Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання частки, що складає 100 % у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання недійсним договору купівлі-продажу частки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 11 червня 2014 року та повернення сторін у початкове становище. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що з 14 серпня 2004 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Згідно статуту товариства з обмеженою відповідальність «Фактор», зареєстрованого Дніпропетровською міською радою 28 листопада 2008 року номер запису 12241050011005019 [PERSON] належала частка у статутному капіталі в розмірі 26500,00 гривень, що складає 100% голосів, яка є спільною сумісною власністю подружжя та [PERSON] відступив 50 % часток у статутному капіталі цього товариства [PERSON] без її згоди як подружжя не маючи прав для підписання договору, тому договір повинен бути визнаний недійсним як такий, що суперечить вимогам Сімейного та Цивільного кодексів України. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] з вимогою про визнання його добросовісним набувачем частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» в розмірі 50%, що складає 13250,00 гривень, придбаної ним за договором купівлі-продажу частки статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор», укладеного між ним та [PERSON], який посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 11 червня 2014 року за реєстровим №751 та визнання за ним права власності на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» в розмірі 11,67%, що складає 3092,55 гривень. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначив, що згідно статуту цього товариства, зареєстрованого реєстраційною службою міського управління юстиції Дніпропетровської області від 11 червня 2014 року, номер запису 12241050034005019 частка [PERSON] складала 26500,00 гривень, що становить 100% голосів від розміру статутного капіталу товариства, 11 червня 2014 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор», який посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 11 червня 2014 р. за реєстровим №751, вказаний договір укладений за згодою дружини продавця [PERSON] і тому підстави для визнання договору недійсним відсутні. Також [PERSON] просив суд визнати його добросовісним набувачем частки в розмірі 50%, що складає 13250,00 гривень у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» оскільки йому стало відомо про наявність спору між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про право власності на вказану частку, а також визнати за ним право власності на частку в розмірі 11,67%, що складає 3092,55 гривень, яка залишилась в його власності на час розгляду спору. Відповідач [PERSON] не погоджуючись з первісним позовом звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] з вимогою визнати за [PERSON] право власності на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» станом на період з 26 червня 2005 року по 11 червня 2014 року до моменту укладення Договору купівлі-продажу частки статутного капіталу ТОВ «Фактор», укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 11 червня 2014 року за реєстровим №751 на праві особистої приватної власності в розмірі 7000,00 гривень, що складає 26,42% від загального розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» та на праві спільної сумісної власності з [PERSON] в розмірі 19500,00 гривень, що складає 73,58% від загального розміру статутного капіталу вказаного товариства, а також визнати за ним право власності на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» на теперішній час починаю з 11 червня 2014 року після укладення Договору купівлі-продажу частки статутного капіталу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]. 11 червня 2014 року за реєстровим №751 на праві спільної сумісної власності з [PERSON] в розмірі 13250,00 гривень, що складає 50% від загального розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор». В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що на момент укладання з [PERSON] договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» від 11 червня 2014 року розпоряджався зазначеним майном на законних підставах, в шлюб з [PERSON] вступив 14 серпня 2004 року, а товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор» було створено 17 травня 2002 року, на момент вступу в шлюб з [PERSON] йому належала частка в розмірі 7000,00 гривень, що складає 26,42% від загального розміру статутного капіталу, яка є його особистою приватною власністю, на праві спільної сумісної власності з [PERSON] йому належала частка в розмірі 19500,00 гривень, що складає 73,58% від загального розміру статутного капіталу. 11 червня 2014 року [PERSON] вирішив продати частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» в розмірі 13250,00 гривень, що складає 50% від загального розміру статутного капіталу, про що було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» від 11 червня 2014 року, посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №751, за яким розпорядився належною йому на праві особистої приватної власності часткою в розмірі 7000,00 гривень та часткою в статутному капіталі товариства в розмірі 6250,00 гривень, що належить на праві спільної сумісної власності з [PERSON], вказаний договір укладений за згодою його дружини [PERSON] Також [PERSON] зазначив що з власної волі не вчиняв будь-яких інших дій щодо відчуження або виходу зі складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор», не надавав згоду на вчинення таких дій іншим особам, окрім укладання договору купівлі-продажу частки з [PERSON], посвідченим нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 11 червня 2014 року за реєстровим №751, на момент укладення договору з [PERSON] за даними Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців був єдиним засновником товариства з часткою в статутному капіталі в розмірі 26500,00 гривень, що склало 100% від загального розміру статутного капіталу, після продажу 50% часток у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» [PERSON] [PERSON] є власником 50% частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор», яка належить йому на праві спільної сумісної власності з [PERSON] За ініціативою суду до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор». В судове засіданні позивач [PERSON], відповідач [PERSON] не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали до суду письмові заяви про підтримання своїх позовних вимог та просили розглянути справи у їх відсутності. В судовому засіданні представник [PERSON] позов [PERSON] не визнала в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги [PERSON], а також зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримала, проти розгляду справи у відсутності [PERSON], [PERSON] та їх представників не заперечувала. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала, просила в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор», код 31959328, місцезнаходження: м.Дніпропетровськ, вул. Радистів, буд. 2, було зареєстроване виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська 17 травня 2002 року, реєстраційна справа №04052488ю002005 із статутним капіталом в розмірі 14000,00 гривень, що складало 100% статутного капіталу, розділеного між учасниками [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 7000,00 гривень, що складає 50% від загального розміру статутного капіталу у кожного. Згідно рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» (протокол від 04 березня 2005 року) прийнято рішення про вихід [PERSON] зі складу учасників цього товариства з відступлення частки в розмірі 7000,00 гривень, що складає 50% статутного капіталу на користь [PERSON] та прийнято рішення про збільшення статутного капіталу товариства до 26500,00 гривень. На підставі вказаного протоколу затверджено зміни до статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор», зареєстровані виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 26 квітня 2005 року, номер запису 12241050002005019, в якому зазначено, що частка учасника [PERSON] становить 26500,00 гривень, що складає 100% статутного капіталу товариства. Згідно статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор», зареєстрованого Дніпропетровською міською радою 28.11.2008 року, номер запису 12241050011005019 частка учасника [PERSON] також становить 26500,00 гривень, що складає 100% статутного капіталу цього товариства. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 2004 року згідно Свідоцтва про шлюб, виданого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції серії [NUMBER] від 07 квітня 2010 року, запис №514 від 14 серпня 2004 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте дружиною, чоловіком до шлюбу є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідності до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно зі ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права визнаються речовими правами. Частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальності, належна окремому учаснику є його майновим правом. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Враховуючи зазначені вище положення, судом встановлено, що частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» в розмірі 7000,00 гривень, що становить 26,42% статутного капіталу товариства була придбана [PERSON] до реєстрації шлюбу з [PERSON], є його особистою приватною власністю, частка в розмірі 19500,00 гривень, що становить 73,58% статутного капіталу товариства придбана та зареєстрована на ім'я [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] згідно статуту вказаного товариства, зареєстрованого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 26 квітня 2005 року, номер запису 12241050002005019, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає визнанню об'єктом права приватної власності частка в статутному капіталі товариства в розмірі 19500,00 гривень, яка була зареєстрована на ім'я [PERSON] згідно статуту товариства, зареєстрованого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 26 квітня 2005 року, номер запису 12241050002005019, а також статуту товариства, зареєстрованого Дніпропетровською міською радою 28 листопада 2008 року, номер запису 12241050011005019. Що стосується вимоги позивачки [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор», укладеного між [PERSON] та [PERSON], то суд вважає вказану вимогу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.ч. 1 - 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 4 статті 209 ЦК України встановлено, що нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. Оскільки матеріалами справи підтверджено, що договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 11 червня 2014 року за реєстровим №751, укладений за згодою [PERSON], викладеною в письмовій заяві, підпис на якій посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 11 червня 2014 року за реєстровим №749, що спростовує твердження [PERSON] про те, що вона не надавала своєї згоди на укладання договору. Зміст вказаного договору не суперечить вимогам законодавства, а також інші передбачені законодавством підстави, в наслідок яких договір має бути визнаний недійсним, судом не встановлено, тому позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON], то суд вважає такі вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності, у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», приватна власність громадян, як одна з рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом. Судам слід мати на увазі, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно, про витребування майна з чужого незаконного володіння (а в передбачених законом випадках - і від добросовісного набувача) чи відшкодування його вартості, про усунення інших порушень прав власника. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 2 ст. 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, та за умовами ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до положень ст. 53 Закону України «Про господарські товариства», ст. 147 ЦК України учасник товариства має право продати свою частку (ії частину) у статутному капіталі. Зазначене кореспондує положенням ст. ст. 317, 319 ЦК України. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України); частка у статутному капіталі може бути предметом договорів про відчуження, а тому на них повинні поширюватись загальні положення про правочини. Судом встановлено, що згідно статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» зареєстрованого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 26 квітня 2005 року, номер запису 12241050002005019, частка [PERSON] у статутному капіталі товариства становила 26500,00 гривень, що складає 100% статутного капіталу. Частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» в розмірі 7000,00 гривень, що становить 26,42% статутного капіталу товариства була придбана [PERSON] до реєстрації шлюбу з [PERSON], є його особистою приватною власністю, частка в розмірі 19500,00 гривень, що становить 73,58% статутного капіталу товариства придбана та зареєстрована на ім'я [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] та є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Згідно статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор», зареєстрованого реєстраційною службою міського управління юстиції Дніпропетровської області 11 червня 2014 року, номер запису 12241050034005019 частка [PERSON] становила 26500,00 гривень, що складало 100% статутного капіталу. 11 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 11 червня 2014 року за реєстровим №751, відповідно до умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» в розмірі 50%, що складає 13250,00 гривень за 13250,00 гривень, оплату за договором проведено в повному обсязі (п.п. 1.3.2, п. 3.1, ст. 3 Договору). Згідно змін до статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор», зареєстрованих реєстраційною службою міського управління юстиції Дніпропетровської області 12 червня 2014 року, номер запису 12241050037005019 частки учасників у статутному капіталі товариства становили: 13250 гривень, що становить 50% статутного капіталу у [PERSON], та 13250 гривень, що становить 50% статутного капіталу у [PERSON] Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» станом на період з 26 червня 2005 року по 11 червня 2014 року до моменту укладення Договору купівлі-продажу частки статутного капіталу ТОВ «Фактор», укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 11 червня 2014 року за реєстровим №751 на праві особистої приватної власності в розмірі 7000,00 гривень, що складає 26,42% від загального розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» та на праві спільної сумісної власності з [PERSON] в розмірі 19500,00 гривень, що складає 73,58% від загального розміру статутного капіталу вказаного товариства, а також визнання за ним права власності на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» на теперішній час починаю з 11 червня 2014 року після укладення Договору купівлі-продажу частки статутного капіталу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 11 червня 2014 року за реєстровим №751 на праві спільної сумісної власності з [PERSON] в розмірі 13250,00 гривень, що складає 50% від загального розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор». Як встановлено судом згідно змін до статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор», зареєстрованих реєстраційною службою міського управління юстиції Дніпропетровської області 12 червня 2014 року, номер запису 12241050037005019 частка [PERSON] у статутному капіталі товариства становила 13250,00 гривень, що становить 50% статутного капіталу. 04 листопада 2014 року [PERSON] було укладено наступні чотири договори купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор»: Договір купівлі-продажу частки в розмірі 11,66%, що складає 3089,90 гривень, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 04 листопада 2014 року за реєстровим № 186; Договір купівлі-продажу частки в розмірі 10,0%, що складає 2650,00 гривень, укладений між Компанією Конфідена Проджектс ЛТД та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 04 листопада 2014 року за реєстровим № 190; Договір купівлі-продажу частки в розмірі 5,00%, що складає 1325,00 гривень, укладений між Компанією Містрал Холдінгз ЛТД та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 04 листопада 2014 року за реєстровим № 194; Договір купівлі-продажу частки в розмірі 11,67%, що складає 3092,55 гривень, укладений між Компанією АЛТОРФІНА ТРЕЙДІНГ ЛТД та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 04 листопада 2014 року за реєстровим № 198. Відповідні зміни до статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор» зареєстровано реєстраційною службою міського управління юстиції Дніпропетровської області 12 листопада 2014 року, номер запису 12241050042005019. Отже на час розгляду справи частка [PERSON] у статутному капіталі товариства становить 3092,55 гривень, що складає 11,67% статутного капіталу. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Частиною 2 ст. 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності. Будь-яких обставин набуття [PERSON] права власності всупереч вимог закону, а також недобросовісного набуття такого права судом не встановлено, Таким чином суд вважає що зустрічні позовні вимоги [PERSON] також підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial