Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Відповідач по справі, [PERSON] у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: - Копія паспорту [PERSON], виданого Ренійським РВ УМВС України 04.11.1998 р.; - копія свідоцтва про право власності на житло №41 від15.02.1994 р.; - копія договору від 23.10.2003 року. - копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]. Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини: Позивач звернувся до суду і просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], пояснивши, що 23 жовтня 2003 року, [PERSON] домовився із [PERSON] про покупку квартира [ADDRESS]. В той же день сторони уклали відповідний договір купівлі-продажу. [PERSON] передав відповідачу обумовлені договором гроші, і він передав позивачу квартиру. Також сторони домовились, що відповідач залишиться проживати в квартирі доки позивач не предявить йому вимоги про залишення квартири. Так як відповідач вів антисоціальний образ життя та не доглядав за квартирою, позивач, не знайшовши правовстановлюючі документи на квартиру, звернувся до відповідача із цим питанням, на що він відповів, що мабуть загубив їх. Однак через деякий час відповідач знайшов ці документи, та передав їх [PERSON] Отримавши ці документи, позивач побачив, що відповідач на момент продажу квартири не був її власником, а був лише зареєстрований в ній як такий, що проживає. Власником була [PERSON], яка померла 22.07.1998 року. Враховуючи вищевикладене, на момент укладання договору в 2003 році, відповідач не мав право відчужувати квартиру, так як він не був її власником. Однак позивач вважає, що він набув право власності на квартиру, так як не знав і не міг знати про ці обставини. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до наступних висновків. Позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи з наступного: до прав і обовязків, що виникли до введення в чинність нового закону, у тому числі тих з них, що з якихось причин виявились не здійсненими (не виконаними) на момент введення в чинність нового закону, застосовується раніше діюче законодавство. Враховуючи те, що права й обовязки виникли до введення в чинність нового ЦП України (2003 р.). правовідносини між сторонами регулюються ЦК України 1963 р. На підставі ст.. 225 ЦК України (1963 р.) право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно. Згідно ст.. 145 ЦК України (1963 р.) якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею. Витребування майна з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, не допускається, якщо майно було продано в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно набуто безоплатно від особи, яка не мала права його відчужувати, власник вправі витребувати майно в усіх випадках. Враховуючи те, що позивач не знав і не міг знати, що відповідач не є власником житла на момент укладання договору купівлі-продажу, а також те, що вказане майно не було загублено, або викрадено, суд приходить до висновку, що позивач добросовісно набув право власності на вищевказану квартиру. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS]. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved