Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

В грудні 2018 року позивач в особі представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] та [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до ордеру на житлове приміщення, виданого [PERSON] , останній було надано право на користування квартирою [ADDRESS] . В 1986 році [PERSON] померла. [PERSON] являється рідною матір`ю позивача, вона являється єдиним членом сім`ї, який був зазначений в ордері на користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Станом на 10.12.2018 у зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (позивач), [PERSON] (колишня дружина), [PERSON] (син позивача від першого шлюбу), [PERSON] (син позивача від теперішнього шлюбу). Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2008 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 16.07.2010 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Враховуючи наведене, у вказаній квартирі проживає законна дружина позивача [PERSON] . Починаючи з кінця 2004 року і по сьогоднішній день позивач постійно сплачує комунальні послуги за користування квартирою [ADDRESS] . [PERSON] після смерті батька позивача не доглядала за його матір`ю, оскільки та залишилась одна, проте проживали разом. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я матері та на прохання доглядати за нею, на початку 2018 року позивач разом із сім`єю був змушений переїхати на постійне проживання до вищевказаної квартири, а [PERSON] не допомагали при цьому матері позивача, також не виконувала свого материнського обов`язку по догляду за сином [PERSON] . Починаючи з моменту переїзду колишня дружина позивача [PERSON] постійно ініціює сварки, викликає наряди поліції, веде себе неадекватно в присутності дітей. На мирне урегулювання проблеми та добровільно з`їхати з квартири відповідач відмовляється. На разі за матір`ю та за малолітнім сином з моменту переїзду постійно долядає [PERSON] . Позивач постійно працює, щоб утримувати сім`ю, мати похилого віку, яка прикута до ліжка, а також сина від першого шлюбу. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.02.2019 відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання з`явився позивач, зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить задовольнити позовні вимоги. В судове засідання з`явились відповідач та її представник зазначили, що вважають позовну заяву безпідставною, заперечили проти задоволення позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась про час, дату та місце розгялду справи повідомлена в установленому законом порядку, надала до суду письмові пояснення, в яких просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгялду справи повідомлено в установленому законом порядку. Начальником служби надано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. При прийнятті рішення по справі просив врахувати пояснення Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Також за клопотанням представника позивача [PERSON] - [PERSON] було допитано у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , пояснив, що в рішенні суду про розірвання шлюбу з [PERSON] не встановлено місце проживання їх спільної дитини. Стосовно того, що відповідачу немає де жити це неправда, вона може проживати зі своїми батьками. Стосовно виплат за комунальні послуги зазначив, що сплатив 10000,00 грн заборгованості. Свідок [PERSON] пояснила, що вона переїхала в квартиру [ADDRESS] , два роки тому. Просила переїхати мати позивача та його дитина від першого шлюбу. За [PERSON] доглядав позивач та [PERSON] . На даний момент свідок офіційно перебуває в шлюбі з позивачем. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що згідно ордера на житлове приміщення № 25/897 від 02.04.1964 року, виданого виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів гр. [PERSON] , останній було надано право на користування квартирою [ADDRESS] . Також відповідно до ордеру вказано склад сім`ї: [PERSON] - орендар, [PERSON] - донька, [PERSON] - зять, [PERSON] - онук. [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Московського району 15.10.1975, про що зроблено відповіний актовий запис № 2474. У зазначеному свідоцтв про народження зазначено [PERSON] - батько, [PERSON] - мати. Як зазначає позивач [PERSON] померла в 1986 році і відповідно перестала бути особою, з якою було укладено договір на користування житловим приміщенням. Єдиним членом сім`ї, який був зазначений в ордері на користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] являється третя особа [PERSON] . Згідно довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 3028076 від 16.04.2019 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 09.11.2004 по теперішній час. Згідно довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 1202441 від 26.04.2018 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 09.11.2004 по теперішній час. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 07.04.2011, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу між [PERSON] та [PERSON] народився [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві. [PERSON] улав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцвтом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 16.02.2016, про що зроблено відповіний актовий запис № 465. Від вказаного шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 29.12.2015. Як вказує позивач, з доволу його матері та батька [PERSON] не заперечував подальше проживання колишньої дружини [PERSON] разом з батьками, оскільки у першому шлюбі було народжено [PERSON] і батьки хотіли піклуватись про онука. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 20.05.2017 [PERSON] (батько позивача) помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 8287. Як зазначає позивач, після смерті батька, [PERSON] зі своєю сім`єю був вимушений переїхати до матері за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з погіршенням стану її здоров`я. Відповідно до висновку ДОП Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Кивєі від 01.02.2018 встановлено, що 28.01.2018 до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява [PERSON] , про те, що її колишній чоловік [PERSON] разом зі своєю дружиною та малолітньою дитиною вселились та проживають у квартирі [ADDRESS] . Згідно висновку ДОП Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Кивєі від 28.02.2018 в ході опитування відносно гр. [PERSON] було складено протокол АА № 66413 про адміністративне правовпорушеннч передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім`ї фізичного характеру, а також на гр. [PERSON] було складено протокол АА № 663442 про адміністративне правопорушення передбаченого ч. 1 стю. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім`ї фізичного характеру. Як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 01.10.2018, затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї, було здійснено огляд умов проживання неповнолітнього [PERSON] , та малолітнього [PERSON] , встановлено, що не створено належних умов проживання, оскільки не має окремого спального місця для кожної дитини. Представником позивача було направлено лист представнику відповідача з метою мирного урегулювання проблеми, який залишився поза увагою відповідача. В листі було запропоновано відповідачу виплатити компенсацію 20% від реальної ринкової вартості спірної квартири. За наявними підрахунками це ставило 7000 доларів США. Також запропоновано, що позивач за власний рахунок орендує інше придатне жиле приміщення для проживання відповідача строком на 3 місяці. Викладене підтверджується змістом позовної заяви, письмовими заявами сторін та поясненнями сторін у судових засіданнях, поясненнями свідка. Правовідносини між сторонами врегульовано нормами Житлового кодексу України та Цивільного кодексу України. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (подружжя, діти, батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Аналогічні положення містяться і у ч. 1 ст. 405 ЦК України, згідно яких члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Підстави та порядок позбавлення членів сім`ї власника права користування жилими приміщеннями визначені у ст. 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сім`ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого приміщення. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. «Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Тлумачення наведених норм права свідчить, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням у осіб сімейних відносин з власником втрачається й право користування жилим приміщенням у цих осіб. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і не ведуть з ним спільне господарство, усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Виселення згідно із частиною першою статті 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того,що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжитті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Згідно зі ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. [PERSON] були вжиті всі можливі заходи попередження та намагання мирно врегулювати спір, надалі спільне співмешкання з відповідачем призводить до психологічних страждань всіх співмешканців. Підстави для виселення відповідача з числа передбачених частиною першою статті 116 ЖК України наявні, оскільки позивачем наведені обставини та надані докази на їх підтвердження. Крім того, суд не приймає посилання представника відповідача, що [PERSON] не має іншого житла, так як в судовому засіданні встановлено, що остання може проживати у своїх батьків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved