Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

В жовтні 2015 р. [PERSON] звернулась до суду із позовом до ЗАТ «Миколаївський завод будівельних матеріалів» про визнання угоди дійсною. Свої вимоги мотивувала тим, що в 2002 р. вона придбала у відповідача квартиру [ADDRESS], оформивши договір купівлі-продажу житла на товарній біржі «Нерухомість-Південь». На теперішній час позивачка не має можливості розпоряджатися належним їй майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавець ніяких претензій не предявляє, всі умови договору були виконані в повному обсязі, проте на теперішній час нотаріальне посвідчення договору неможливе. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири № 51, яка розташована в м. Миколаєві по вул. Нагірна в будинку №11, укладений 26.03.2002 р. на товарній біржі «Нерухомість-Південь» між нею та відповідачем. Відповідно до заяви позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення та розгляд справи без її участі. Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не зявились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належала ЗАТ «Миколаївський завод будівельних матеріалів» на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 28.12.2001 р., виданого виконкомом Миколаївської міської ради і зареєстрованого Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації, реєстровий № 20976 від 28.12.2001 р. 26.03.2002 р. на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» був посвідчений Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 5541, а саме квартири [ADDRESS], укладений між Закритим акціонерним товариством «Миколаївський завод будівельних матеріалів» в особі [PERSON], що діяв на підставі постанови Арбітражного суду Миколаївської області від 16.01.2001 р., з однієї сторони та [PERSON] - з іншої сторони. Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що права позивачки порушено, іншим шляхом поновити їх неможливо, отже заявлені вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: approved