Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

В жовтні 2017 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтв про право на спадщину від 9 листопада 2010 року вони є співвласниками, кожна по ј частині, житлового будинку [ADDRESS] . Інша Ѕ частина цього будинку належить на праві власності відповідачці по справі [PERSON] Рішенням Здвижівської сільської ради Бородянського району Київської області від 11 червня 2004 року було передано у власність попередньому власнику вказаної Ѕ частини будинку [PERSON] земельну ділянку біля зазначеного будинку площею 0,25 га та рішенням цієї ж ради від 18 січня 2006 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на дану земельну ділянку. На підставі цих рішень [PERSON] в 2007 році було видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, яку після смерті [PERSON] у 2011 році успадкувала відповідачка по справі [PERSON] . Вважали, що передача у власність [PERSON] земельної ділянки та видача йому державного акту на право власності на цю земельну ділянку була здійснена з порушенням діючого законодавства, без врахування часток співвласників будинку, які до цього часу не виділені в натурі. В зв`язку з цим на підставі їх (позивачок) звернення, рішенням Здвижівської сільської ради від 5 листопада 2012 року зазначені рішення ради від 11 червня 2004 року та від 18 січня 2006 року визнано такими, що втратили чинність. Тому просили визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221082501:017:0018, виданий [PERSON] 27 вересня 2007 року, та скасувати право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. В судовому засіданні позивачки та їх представник [PERSON] позов підтримали, викладене в ньому підтвердили. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, до вимог позивачів просив застосувати строк позовної давності. Треті особи - Здвижівська сільська рада та ГУ Держгеокадастру своїх представників в судове засідання не направили, просили справу розглядати без їх участі. Вислухавши пояснення позивачок та їх представника, представника відповідачки, покази свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину від 9 листопада 2010 року позивачки є співвласниками, кожна по ј частині, житлового будинку [ADDRESS] (а.с.8-9,21-22,24 т.1). Інша Ѕ частина цього будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 6 липня 2012 року належить на праві власності відповідачці по справі [PERSON] (а.с.8-9 т.1). Частки сторін в будинку не виділені в натурі, що визнається сторонами. Рішенням Здвижівської сільської ради Бородянського району Київської області від 11 червня 2004 року було передано безоплатно у приватну власність [PERSON] , який на той час був власником вказаної Ѕ частини будинку, земельну ділянку розміром 0,25 га (0,12 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,13 га - для ведення особистого селянського господарства) по [ADDRESS] (а .с .26-28 т.1). Рішенням Здвижівської сільської ради Бородянського району Київської області від 18 січня 2006 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в с.Здвижівка Бородянського району Київської області та передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки, в тому числі і [PERSON] земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в [ADDRESS] (а .с .29-32 т.1). На підставі вказаного рішення Здвижівської сільської ради від 18 січня 2006 року [PERSON] 27 вересня 2007 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2502 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована на території [ADDRESS] ( а.с.170-171 т.1). [INFO] [PERSON] помер і позивачці [PERSON] 6 липня 2012 року були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належні спадкодавцю Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою, площею 0,2502 га, кадастровий номер 3221082501:01:017:0018, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с.170-171,179-181 т.1). Рішенням Здвижівської сільської ради Бородянського району Київської області від 9 листопада 2012 року визнано такими, що втратили чинність п.8/32 та п.8/33 рішення Здвижівської сільської ради від 11 червня 2004 року в частині передачі безоплатно у приватну власність [PERSON] земельної ділянки розміром 0,25 га по [ADDRESS] та виключено пункт 9 з додатку до рішення Здвижівської сільської ради від 18 січня 2006 року у зв`язку з тим, що при складанні технічної документації із землеустрою СПД [PERSON] не враховано факт спільної часткової власності на будинковолодіння та виготовлено з помилками технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (а.с.7 т.1). Рішенням Бородянського районного суду від 18 вересня 2018 року, яке набрало законної сили 1 листопада 2018 року, визнано вказане рішення Здвижівської сільської ради Бородянського району Київської області від 9 листопада 2012 року протиправним та скасовано (а.с.179-181 т.1). Рішенням Бородянського районного суду від 1 листопада 2019 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, визнано незаконними та скасовано вищевказані рішення Здвижівської сільської ради Бородянського району Київської області від 11 червня 2004 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки розміром 0,25 га по [ADDRESS] та від 18 січня 2006 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на цю земельну ділянку [PERSON] (а.с.227-231 т.1, 14-20 т.2). Відповідно до ч.2 ст.78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до п.п. «б», «в», «г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування , прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч.2 ст..152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, оскільки рішення Здвижівської сільської ради від 11 червня 2004 року та від 18 січня 2006 року, на підставі яких [PERSON] було видано оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку, скасовано, видачею даного акту порушено право позивачок як співвласників будинку на користування земельною ділянкою для обслуговування цього будинку відповідно до часток співвласників у праві власності на нерухоме майно, то суд вважає за необхідне, задовольняючи в цій частині позовні вимоги, даний державний акт на право власності на земельну ділянку визнати недійсним. При цьому суд вважає, що позов подано в межах строку позовної давності, так як рішення ради, на підставі яких було видано оспорюваний державний акт, були скасовані спочатку рішенням самої ради, а потім - рішенням суду і правопорушення щодо видачі цього державного акту на підставі неправомірних рішень мало триваючий характер. В частині вимог щодо скасування права власності відповідачки на земельну ділянку суд визнає за необхідне в позові відмовити, оскільки правоустановлюючий документ, на підставі якого [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку, а саме, свідоцтво про право на спадщину від 6 липня 2012 року, ніким не оспорене та не скасоване.

Outcome: partial