Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

В грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення матеріального збитку заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (франшизи), в якому просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його, [PERSON] користь матеріальну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (франшизу) у розмірі 1000 грн., судовий збір у розмірі 769 грн., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 2000 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.39). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до ст. 130 ЦПК України, що підтверджується поштовим відправленням, що повернулося за закінченням терміну зберігання (а.с.31-32) та відомостями ТОВ «Нова Пошта», відправлення № 59000500353689 вручено 03 квітня 2020 року: особисто (а.с.37-38), відзив на позов не подав, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 17 березня 2019 року о 22-00 год. по вул. В.Сухомлинського в смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, водій [PERSON] в порушення вимог п.16.11 ПДР України керуючи автомобілем марки «Део Ланос» державний номерний знак [NUMBER] на перехресті не рівнозначних доріг не надав переваги в русі автомобілю марки «ВАЗ 2107» державний номерний знак [NUMBER] та скоїв зіткнення. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальної шкоди, постраждалих немає. [PERSON] визнаний винним у скоєні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2019 року (а.с.5-6). Транспортний засіб марки «ВАЗ 2107» державний номерний знак [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] належить [PERSON] на праві власності (а.с.7). У результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Згідно ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено в обов`язковому випадку проведення оцінки майна при визначенні збитків або розміру відшкодування. Як свідчить проведений судовим експертом на замовлення позивача висновок автотоварознавчого дослідження №6423 від 08 квітня 2019 року, вартість матеріального збитку, що був завданий позивачу пошкодженням належного йому складає 26371,03 грн. (а.с.10-14). Вартість проведення автотоварознгавчого дослідження склала 2000 грн., яка була сплачена позивачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №0486 від 08 квітня 2019 року (а.с.15). На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу марки «Део Ланос» державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в Страховій компанії «ІНГО Україна» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/4712582 (а.с.8), згідно якого ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну: 100 000 грн., а франшизу складає 1000 грн. Страхова компанія виконала свої зобов`язання перед позивачем в повному обсязі та сплатила відшкодування шкоди за вирахуванням передбаченої умовами вказаного полісу франшизу у розмірі 1000 грн. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Окрім того, відповідно до п. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки, сума страхового відшкодування, яка була сплачена СК «ІНГО Україна», зменшена на суму франшизу у розмірі 1000 грн., обов`язок з відшкодування різниці між розміром завданої шкоди і страховою виплатою у розмірі 1000 (розмір франшизи) грн., згідно вищевказаних положень чинного законодавства, покладається на відповідача. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення суми франшизу є обґрунтованим та доведеним належними доказами, а отже підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду письмові докази: 05 грудня 2019 року між адвокатським об`єднанням «Радник», в особі керуючого партнера Чіп Я.М. , та [PERSON] було укладено договір про надання професійної правничої допомоги №05/12/19-1 (а.с.16); відповідно до акту виконаних робіт, із детальним описом робіт (наданих послуг), від 05 грудня 2019 року вбачається, що загальна вартість наданих послуг станом на 05 грудня 2019 року складає 1000 грн. (а.с.17). Дана сума сплачена позивачем, що підтверджується квитанцією № ПН247900С1 від 06 грудня 2019 року (а.с.18). Окрім цього, позивач поніс витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 2000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №0486 від 08 квітня 2019 року (а.с.15). За таких обставин, вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 1000 грн. та витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 2000 грн. з відповідача на користь позивача, підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 768,40 грн. сплаченого судового збору при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного, ст. 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved