Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Від імені позивача з зазначеним позовом до суду звернувся її представник адвокат [PERSON], в якому просив встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 7,3900 га, кадастровий номер 4424881000:03:001:0005, що знаходиться не території Великочернігівської сільської ради. Обґрунтовуючи заявлені вимоги представник позивача вказав, що 01 грудня 2014 року померла мати позивача [PERSON]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивач та її рідний брат [PERSON]. Згідно заповіту, складеного за життя [PERSON], [PERSON] вона залишила у спадок земельну ділянку площею 7,3900 га, що розташований на території Великочернігівської сільської ради. Через бойові дії, що відбувались у Станично-Луганському районі, з червня 2014 до вересня 2015 року не працював жоден нотаріус та у звязку з цим позивач не мала змоги подати заяву про прийняття спадщини. 18 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до нотаріуса Біловодського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини. 19 серпня 2015 року їй було видано розяснення, в якому вказано, що на цей час неможливо видати свідоцтво про на спадкування, оскільки вона пропустила строк на прийняття спадщини. В силу поважного віку та за станом здоровя [PERSON] потребувала постійного стороннього нагляду, тому [PERSON] з лютого 2011 року та до 01 грудня 2014 року (моменту смерті [PERSON]Г.) постійно проживала разом із матірю у її будинку № 14 по вул. Робоча у с. Велика Чернігівка Станично-Луганського району Луганської області та здійснювала нагляд за хворою матірю, однак за її адресою не проживала, що послужило поводом для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зазначаючи, що протягом шестимісячного строку позивач не заявляла про відмову від прийняття спадщини, на момент смерті матері вона постійно проживала з нею, здійснювала нагляд за нею, представник позивача вказав, що таким чином [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, однак відмова нотаріуса та оспорювання відповідачем [PERSON] її права на спадкування спонукали позивача звернутись з позовом до суду для захисту своїх прав. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, за позивача пояснення надавав її представник, який, крім обставин наведених у позові, зазначив, що підставою для звернення з цим позовом послужило те, що нотаріус відмовив в оформленні спадкового майна. Відповідач та його представники [PERSON] та [PERSON] позов не визнали. За відповідача пояснення надавав його представник [PERSON], який давав пояснення, що відповідали письмовим запереченням проти позову відповідача, а саме представник відповідача зазначив таке: 1) позивач згідно вимог діючого законодавства могла подати заяву про прийняття спадщини у будь-якого нотаріуса, але цим не скористалась; 2) [PERSON] не здійснювала нагляд за своєю матірю, а його здійснювала дочка позивача [PERSON], а [PERSON] лише приходила допомагати, що, на його переконання, підтверджується належним доказом довідкою УСЗН; 3) [PERSON] не проживала з [PERSON], оскільки все її майно знаходилось за місцем її реєстрації, що підтверджували свідки [PERSON] та [PERSON] в суді першої інстанції; 4) питання щодо встановлення факту постійного проживання вже розглядалось в суді першої інстанції, тобто в Новопсковському районному суді, тому повторний розгляд цієї справи недопустимий; 5) свідки, заявлені позивачем не можуть встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON], оскільки не були присутніми там на момент смерті останньої; 6) довідку сільської ради не можна брати до уваги, оскільки сільрада підтверджувала в суді, що [PERSON] приходила до матері допомагати по догляду за [PERSON]. Другий представник відповідача [PERSON] підтримала пояснення [PERSON]. Також сторона відповідачів в суді заявляла, що вони намагались вирішити цю справу мирним шляхом, пропонуючи позивачу забрати спадковий будинок, який заповідався відповідачу [PERSON], а їм передати земельну ділянку, на яку претендує позивач, але вона відмовилась від цієї пропозиції. Після оголошення у справі перерви, від сторони відповідача надійшли заява, в якій вони просили справу розглядати за їхньої відсутності. Таку ж заяву надала і сама позивач, тому суд вважав можливим продовжити розгляд справи за відсутності вказаних осіб. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 01 грудня 2014 року в с. Велика Чернігівка Станично-Луганського району Луганської області померла мати позивача та відповідача [PERSON] - [PERSON]. Після її смерті залишилось таке майно: житловий будинок та земельна ділянка площами 0,25 га та 0,2175 га, розташовані за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Велика Чернігівка, вул. Робоча, 14; земельна ділянка площею 7,3900 га, що розташована на території Великочернігівської сільської ради. Житловий будинок та земельні ділянки, розташовані за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Велика Чернігівка, вул. Робоча, 14, [PERSON] у своєму заповіті, складеному 24 квітня 2012 року, заповідала відповідачу [PERSON], земельну ділянку площею 7,39 га позивачу [PERSON] У встановлений законом строк [PERSON] не подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки в той час на території Станично-Луганського району велись активні бойові дії, через що, дійсно, з червня 2014 року по вересень 2015 року в районі не працював жоден нотаріус, нотаріальний реєстр не працював, що є загальновідомим фактом, тому відповідно до частини другої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України він доказуванню не підлягає. Оскілки [PERSON] строк на прийняття спадщини був пропущений з поважних причин, вона звернулась до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 02 грудня 2015 року у задоволення її позову було відмовлено, оскільки нею було вибрано не той спосіб захисту своїх порушених прав. При цьому, у своєму рішенні, Новопсковський районний суду Луганської області встановив обставини спільного проживання [PERSON] зі спадкодавцем на момент смерті останньої. Не довівши свою правоту, [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту її проживання зі спадкодавцем на день смерті останнього. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 26 травня 2016 року заява [PERSON]Д була залишена без розгляду у звязку з наявністю спору про право. Після залишення її заяви без розгляду та відмови у позові, [PERSON] знову звернулась до нотаріуса з заявою про оформлення свідоцтва про спадщину після смерті її матері [PERSON] Однак приватним нотаріусом Станично-Луганського нотаріального округу [PERSON] їй було в цьому відмовлено через те, що вона пропустила строк на прийняття спадщини. Вичерпавши усі можливості здійснення своїх прав, у поданому позові [PERSON] просить встановити факт її проживання з [PERSON] на момент смерті останньої, а також визнати за нею право власності на спадкове майно, оскільки іншим чином оформити право на спадкування не вбачається можливим через спір із братом [PERSON] Встановлення факту проживання позивача зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини відповідно до вимог частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України породжує для позивача визначені цією нормою закону юридичні наслідки, оскільки у випадку доведення цього факту спадкоємець, який проживав зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини вважається таким, що прийняв цю спадщину. Суд, перевіривши усі докази, надані позивачем, вважає факт її проживання з [PERSON] на момент відкриття спадщини доведеним. Відповідно до частини третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України спадкування обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вказувалось вище, рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 02 грудня 2015 року у цивільній справі № 420/2552/15-ц, яке набрало законної сили 06 січня 2016 року, вже встановлені обставини того, що позивач [PERSON] на момент смерті [PERSON] проживала разом з нею і фактично прийняла спадщину після її смерті, тому цей факт повторно доказуванню не підлягаю і є встановленим. Крім цього, цей факт повторно в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно вимог статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, в тому числі воно може набуватись в порядку спадкування. Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК). Частиною пятою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину у позасудовому порядку, суд вважає її вимоги щодо визнання права власності на спадкове майно обґрунтованими, тому її позов підлягає задоволенню в цілому. Суд не бере до уваги доводи відповідача, озвучені в судовому його представником [PERSON], з таких причин. Відповідачем не надано суду доказів того, що позивач, незважаючи на бойові дії у Станично-Луганському районі Луганської області, мала змогу у визначений законом час виїхати з зони АТО для подання будь-якому нотаріусу зави про прийняття спадщини. Також суду не надано належних доказів того, що відповідач не здійснювала догляд за своєю матірю, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, сам відповідача його не здійснював, а надана ним довідка УСЗН, про те, що його офіційно здійснювала [PERSON] тільки підтверджують доводи позивача про те, що саме позивач піклувалась про свою матір, оскілки [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] Нікчемними є доводи сторони відповідача і стосовно того, що тільки довідкою УСЗН можливо встановити, хто саме опікувався померлою, тому що згідно вимог цивільно-процесуального законодавства доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК). Такими, що не заслуговують на увагу є також твердження представника відповідача, що поясненнями свідків неможливо встановити факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, оскільки нібито вони не були присутніми там в момент смерті особи. В даному випадку встановлення цього факту не повязується не з конкретним моментом часу (смерть особи), а з діями особи у деякий проміжок часу до настання певного моменту, тому поясненнями свідків відповідно до вимог статті 57 Цивільного процесуального кодексу України можуть доказуватись певні факти у сукупності з іншими доказами. Суд не погоджується зі стороною відповідача, що питання стосовно встановлення факту проживання позивача з померлою [PERSON] вже вирішувалось в суді, оскільки у справі, на яку посилався представник відповідача, не було ухвалено кінцевого рішення, а питання залишилось відкритим, тобто без розгляду, про що була постановлена відповідна ухвала. Відносно неможливості взяття до уваги довідки сільської ради при вирішенні цієї справи (на що посилався представник відповідача), суд вважає необхідним зазначити, що вона дійсно сама по собі не встановлює факт проживання позивача з [PERSON], в ній лише зазначається, що [PERSON] лише опікувалась матірю, що в сукупності з іншими доказами дає уяву, що позивач дійсно проживала з матірю до моменту смерті останньої. За таких обставин, усі твердження сторони відповідача є такими, що не спростовують фактичних обставин справи, тому не мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, всі понесені витрати позивача стягуються з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved