Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Від імені позивача [PERSON] представник адвокат [PERSON], яка діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником житлового будинку № 44, по вулиці О.Ливадара в смт Доманівка Миколаївської області. У даному будинку з 2008 року зареєстрована [PERSON], яка за місцем реєстрації з 2009 року не проживає, її місце перебування позивачеві невідоме. [PERSON] не є членом сім'ї позивача. Позивач вважає, що відповідач понад 6 місяців у вказаному житлі не проживає та не користується ним без поважної причини, а тому на підставі ст. 72 ЖК України, просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим будинком. У добровільному порядку відповідачка не бажає знятися з реєстраційного обліку, а тому позивач змушений звернутися до суду з позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, його представник за договором [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи, просила суд про задоволення позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомила, відзив не надала. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи наявність усіх умов, передбачених ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник позивача [PERSON] суду пояснила, що відповідач [PERSON] у 2008 р. приїхала до с.Доманівка, де мала намір викладати німецьку мову у школі. Вона ніколи не була членом сім'ї позивача [PERSON] Позивач та відповідач уклали договір найму жилого приміщення у будинку, належному [PERSON] на праві приватної власності, на період з 15 вересня 2008 р. до 15 серпня 2009 р., проте [PERSON], прожила у будинку до місяця, після чого виїхала у невідомому напрямку. Наразі її реєстрація у будинку позивача створює перешкоди для набуття сім'єю позивача права на субсидію. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він на протязі 20 років проживає напроти позивача [PERSON], з сім'єю якого підтримує добросусідські відносини. Відповідача [PERSON] свідок [PERSON] бачив 2-3 рази у 2008 р., більше за місцем проживання [PERSON] відповідача свідок не бачив. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою вул. О.Ливадара, буд.44, в смт.Доманівка Миколаївської області. Право власності позивача на даний будинок підтверджується договором купівлі-продажу від 10.01.1999 р., зареєстрованого у Вознесенському МБТІ 24.01.1999 р. за №1598. Згідно довідки Доманівського РС ДМС України в Миколаївській області та довідки виконавчого комітету 1 Доманівської селищної ради про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] дійсно зареєстрована [INFO]. Факт не проживання відповідача у будинку підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: - актом про підтвердження проживання від 07.09.2015 року за адресою вул. Кірова ([PERSON]), буд. 44 в смт Доманівка, складеного депутатом Доманівської селищної ради [PERSON], у присутності сусідів [PERSON] та [PERSON]М, в якому зазначено, що в житловому будинку №44 по вул. Кірова ([PERSON]) в смт. Доманівка зареєстрована [PERSON], але з 2009 р. не проживає; - актом обстеження від 04.10.2018 року щодо виявлення проживаючих у [INFO], складеного депутатом Доманівської селищної ради округу №10 [PERSON], у присутності сусідів [PERSON] та [PERSON]М, в якому зазначено, що в житловому будинку №44 по вул. О.Ливадара в смт Доманівка зареєстрована [PERSON], але з 2009 р. не проживає. З договору найму житлового приміщення у будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що позивач надав право проживання відповідачеві у кімнаті будинку на період з 15 вересня 2008 р. по 15 серпня 2008 р. Судом також встановлено, що сторони не перебувають у родинних відносинах. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Частиною 1 статті 71 ЖК України встановлені граничні строки збереження права на житлове приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї - шість місяців (за винятком передбачених законом випадків, коли цей строк є більш тривалим). Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За такого закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. З огляду на те, що відповідачка за вказаною адресою фактично не проживає, а також те, що наявність зареєстрованих осіб створює перешкоди позивачу у користуванні належним чином своїм нерухомим майном, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved