв'язку з тим, що їх покинула мати [PERSON] Того ж дня діти були доставлені до КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня № 2» ДОР» відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину чи її доставку, [PERSON] припинено державні соціальні допомоги. Відповідачка ж пояснила, що залишила своїх дітей на бабусю та дідуся, оскільки сама хворіла та не хотіла їх заражати, двері нікому не відчиняла, телефон вимкнула. Однак за відомостями КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня № 2» ДОР» мати дітей ухиляється від виконання своїх обов'язків, дітей в лікарні не відвідує, бажання їх повернути не виявляє. За місцем проживання [PERSON] характеризується негативно, не виконує умови соціального супроводження. Відповідач [PERSON] із сім'єю не проживає, участі у вихованні малолітньої [PERSON] не приймає від народження, за час перебування дитини у лікарні її долею та станом здоров'я не цікавиться. Зазначене слід розцінювати як ухилення відповідачів від виховання своїх дітей, свідомого нехтування ними своїх обов'язків, тому виконком просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON] на утримання дітей на користь опікуна аліменти в розмірі по 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дітей, з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] на користь опікуна аліменти в розмірі по 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини. Ухвалою суду від 19 червня 2017 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 16 серпня 2017 року витребувано у органу опіки та піклування Покровської районної у місті ради, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. Витребувати з Довгинцівського ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області інформацію щодо наявності у [PERSON], [INFO] судимостей та притягнення її до будь-якого виду з видів відповідальності. Ухвалою суду від 29 листопада 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальний заклад «Криворізький спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради». В порядку, передбаченому ч. 3 ст. 259 ЦПК України, по справі 01 лютого 2018 року винесено часткове рішення, яким позов виконкому Довгинцівської районної в місті ради в частині вимог до [PERSON], про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задоволено. Позбавлено [PERSON], батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] та стягнуто з неї аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дітей до досягнення ними повноліття, щомісячно, на користь опікуна. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримала з підстав, викладених в заяві, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі, вказавши, що з моменту звільнення відповідача [PERSON] з-під варти в січні цього року, він так жодного разу не з'явився ні до дитини, ні до служби у справах дітей та не поцікавився долею своєї доньки. З кінця березня цього року діти перебувають на підставі рішення виконкому в прийомній родині, однак це не стурбувало батька [PERSON], який фактично не піклувався та не піклується про дитину. Тому вважає, що заявлені вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідач незважаючи на свою заяву про бажання займатися вихованням доньки, так цього за майже чотири місяці з моменту звільнення не зробив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був неодноразово повідомлений своєчасно та належним чином про дату, час та місце слухання справи, через канцелярію суду 08.08.2017 р. звернувся до суду з запереченнями щодо позбавлення його батьківських прав, оскільки донькою він опікувався та має бажання надалі виховувати дитину, однак наразі через перебування з 17.10.2016 р. в СІЗО, не має змоги піклуватися про сім'ю (а.с.40). Представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради [PERSON] вимоги позову підтримала, підтвердила надані представником позивача пояснення щодо відсутності участі відповідача в житті своєї доньки. Представник третьої особи Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді [PERSON] вимоги позову підтримала. Представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника. Представник третьої особи комунального закладу «Криворізький спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника. Вислухавши представника позивача, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких мотивів. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). 11 квітня 2017 року до служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради звернувся [PERSON], повідомивши, що його онука [PERSON] залишила на них своїх малолітніх дітей та повідомила їх, що має намір відмовлятися від дітей. В зв'язку з тим, що він з дружиною не має змоги утримувати двох малолітніх дітей, просить розмістити своїх правнуків в державному закладі (а.с. 10 - копія заяви). Актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 11.04.2017 р., копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.11), малолітніх дітей було доставлено в КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня № 2» ДОР». Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов'язань по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2018 року, неповнолітнього [PERSON] від покарання звільнено з іспитовим строком на 2 роки, запобіжний захід [PERSON] змінено з тримання під вартою на особисте зобов'язання до набрання вироком законної сили. Рішенням виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 21 березня 2018 року, малолітній [PERSON] [INFO] призначено опікуна (а.с.91). [PERSON] зареєстрованим в м. Кривому Розі не значиться, з останнього місця проживання [ADDRESS], був знятий з реєстрації за рішенням суду (а.с. 47-50). Згідно анкетних даних, що містяться у вироці Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2018 року, адресою фактичного проживання [PERSON] зазначана адреса: [ADDRESS]. На дану адресу судом направлявся виклик до суду, однак за спливом строку конверт повернувся. В матеріалах справи відсутні дані про його інше фактичне місце проживання на час винесення рішення по справі. Як вбачається з пояснень представників позивача та третьої особи, відповідач з моменту звільнення з-під варти не турбувався подальшою долею своєї доньки, жодного разу не поцікавився дитиною, хоча згідно поданої ним в серпні 2017 року письмової заяви, від доньки він не відмовляється, піклувався та має намір в подальшому піклуватися про свою дитину, однак перебування в СІЗО позбавляє його цієї можливості. Однак [PERSON] звільнений з-під варти 22 січня 2018 року, судом в зв'язку з цим неодноразово відкладався розгляд справи для надання можливості відповідачу скористатися своїми батьківськими правами та опікуватися своєю донькою. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач цією можливістю так і не скористався. Більше того, в справі відсутні підтверджуючі дані про те, що відповідач до 17.10.2016 р. (моменту затримання та направлення в СІЗО) піклувався про малолітню [PERSON]. Крім того, [PERSON] відомо про те, що в Довгинцівському районному суді м.Кривого Рогу Дніпропетровської області розглядається справа про позбавлення його батьківських прав, однак з січня 2018 року ним не зроблено жодних дій, які б свідчили про його зацікавленість в ході розгляду справи, чи бодай повідомлення про його теперішнє місцезнаходження з метою направлення йому викликів до суду. Оскільки наведені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати, як ухилення відповідача [PERSON] від належного виховання своєї дитини, свідомої зневаги своїми обов'язками, враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що [PERSON] не займається вихованням доньки, не забезпечує її матеріально, не виявляє щодо неї батьківського піклування, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Суду не надано жодного доказу, який би спростовував заявлені вимоги, а оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, диспозитивності та рівності сторін, виходячи з інтересів дітей, суд вважає доведеними заявлені вимоги та вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Згідно частини 2 статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, виходячи з рівності обов'язку батьків утримувати дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд вважає, що є підстави для призначення аліментів в заявленому розмірі з дати пред'явлення позову згідно вимог ч. 1 ст. 191 СК України. Пунктом 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI встановлено, що судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх та неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до Закону або міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, здійснюють Міністерство юстиції України, суб'єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги та/або органи опіки та піклування або служба у справах дітей, тому з відповідача [PERSON] відповідно до положень ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved