Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом, в якому просить визнати незаконним наказ № 29-В від 13.08.2014 р. про накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани та про притягнення її до матеріальної відповідальності за матеріальну шкоду в розмірі 89468,65 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали і просять їх задовольнити, пояснивши, що при оформленні трудових відносин позивача за посадою завідуючої центральним складом Державного підприємства «Дослідне господарство «Зоря» Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України» що знаходиться у с. Пирогівці Хмельницького району 29.11.2013 р. між нею та роботодавцем (відповідачем) було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Оскаржуваним наказом відповідача на неї накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за недостачу товарно-матеріальних цінностей у період з 02.08.2014р. по 04.08.2014р., а також притягнуто до матеріальної відповідальності у вигляді покриття усієї суми недостачі в розмірі 89468,65 грн. шляхом вираховування 20% з місячної заробітної плати. Вважають зазначений наказ незаконним як в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності, так і до матеріальної відповідальності, оскільки причиною недостачі стала крадіжка невстановленими особами зі складу товарно-матеріальних цінностей, яка мала місце з 02.08.2014р. по 04.08.2014р. та за якою на даний час відкрито кримінальне провадження за №12014240250000540 у РВ УМВС України в Хмельницькій області та продовжується пошук винних осіб. Вини позивача як матеріально відповідальної особи у недостачі, яка сталась внаслідок крадіжки, а не з причини порушення нею трудової дисципліни та/або її обов'язків за займаною посадою, немає, адже вона повністю виконувала свої посадові обов'язки і не допускала ніяких порушень, які б могли призвести до недостачі. На даний час з місця роботи звільнена за власним бажанням, розрахунку по заробітній платі ще не отримала. За час роботи будь-яких зауважень та претензій до неї не виникало, неналежних умов зберігання товарно-матеріальних цінностей не було, тому вона й не зверталась до роботодавця з повідомленнями про загрозу їх незбереження. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, вказавши, що між сторонами наявний укладений ними відповідно до закону договір про повну матеріальну відповідальність, комісією роботодавця було встановлено факт недостачі, її суму відповідач не оспорює, оскільки підписала відповідний акт. Це і стало підставою видачі оскаржуваного наказу, хоча відповідач дійсно звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення крадіжки і винних осіб на даний час ще не встановлено. Будь-які вирахування, хоча й вони були вказані в наказі, фактично з зарплати позивача не здійснювались. Вважає, що її вина в виникненні недостачі виразилась в тому, що вона не звернулась до адміністрації підприємства з повідомленням про неналежні умови зберігання товарно-матеріальних цінностей, не забезпечила збереження ввірених їй товарно-матеріальних цінностей, тобто порушила підп. «б» п. 1 договору про повну матеріальну відповідальність. Додатково вказала, що дійсно на складі, де сталася крадіжка, працювала в якості охоронця інша особа, котру до дисциплінарної відповідальності не притягали. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Встановлено, що згідно наказу № 18-К від 29.11.2013 року за підписом в.о. директора ДП «ДГ «Зоря» позивача було переведено на посаду завідуючої центральним складом з 29.11.2013 року і того ж дня роботодавцем ДП «ДГ «Зоря» ІСГ Західного Полісся НААН України було укладено з нею договір про повну матеріальну відповідальність (далі: договір), за яким позивач взяла на себе зобов'язання: а) дбайливо ставитись до переданих їй на збереження або іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків; б) своєчасно попереджати керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереженню ввірених їй матеріальних цінностей; в) вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух, рештки ввірених їй матеріальних цінностей; г) брати участь в інвентаризації ввірених їй матеріальних цінностей. При цьому відповідач взяв на себе зобов'язання: а) створювати позивачу умови, необхідні для нормальної праці та забезпечення повного збереження ввірених їй матеріальних цінностей; б) знайомити позивача з чинним законодавством щодо матеріальної відповідальності працівників за збитки, нанесені підприємству, установі, організації, а також чинними інструкціями, нормативами та правилами збереження, приймання, обробки, продажу (збуту), перевезення або застосування у процесі виробництва переданих їй матеріальних цінностей; в) проводити в установленому порядку інвентаризацію матеріальних цінностей. Сторони узгодили, що позивач не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з її вини (п. 4 договору). Договір укладено у відповідності до вимог трудового законодавства, оскільки: - займана позивачем посада наявна в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого Постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальним питанням та ВЦРПС від 28.12.1977 року № 447/24, - виконання обов'язків за посадою, виходячи із умов вище вказаного договору, пов'язане зі збереженням закріплених за позивачем і переданих їй в процесі роботи матеріальних цінностей, - договір складено відповідно до Типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Поряд з вище вказаним договором коло обов'язків позивача за обійманою нею посадою врегульовано у відповідача (на локальному рівні) лише посадовою інструкцією з охорони праці. Крім того, позивачу встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними - субота та неділя. Під час перебування позивача на вище вказаній посаді у відповідача було виявлено крадіжку та недостачу за період з 2.08.2014 року по 4.08.2014 року товарно-матеріальних цінностей по підрозділу зернотоку ДП «ДГ «Зоря» - засобів захисту рослин на загальну суму 89468,55 грн. За вказаним фактом за заявою відповідача ініційоване і на даний час перебуває на стадії досудового розслідування Хмельницького РВ УМВС України в Хмельницькій області кримінальне провадження, винні особи не встановлені. Наказом № 29-В від 13.08.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності», виданим директором ДП «ДГ «Зоря» ІСГ Західного Полісся НААН України, позивачу було оголошено догану (п. 1 наказу) та притягнуто її до повної індивідуальної матеріальної відповідальності - шляхом покриття недостачі в сумі 89468,55 грн. за її рахунок, вираховуючи з її місячної зарплати 20% заробітку, починаючи з серпня 2014 року до повного покриття завданого матеріального збитку (п. 2 наказу). Станом на дату розгляду справи будь-які вирахування на виконання наказу № 29-В від 13.08.2014 року не проводились, що сторонами не оспорюється, однак наказом № 49-К від 13.11.2014 року, виданим директором ДП «ДГ «Зоря» ІСГ Західного Полісся НААН України, позивача було звільнено з посади завідуючої центральним складом за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України з 13.11.2014 року і повного розрахунку не проведено. Вказані обставини підтверджуються наказом № 18-К від 29.11.2013 року, договором про повну матеріальну відповідальність від 29.11.2013 року, посадовою інструкцією з охорони праці [PERSON], наказом № 29-В від 13.08.2014 року, актом інвентаризації цінностей від 5.08.2014 року, що знаходяться на зберіганні у підрозділі Зернотоку, накладними та товарно-транспортними накладними, звітами про рух матеріальних цінностей за липень 2014 року, заявою [PERSON] від 11.10.2014 року, наказом № 49-К від 13.11.2014 року, копії котрих наявні в матеріалах справи, а також не оспорюються сторонами. Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Виходячи із змісту п. 1 ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано догану як захід дисциплінарного стягнення. Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Таким чином, захід дисциплінарного стягнення може бути застосований роботодавцем виключно за конкретно визначене порушення працівником трудової дисципліни та винятково за умови наявності винних дій та/або бездіяльності працівника. Вказаним вимогам закону оскаржуваний наказ в частині п. 1 не відповідає, оскільки в ньому не вказано, за яке саме порушення трудової дисципліни до позивача застосовано догану, в чому безпосередньо (в якій її дії та/або бездіяльності) виразилось порушення або невиконання покладених на неї трудових обов'язків. Посилання представника відповідача на те, що таким порушенням трудової дисципліни було незабезпечення збереження ввірених їй товарно-матеріальних цінностей та додатково - неповідомлення позивачем адміністрації підприємства про наявність загроз належному збереженню товарно-матеріальних цінностей суд оцінює критично і не бере до уваги. Зокрема, представник відповідача в судовому засіданні не змогла пояснити, про яку саме загрозу мала б повідомити позивач адміністрацію підприємства. Крім того, відповідачем не враховано, що ані винних у нестачі товарно-матеріальних цінностей осіб, ані чіткої дати крадіжки матеріальних цінностей зі складу відповідача (мала вона місце в робочий чи в неробочий час позивача) на дату винесення оскаржуваного наказу та на дату розгляду справи в передбаченому законом порядку встановлено не було. Самим же роботодавцем вини позивача в будь-якому дисциплінарному проступку належними доказами не обґрунтовано, в тому числі не містять таких безперечних доказових даних і надані представником відповідача пояснювальні записки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За таких обставин оскаржуваний наказ в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слід визнати незаконним. З тих же підстав оскаржуваний наказ є незаконним і в частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності. Так, згідно частин 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків; при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Повністю відповідає вказаній вимозі і п. 4 укладеного між сторонами договору про повну матеріальну відповідальність, згідно якого позивач не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з її вини. При цьому в силу приписів ст. 138 КЗпП України, для покладення на позивача матеріальної відповідальності за шкоду саме відповідач повинен був довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Таким чином, позовні вимоги суд знаходить підставними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 243,60 грн. від сплати котрого позивач звільнена, тому їх слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved