Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на гараж, розташований по [ADDRESS], копія договору купівлі-продажу від 11.03.2005 р.; копія витягу з державного реєстру правочинів від 11.03.2005р.; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (гараж) від 15.03.2005р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості гаражу від 12.01.2018р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON], зазначивши, що у грудні 2006 р. між ним та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж належного йому гаража загальною площею 16,50 кв.м., розташованого по [ADDRESS] Тоді ж сторони досягли взаємної домовленості по всіх істотних умовах договору, позивач передав відповідачу обумовлену суму вартості об'єкту нерухомості, а відповідач передав документи на гараж. У майбутньому відповідач пообіцяв позивачу засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивач організував догляд за придбаною нерухомістю, провів електропостачання, сплачує всі необхідні комунальні платежі, використовує гараж за його призначенням. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідача, однак [PERSON] від посвідчення договору ухилявся, на прохання позивача про зустріч не реагував, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на гараж на себе, позивачу було роз'яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 2006р. законний власник нерухомості - [PERSON] передав позивачу гараж у володіння та розпорядження. З 2006р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє гаражем, сплачує всі належні платежі, слідкує за його технічним станом, як власник нерухомості, розпоряджається ним, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивачем гаражем, відповідач не пред'являв до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, документів на неї, не брав участі у її утриманні та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем гаражем є добросовісним, правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником гаражу, сплачував комунальні платежі за утримання нерухомості, розпоряджається гаражем на власний розсуд по теперішній час та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що гараж цілком з законних підстав перейшов у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого останній набув право власності на нього за набувальною давністю. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на майно за набувальною давністю.

Outcome: approved