Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

В жовтні 2015 р. ПАТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вказували на те, що між ЗАТ «Акцент Банк» (правонаступник ПАТ «Акцент Банк») та відповідачем 07.10.2008 р. був укладений Договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 7\~487 грн. 27 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк по 07.10.2010 р. При цьому, відповідно до умов договору, відповідач зобовязувався погашати заборгованість по Кредиту, відсоткам за його використання, а також сплачувати комісії на умовах,передбачених договором. У встановлений договором строк відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконав, в звязку з чим у нього утворилась заборгованість за вказаним Кредитом. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 277 248 грн. 30 коп. за кредитним договором від 07.10.2008 р., а також судовий збір у розмірі 4 158 грн. 72 коп. В судове засідання представник позивача не з?явився, від нього надійшло клопотання про розгляд повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Від нього на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 07.10.2008 р. між [PERSON] та ЗАТ «Акцент-Банк» (правонаступником є ПАТ «Акцент-Банк») було укладено Договір № ACIPRX27350123, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 7\~487 грн. 28 коп. на строк з 07.10.2008 р. по 07.10.2010 р. для придбання товару. Відповідно до умов Договору відповідач дав згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банку». Згідно Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт зобовязаний погашати заборгованість по Кредиту, відсоткам за його використання, по перерахунку платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах,передбачених договором. В порушення умов, передбачених кредитним договором, у встановлений строк відповідач [PERSON] грошові зобовязання перед кредитодавцем не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.09.2015 р. з відповідача на користь ПАТ «Акцент Банк» стягнуто заборгованість за кредитом в розмірі 18\~581 грн. 18 коп., а саме 7\~487 грн. 28 коп. заборгованість за тілом кредиту, 1 027 грн. 35 коп. заборгованість за відсотками, 2 066 грн. 55 коп. заборгованість за комісією, 8 000 грн. 00 коп. - пеня. В задоволенні вимог в частині стягнення штрафу було відмовлено. \~\~\~\~\~\~\~\~ Дане рішення суду не виконується, у зв`язку з чим позивач вважає, що є підстави для стягнення з відповідача, відповідно до наданого Розрахунку, станом на 19.06.2015 р., 277\~248 грн. 30 коп., а саме: 7\~487 грн. 28 коп. заборгованість за тілом кредиту, 1 027 грн. 35 коп. заборгованість за відсотками, 2 066 грн. 55 коп. заборгованість за комісією, 271\~569 грн. 81 коп. заборгованість з пені; штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 13 178 грн. 49 коп. Отже, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання умов Договору. \~\~\~\~ За кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1054 ЦК України). Відповідно до вимог частини другої статті\~1054\~та частини другої статті\~1050 ЦК України\~у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно із частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст.\~525,\~526,\~599,\~611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та\~ЦК України. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 р. по справі № 6-1206 цс 15. Крім того у постанові від 02 вересня 2015 р. по справі № 6-369 цс15 Верховним Судом також зазначено, що згідно із частиною першої\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. \~\~\~\~ Оскільки в силу ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~до правовідносин за кредитним договором застосовуються положення закону, що регулюють правовідносини позики, дана правова позиція може застосуватися при вирішення даного спору. Між тим, суд не в повній мірі погоджується із стягненням штрафних санкцій. У разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені\~статтею 611 ЦК України\~та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору. Відповідно до\~статті 61 Конституції України\~законодавством України заборонено притягнення особи до подвійної відповідальності за одне і теж правопорушення. Як вбачається із розрахунку позивача та Умов та правил надання банківських послуг покладення на відповідача відповідальності у вигляді пені і фіксованого штрафу зумовлено порушенням ним грошових зобовязань, що\~\~ є подвійною відповідальністю за одне і теж порушення, тому суд вважає, що стягненню підлягає лише пеня. Відсутні підстави і для стягнення з відповідача штрафу (процентна складова). Штрафом є неустойка, що обчислюється від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частинадруга\~статті 549 ЦК України). Виходячи з аналізу наведеної норми, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. За змістом Умов та правил надання банківських послуг зобов'язання нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу пов'язано не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення платежів), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобов'язання. При вирішенні питання про стягнення пені слід також врахувати наступне. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.\~\~ Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509\~та ч.ч. 1, 2 ст.\~627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача а джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 р. № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3\~ст. 551 ЦК України. \~\~\~\~ Враховуючи, що розмір нарахованої Банком на підставі умов кредитного договору пені значно перевищує розмір несплаченої заборгованості за кредитом (як стягнутої за рішення суду від 24.09.2013 року в сумі 18581,18 грн., так і тієї, про стягнення якої просить позивач в даному позові та, враховуючи положення ч. 3\~ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої позивачем неустойки з 271\~569,81 грн.до 10 000 грн. \~\~\~\~ З урахуванням викладеного суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме\~необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 10\~000 грн.00 коп. пені, та, відповідно до положень\~ст. 88 ЦПК України\~повернути позивачу судовий збір відповідно до частки задоволених вимог\~- 1218 грн.00 коп. \~\~\~ \~

Outcome: partial