Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Відповідачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у судове засідання не явились, на адресу суду надіслали заяви, де вказали, що позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності. Представник позивача, [PERSON] у судове засідання не явилась, на адресу суду надійшла уточнена позовна заява (в частині технічних характеристик нерухомого майна), на задоволенні уточнених позовних вимогах наполягала, просила розглянути справу без її участі та участі позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспортів сторін та їх і/н; копія витягу з рішення Ренійського районного суду від 18.01.2005р.; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія довідки про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] ; копія свідоцтва про зміну імені [PERSON] на [PERSON] ; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] ; копія договору дарування від 13.11.2020р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія листа - відповідь Ренійського ВП Ізмаїльського ВП Одеської області від 03.06.2020р.; копія свідоцтва № 25 про право власності на житло від 27.09.2004р.; копія витягу КП «РБТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.07.2006р.; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] ; копія будинкової книги прописки громадян у спірній квартирі; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.04.2008р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.04.2008р.; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.06.2021р.; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виг. 29.04.2021р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості квартири. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що представник позивача звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів, зазначивши, що відповідачам на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 27.09.2004р. 13.11.2020 р. між позивачем та відповідачами, була досягнута домовленість про дарування вищезазначеної квартири. У той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Після передання квартири у дар, позивач почав користуватися нею, зробив ремонт, несе витрати на її утримання та зберігає в ній свої речі, тому вважає, що її фактичним власником. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонував відповідачам привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Однак, з`ясувалось, що відповідачі на момент укладання договору, не були власниками всієї частини нерухомого майна. Так, власник 1/5 частини спірного нерухомого майна [PERSON] помер, [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його донька [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.04.2008р., таким чином відповідачу [PERSON] належить 2/5 частини квартири та вона не зареєструвала право власності у відповідному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Про ці обставини позивачу не було відомо до укладання договору. Особисто відповідачі запевнили, що усі питання вирішать та оформлять правочин. Таким чином, на момент оформлення сторонами договору дарування відповідачі не мали на це право. Враховуючи вищенаведене, позивач був вимушений звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, при укладанні договору дарування була досягнута угода по всіх істотних умовах, крім того відбулось повне виконання договору, а саме відповідачі передали позивачу нерухоме майно та документи на нього, а позивач прийняв майно, фактично вступив у володіння цим майном. [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на момент домовленості про дарування квартири, він не знав про існування тих обставин, що відповідачі за договором дарування, не мали на це право, оскільки не є власниками всіє частини квартири. Отже, вбачаються правові підстави для набуття за позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає. Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню Згідно ч. 4 ст. 722 ЦК України, прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода з усіх істотних умов договору, позивач (обдарований) прийняв фактично нерухоме майно, а відповідачі (дарувальники) передали у дар нерухомість в натурі. Позивач фактично вступив у володіння і користування нерухомістю, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Однак нотаріального посвідчення угоди про дарування нерухомості між сторонами не відбулося з незалежних від позивача обставин. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачів щодо права володіння спірною квартирою (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на квартиру [ADDRESS] , за позивачем як добросовісним набувачем.

Outcome: approved