Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

В вересні 2017 року [PERSON] та [PERSON]Є звернулись з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Миколаївської міської ради про виділ в натурі 1/3 частки з майна, що є у спільній частковій власності, з припиненням останньої, яка складається з 1/6 частки [PERSON]Є та 1/6 частки [PERSON] в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Погранична (Чигрина), 147 в м. Миколаєві, а також визначити порядок користування земельною ділянкою. Свої вимог позивачі мотивували тим, що є власниками 1/3 частки (по 1/6 частці за кожним) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Погранична, 147 в м. Миколаєві відповідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 3 серпня 2017 року після смерті нашої мами [PERSON]. Іншими співвласниками домоволодіння є відповідачі. Вони виявили бажання здійснити реальний розподіл майна, яке перебуває в сумісному володінні та визначити порядок користування земельною ділянкою. Угоди про спосіб виділу частки позивача із загального майна не досягнуто. Представник позивачів надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову відповідно до варіанту № І висновку № 125-089 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 27.12.2017 року не заперечують. Представник відповідача - Миколаївської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, справу розглянуто без участі сторін. Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачі є власниками 1/3 частки (по 1/6 частці кожен) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Погранична, 147 в м. Миколаєві відповідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 3 серпня 2017 року. Після отримання правовстановлюючих документів на частки житлового будинку між сторонами не може скластися певний порядок щодо володіння і користування житловим будинком з господарськими спорудами та земельною ділянкою, в звязку чим постійно виникають різноманітні конфліктні ситуації. Також в звязку з тим, що частки співвласників є незначним та виділ кожної окремої частки є технічно неможливим, позивачі мають намір обєднати свої частки в спільну сумісну власність між собою для подальшої можливості вільно нею розпорядитися на власний розсуд відповідно до законодавства України. Крім того ми, як це визначено у ст. 361 ЦК України, позивачі не мають можливості та права самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, окрім, як тільки через укладання Договору дарування, також не виділені частки співвласників у приватизованій земельній ділянці, що породжує певні труднощі при можливому її відчуженні з часткою домоволодіння. Відповідно до ухвали суду за клопотанням позивачів по справі було призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до положень ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 364 ЦК України - співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України - до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Відповідно до положень Постанови ВСУ № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. У п. п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦПК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відповідно до варіанту № І висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 125-089 від 27.12.2017 року з яким погодилися сторони по справі за варіантом І, найбільш наближеним до ідеальних часток, згідно порядку користування, що склався та побажання співвласників позивачам пропонується виділити в житловому будинку літ. «А» приміщення 1-2, 1-3 загальною площею 26,80 кв.м., надвірні узаконені господарські будови 1/3 частини № 1, 2, 7-9, 12, 1/3 частина замощення № 1, реальна частка складає 26/100, що на 7/100 менше від частки, що ідеально належить. Розділ горищного простору за наданим варіантом розподілу спірного житлового приміщення, виконується співвісне стінам, які розділяють будинок на дві частини, що забезпечує доступ кожного із співвласників до приналежної частини перекриття та покрівлі для можливості його обслуговування та ремонту. Земельна ділянка, відведена рішенням Миколаївської міської ради № 1 842 від 18 листопада 1955 року, що є в користуванні співвласників має 1 026 кв.м., З урахуванням технічних норм і конфігурацій земельної ділянки розроблявся один варіант визначення порядку користування. На час дослідження загальна земельна ділянка при житловому будинку № 147 по вул. Пограничній в м. Миколаєві поділена на три окремі частини внутрішніми огорожами, частина земельної ділянки у користуванні позивачів розташована вздовж лівої бокової частини з окремим вїздом через металеві ворота шириною 2,51 м, з боку вул. 6-Слобідська та огороджена внутрішньою огорожею. На підставі вимірів та виконаних розрахунків, площа земельної ділянки, що знаходиться у користуванні позивачів становить 385 кв.м., з яких під будівлями 41,43 кв.м. Враховуюче вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позовної заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved