overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором б/н від 25.07.2007 року , посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.07.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 650,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушив зобовязання за кредитним договором та станом на 31.10.2016 р. виникла заборгованість на суму 14838,62 грн.. Представник позивача надала до суду заяву, в якій просила задовольнити позов в повному обсязі та проти заочного рішення не заперечує. Відповідач, який належним чином був повідомлений про слухання справи, до суду не зявився. Суд дослідив документи, які були надані до суду. Суд приходить до наступного: [PERSON] відповідно до укладеного договору № б/н від 25.07.2007 року отримав кредит у розмірі 650,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов укладеного договору договір складається з заяви позичальника та умов надання кредиту фізичним особам. Відповідно умов та правил банк має право вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач порушив зобовязання за кредитним договором та станом на 31.10.2016 р. виникла заборгованість на суму 14838,62 грн., яка складається з наступного: 649,67 грн. заборгованість за кредитом; 10244,25 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг, 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 694,70 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком. Судові витрати підлягають стягненню з Відповідача, на підставі ст.. 88 ЦПК України. Тому позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб з відповідачем. На обгрунтування позову послався на те, що 07.08.1993 року був укладений шлюб між сторонами. Від подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] З жовтня 2016 року шлюбні стосунки між ними припинено, спільного господарства не ведуть. Зазначає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у порядку, встановленому ч. 9 ст. 74 ЦПК України, у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони з 07.08.1993 року перебувають у зареєстрованому шлюбі , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER]. Від шлюбу у сторін є двоє дітей, які повнолітні. Сімейне життя у сторін не склалося, з жовтня 2016 року проживають окремо, втратили один до одного почуття, позивач зазначає, що примирення між ними неможливе. При таких обставинах суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони з 25.07.2003 перебувають у шлюбі, від шлюбу дітей не мають. Позивач зазначає, що спільне життя у них з відповідачем не склалося, подружні стосунки вони не підтримують та не ведуть спільне господарство, а за таких обставин позивач наполягає на розірванні шлюбу. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. В свою чергу, позивач подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, також просив провести розгляд справи за його відсутності. (а.с.25) Відповідач також направила заяву, в якій визнала позов в повному обсязі. (а.с.24) Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) З матеріалів справи вбачається, що з 25.07.2003 сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Виконавчим комітетом Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис №12, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5) Від шлюбу дітей не мають. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім'ю. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 26.08.2006 року, він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей, сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що з травня 2015 року фактичні шлюбні стосунки між ним та відповідачкою припинені через різницю поглядів на сімейні відносини. Проживають вони окремо, спільного господарства не ведуть. Оскільки подальші шлюбні стосунки між ними неможливі, та те, що позивач бажає створити нову сім»ю, він змушеним звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у ньому, просив суд шлюб між ним та відповідачкою розірвати та покласти судові витрати на нього. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26.08.2006 року у виконкомі Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області, актовий запис № 2, від 26.08.2006 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія I-ОК № 022950. Від вказаного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвами про їх народження, Серії I-ОК № 076925, від 29.11.2007 року та Серії I-ОК № 182143, від 182143 року. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сімя сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх малолітніх дітей, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 26.08.2006 року, він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей, сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що з травня 2015 року фактичні шлюбні стосунки між ним та відповідачкою припинені через різницю поглядів на сімейні відносини. Проживають вони окремо, спільного господарства не ведуть. Оскільки подальші шлюбні стосунки між ними неможливі, та те, що позивач бажає створити нову сім»ю, він змушеним звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у ньому, просив суд шлюб між ним та відповідачкою розірвати та покласти судові витрати на нього. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26.08.2006 року у виконкомі Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області, актовий запис № 2, від 26.08.2006 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER]. Від вказаного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвами про їх народження, Серії [NUMBER], від 29.11.2007 року та Серії [NUMBER], від 182143 року. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх малолітніх дітей, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на ? частку квартири , розташованої в [ADDRESS] в зв'язку із втратою правовстановлюючого документу на нерухоме майно та неможливості отримання його дублікату у встановленому Законом поряду. Позовні вимоги мотивовані посиланням на положення ст. 392 ЦК України. До суду позивач не з'явився, направивши заяву про розгляд справи за його відсутності на задоволенні позовних вимог наполягає з підстав, наведених в позові. Відповідач до суду не з'явився з направленням заяви про розгляд справи у відсутність свого представника, проти задоволення заявлених вимог не заперечує. Суд, дослідивши представлені у справі письмові докази, встановив наступне: 19 жовтня 1996 року в порядку приватизації державного житлового фонду на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Комсомольською міською радою від 18 жовтня 1996 року позивач спільно із дружиною - [PERSON] набув у спільну часткову власність квартиру № 59, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5,6). Право власності кожного із співвласників визначено ? часткою у спільному майні із проведенням наступної реєстрації в Кременчуцькому МБТІ (а.с. 9). 17 березня 2011 року дружина позивача померла. Рішенням Комсомольського міського суду від 14 грудня 2016 року (а.с. 11-12) за позивачем на його вимогу, в порядку ст..1261 ЦК України було визнане право власності на ? частку квартири, розташованої в [ADDRESS], що залишилась після смерті його дружини. Як вбачається із змісту наведених у позові обґрунтувань, через відсутність правовстановлюючого документу на квартиру позивач позбавлений можливості нею розпорядитися на власний розсуд, а отримання дублікату свідоцтва про право власності на житло на даний час є неможливим в зв'язку із смертю іншого співвласника (а.с. 10). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного: У відповідності до положень ст..392 ЦК України власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За наявності належних доказів щодо втрати оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно та неможливості отримання його дублікату у встановленому Законом поряду,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини. Вказувала, що з 28.08.2010 р. по 05.01.2016 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, позивач просила стягнути з останнього аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не з'явились, звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Батьками [PERSON], [INFO] являються сторони по справі, що підтверджується даними наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження. 05.01.2016 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що вбачається з його копії. Згідно довідки про місце проживання та склад сім`ї виданої Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 5533 від 15.12.2016 року, [PERSON] та її син [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальний стан та стан здоров'я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в сумі, що становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 551,20 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 20.07.1996 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що мають різні характери, вподобання та погляди на сімейне життя, сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, це призвело до того, що втратили почуття любові, поваги та взаєморозуміння один до одного, вважає примирення не можливим, просила шлюб розірвати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 20.07.1996 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано Коженицькою сільською радою народних депутатів, актовий запис № 1, що вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.6). Від спільного життя подружжя має двох дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що вбачається з наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження (а.с.4, 5). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 551,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказувала, що 04.06.2014 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя дітей не мають. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що відповідач агресивно ставиться до неї, принижує та ображає її, вимагає відмови спілкування з її батьками, в даний час сім`я фактично розпалась, вони проживають окремо, вважає збереження сім`ї неможливим, просила їх шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась, звернулась до суду із заявою, в якій просила розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 04.06.2014 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 515 (а.с.3). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини в матеріалах справи не містяться. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved