Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Відповідно до п/п 9 п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону У № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], яка є не приватизована, посилаючись на те, що з 2000 року сторони знаходилася у шлюбі, який рішенням суду від 08 жовтня 2013 року розірвано. Сторони проживали в вищевказаній квартирі, однак відповідач до розірвання шлюбу, а саме з травня 2013 року не проживав в зазначеній квартирі. Позивачка вважає, що відповідач втратив своє право на користування вказаним житловим приміщенням, оскільки переїхав на нове місце проживання і створив нову сім'ю. За таких обставин, позивачка вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, в якому вона проживає, у зв'язку з чим звернулася до суду з зазначеною позовною заявою. [PERSON] заявлені позивачкою позовні вимоги не визнав та подав до суду зустрічну позовну заяву у власних інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої дитини [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, посилаючись на те, що 2000 року між сторонами було зареєстровано шлюб. 04 липня 2000 року [PERSON], [PERSON] та її доньці [PERSON] Білгород-Дністровською КЕЧ було видано ордер на вселення до квартири [ADDRESS], в якій відповідач зареєструвався та проживав. В подальшому шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач не зміг потрапити до вищевказаної квартири по причині зміни позивачкою замків вхідних дверей та конфліктів. [PERSON] не бажає втрачати своє право на приватизацію вказаної квартири. Крім того, у вказаній квартирі також зареєстрована малолітня [PERSON] народжена від другого шлюбі, яка також позбавлені можливості проживати в зазначеній квартирі у зв'язку з чим [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом, яка є відповідачкою за зустрічним позовом та її представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов не визнали в повному обсязі, заперечували проти його задоволення, посилаючись на те, що позивач за зустрічним позовом не проживає у спірній квартирі добровільно та проживати у зазначеній квартирі йому не перешкоджають, а також, що сторони досягли домовленості про те, що квартира належатиме відповідачці за зустрічним позовом. Вхідні двері та замки на них в спірній квартирі не мінялися. Представник відповідача за первісним позовом, який є представником позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні вимоги позивачки за первісним позовом не визнав та заперечував проти їх задоволенні, посилаючись на те, що відповідач та його дитина у спірній квартирі не проживають вимушено, оскільки їм чиняться перешкоди у користуванні зазначеною квартирою. Між сторонами існувала домовленість про приватизацію вказаної квартири та подальшої її продажі з метою розподілу отриманих від продажу грошових коштів. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник третьої особи за зустрічним позовом Арцизької районної державної адміністрації Одеської області як органу опіки та піклуванняв судовому засіданні висловив думку про вирішення спору на розсуд суду. Представник третьої особи за первісним позовом Арцизької міської ради Одеської області в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З ордеру на жиле приміщення № 111 від 04.07.2000р., виданого Білгород-Дністровською КЕЧ, вбачається, що ордер видано [PERSON] (а.с. 43, 83, 84), відповідачу за первісним позовом та членам сім'ї: [PERSON] (а.с. 10-11), позивачці за первісним позовом; [PERSON], яка є донькою позивачки за первісним позовом, на право зайняття квартири [ADDRESS], житловою площею 24,0 кв.м., що також підтверджуєтьсяАктом обстеження житлової площі (а.с. 4, 85, 42). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 08.10.2013р. Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5, 86). Згідно довідки № 2204 від 19.05.2016р., виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], позивачка за первісним позовом, [PERSON], відповідач за первісним позовом, а також [PERSON], [PERSON] (а.с. 6). Також, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 46 від 06.07.2016р. виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області, за адресою: [ADDRESS], також зареєстрована [PERSON], [INFO], батьком якої згідно свідоцтва про народженняє [PERSON], відповідач за первісним позовом (а.с. 88, 89). Згідно актів комісійного обстеження від 19.05.2016р., 07.07.2016р., довідки № 2213 від 20.05.2016р., виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області, за вищезазначеною адресою [PERSON], відповідач за первісним позовом, не проживає з травня 2013 року (а.с. 7, 8, 41). Відповідно до довідок № 128 від 25.05.2016р., № 321 від 12.12.2016р., виданих КП «Житловик», [PERSON], позивачка за первісним позовом, особисто здійснює оплату по утримання вищевказаної квартири та прибудинкової території (а.с. 9, 38, 75). Як вбачається з акту обстеження вищевказаної квартири від 08.05.2017р., [PERSON], позивачкою за первісним позовом, проведено ремонтні роботи вказаної квартири та прибудинкової території (а.с. 155). Згідно договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 25.01.2017р. між [PERSON], позивачкою за первісним позовом, та КП «Водоканал» укладено договір про надання зазначених послуг (а.с. 144-145). З листа [PERSON], позивачки за первісним позовом, від 06.06.2016р. вбачається, що остання зверталася до відповідача за первісним позовом з проханням про добровільне зняття з реєстрації місця проживання останнього (а.с. 20, 21). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області 24.12.2013р., між [PERSON], відповідачем за первісним позовом, та [PERSON] зареєстровано шлюб (а.с. 44, 87). Як вбачається з листа № 02-10/396 від 11.07.2016р., виданого Теплицькою сільською радою Арцизького району Одеської області [PERSON], відповідач за первісним позовом, проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS], та до складу його родини входять: дружина [PERSON], пасинок [PERSON], донька [PERSON] (а.с. 39, 40). Як вбачається з листа № 01-34/990 від 09.06.2018р., виданого Арцизькою районною державною адміністрацією Одеської області, як органу опіки та піклування, неможливо видати висновок щодо предмету спору про вселення неповнолітньої [PERSON] (а.с. 223). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили факт того, що відповідач за первісним позовом [PERSON] не проживає в спірному житлі з весни 2013 року, оскільки створив нову сім'ю. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що між сторонами був зареєстрований шлюб, який потім було розірвано та [PERSON] уклав шлюб з іншою жінкою. Зі слів [PERSON] їм відомо, що він не може проживати у спірній квартирі, оскільки замки на дверях поміняні. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених в судовому засіданні свідками, в зв'язку з тим, що даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи встановлено не було. Їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 3 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами згідно ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За положенням ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 4 ЖК України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд). Статтею 9 ЖК України встановлено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення у житлове приміщення є ордер, що видається на підставі рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» судам роз'яснено, щовідповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Судом встановлено, що сторони вселилися в спірне житло на підставі ордеру (а.с. 4, 85) та відповідно до довідки № 2204 від 19.05.2016р., виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області,зареєстровані в ньому, тобто на відповідній правовій підставі набули права користування житловим приміщенням. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області 08.10.2013р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5, 86). [PERSON], відповідач за первісним позовом, проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 40). Факт не проживання відповідача за первісним позовом [PERSON] в спірній квартирі підтверджується довідкою № 2213 від 20.05.2016р., виданою Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області; актами комісійного обстеження від 19.05.2016р., 07.07.2016р., згідно яких на момент обстеження квартири відповідач в ній не проживає з травня 2013 року (а.с. 7, 8, 41), однак зазначені документи не є доказом добровільності такого не проживання, оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не втратив інтересу до спірної квартири, однак не може проживати в спірній квартирі з причин створення нової сім'ї, тому він вимушений тимчасово проживати з 2013 року в будинку [ADDRESS], якого винаймає, що також підтверджується його зверненням до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення. З урахуванням всіх конкретних обставин справи, складного характеру взаємовідносин сторін, їхніх напружених стосунків та факту створення відповідачем за первісним позовом іншої сім'ї, що в комплексі зумовило відповідача за первісним позовом тимчасово залишити спірну квартиру, яку він отримав під час своєї роботи та з якої не виписувався, інтересу до неї не втрачав, суд не знаходить достатніх підстав вважати, що він добровільно залишив її у зв'язку з вибуттям на постійне проживання до іншого жилого приміщення в розумінні положень ст. 107 ЖК України. Зібрані у справі докази, та їх належна оцінка вказують на відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки викладені позивачкою в позові обставини не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Відмовляючи в задоволенні вимог зустрічного позову [PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, суд виходить з наступного. За змістом ст. 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 04 липня 2000 року Білгород-Дністровською КЕЧ [PERSON], сім'я якого складається з трьох осіб: його, дружини [PERSON] та [PERSON], видано одер № 111 на квартиру [ADDRESS]. 08.10.2013р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5, 86), а з 24.12.2013р., [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] (а.с. 44, 87). Згідно довідки № 2204 від 19.05.2016р., виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим фактичне місце проживання [PERSON] знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується листом Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області № 02-10/396 від 11.07.2016р. (а.с. 40). Суд не бере до уваги посилання представника позивача за зустрічним позовом про не проживання позивача за зустрічним позовом в спірній квартирі з поважних причин, оскільки суду не надано жодного, належного, допустимого доказу зазначеного, чим не виконані вимоги ст. ст. 12, 81 ЦПК України згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому в цій частині зустрічний позов не підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає, що пояснення свідків [PERSON], [PERSON], допитаних в судовому засіданні щодо причин не проживання позивача за зустрічним позовом у спірному житлі не є належними доказами усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, оскільки про ці обставини свідки обізнані лише зі слів позивача за зустрічним позовом. Що стосується позовної вимоги за зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення неповнолітньої [PERSON] суд зазначає, що відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно зі ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Отже, за загальним правилом місцем проживання неповнолітньої особи є місце проживання її батьків (усиновлювачів), одного з них, з ким вона проживає, опікуна, місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає. При цьому на вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей згода наймача або членів сім'ї наймача, які проживають разом із ним, не потрібна. Підставою для виникнення в неповнолітнього права користування жилим приміщенням, яким користується один із його батьків, є вселення неповнолітнього до такого жилого приміщення. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] до квартири [ADDRESS], наймачем якої є її батько [PERSON], не вселялась та не проживала в ній, а мешкає за фактичним місцем проживання своїх батьків, [PERSON] та [PERSON], що підтверджується листом Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області № 02-10/396 від 11.07.2016р. (а.с. 40). Зважаючи на зазначене вище, суд дійшов до висновку про те, що оскільки місцем проживання неповнолітньої [PERSON] є місце проживання її батьків, а саме будинок [ADDRESS], яким неповнолітня особа користується, то вона не може вважатися такою, що набула право користування іншим жилим приміщенням, до якого вона не вселялась. Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28 травня 2008 року у справі 6-7283св08. За таких обставин, суд вважає, що порушення прав позивача за зустрічним позовом, який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] не доведено, чим не виконані вимоги ст. ст. 12, 81 ЦПК України згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому в цій частині зустрічний позов не підлягає задоволенню. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка приводить суд до висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення. В силу ч. 4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до уваги надані позивачем за зустрічним позовом довідку № 789 про реєстрацію місця проживання [PERSON], свідоцтво про народження [PERSON] (а.с. 151, 152), у зв'язку з тим, що ці документи не містять будь-якої інформації щодо предмету доказування, а тому є неналежними доказами. В зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог первісного позову не підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Також, в зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог зустрічного позову не підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати.

Outcome: dismissed