Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2012 року по 15 серпня 2014 року. Від вищезазначеного шлюбу позивач та відповідач мають дитину - [PERSON], [INFO]. Починаючи з 2013 року відповідач ізолює дитину від позивача та перешкоджає останньому спілкуватись з дитиною. Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпрі ради від 23 січня 2015 року №14 був визначений регламент побачень позивача з його малолітньою дитиною [PERSON] Однак, вищезазначене рішення відповідачем виконано не було, у зв'язку із чим, позивач був змушений звернутись до суду для вирішення питання участі позивача у вихованні дитини та усунення перешкод. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська №202/8409/15-ц від 09 березня 2016 року по цивільній справі визначено порядок спілкування позивача з дитиною [PERSON] та зобов'язано відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з сином. Разом із цим, відповідач не виконує і рішення суду та уникає будь-якого діалогу щодо дитини, ігнорує поштову кореспонденцію на своє ім'я. Індустріальним ВДВС м.Дніпропетровська, на виконання вищезазначеного рішення суду, було відкрито виконавче провадження №51454227 та було проведено виконавчі дії з відповідачем, але остання відверто заявляє, що не буди виконувати рішення суду і ніхто не змусить її цього робити. Позивач вважає, що такі дії відповідача свідчать про умисне порушення його прав щодо спілкування та виховання дитини. Станом на день подання позову, відповідач більше двох років перешкоджає позивачу спілкуватись з сином, не виконує рішення суду та вимог державного виконавця. Такі дії відповідача завдають позивачу істотної матеріальної шкоди у зв'язку з необхідністю постійно виборювати своє право спілкуватись з дитиною. Відсутність регулярного спілкування та участі у вихованні дитини позбавляють позивача бути у курсі всіх інтересів своєї дитини. Крім того, позивач відчуває, що образи на адресу батька, які поки що несвідомо повторює дитина, після висловлень матері, можуть стати стійкими переконаннями. Таким чином, відповідачем виконуються навмисні дії, які мають мету знищення авторитету батька у дитини, порушуються батьківські відносини з сином. Після кожної відмови у побаченні з сином позивач відчуває розпач, а після короткотривалих зустрічей - образу. Такі відносини призводять до погіршення нервового стану позивача. Позивач постійне відчуває напруження від необхідності спілкування з відповідачем. Страждання тривають вже більше двох років, що свідчить про системність дій відповідача щодо руйнування взаємовідносин батька з дитиною та призводить до відчуття приниження батька у своїх власних очах та принижує його гідність в очах його родичів, а саме головне - в очах дитини. Такі душевні страждання призводять до виснаження нервової системи позивача. На підставі викладеного, посилаючись на ч.5 ст.159 СК України, ст.23 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 12000 грн., яка спричинена внаслідок протиправної поведінки відповідача та невиконання останньою рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 березня 2016 року по цивільній справі №202/8409/15-ц. В судовому засіданні позивач зі своїм представником позов підтримали у повному обсязі та просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначила, що не чинить позивачу перешкод у спілкуванні із сином, однак останній до сина приходить дуже рідко. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 22 вересня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2014 року був розірваний. Від вищезазначеного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу малолітня дитина сторін залишилась проживати разом з [PERSON] Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська №202/8409/15-ц від 09 березня 2016 року усунуто перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні [PERSON] з його сином [PERSON], [INFO], шляхом зобов'язання [PERSON] не чинити цьому перешкод.Визначено способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з його сином [PERSON], [INFO], а саме: один раз на тиждень, кожної неділі з 10:00 години до 19:00 години [PERSON] має право побачення та спілкування з сином [PERSON], [INFO], за місцем свого проживання, а також з можливістю систематичних зустрічей з дитиною в місцях та помешканнях приналежних до об'єктів громадського дозвілля і відпочинку дітей, без обмежень переміщення, протягом шести місяців від дня набрання законної сили даним рішенням суду у присутності матері дитини - [PERSON], а після спливу цього строку без її присутності; один раз на рік, у літній період, [PERSON] має право на строк не більше семи днів, запросити дитину на тимчасове проживання до свого місця мешкання, а також з можливістю поїхати із дитиною на відпочинок на морські курорти, санаторії, туристичні бази в межах України, завчасно, письмово попередивши про це матір дитини - [PERSON]; кожного року, який закінчується парним числом [PERSON] має право проводити свято Новий Рік, День народження дитини спільно з сином [PERSON] за місцем свого проживання та/або у закладах приналежних до об'єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей. Зобов'язано [PERSON] негайно повідомляти шляхом надання точної інформації [PERSON] про погіршення стану здоров'я дитини, зміну місця її проживання та місця її перебування, в т.ч. у дошкільному чи навчальному закладі, а у разі настання таких змін повідомляти про це батька дитини не пізніше ніж за добу, з обов'язком узгоджувати з батьком дитини - [PERSON] рішень стосовно вибору навчальних закладів, закладів спортивного та творчого розвитку, лікувально-профілактичних закладів для дитини. 15 червня 2016 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №51454227, щодо виконання вищезазначеного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська. Факт невиконання відповідачем виконавчого документа, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська по цивільній справі №202/8409/15-ц підтверджується актами державного виконавця від 29 червня 2016 року, 15 листопада 2016 року, 29 січня 2017 року, 05 березня 2017 року. Враховуючи невиконання відповідачем вимог вищезазначеного судового рішення, постановами державного виконавця від 30 січня та 06 березня2017 року, на [PERSON] були накладені штрафи у розмірі 1700 грн. та 3400 гр. відповідно. Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06 березня 2017 року виконавче провадження №51454227 закінчено на підставі ч.3 ст.63 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно ч.3 ст.63 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. 06 березня 2017 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON], за погодженням начальника відділу [PERSON] до Індустріального ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області направлено подання про вирішення питання про порушення кримінального провадження відносно [PERSON] на підставі ст.382 КК України за невиконання рішення суду. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про доведення позивачем факту умисного ухилення відповідача від виконання рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 березня 2016 року по цивільній справі №202/8409/15-ц стосовно безперешкодного забезпечення участі позивача у спілкуванні та вихованні їх спільної малолітньої дитини [PERSON], в тому порядку, який передбачений саме рішенням суду. Даний факт підтверджується показаннями позивача та письмовими доказами. Посилання відповідача на те, що остання не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, а [PERSON] сам не виявляє бажання бачитися та спілкуватися з дитиною є безпідставними і спростовуються доказами, дослідженими судом в судовому засіданні. Відповідно до ч.5 ст.159 СК України особа , яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду , завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. В п.3 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд вважає, що незаконними діями відповідача [PERSON], які виразились в ухиленні від виконання рішення суду, позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що останній позбавлений можливості спілкуватися зі своїм малолітнім сином. Внаслідок дій відповідача, позивач змушений відновлювати свої порушені права: змушений відвідувати судові інстанції, правоохоронні органи, органи виконавчої служби, службу у справах дітей, для відновлення свого права на спілкування з дитиною, що призводить до моральних страждань у вигляді душевних страждань, що призводять до виснаження нервової системи позивача. Враховуючи тривалість порушення відповідачем прав позивача, значимість порушених прав для позивача, глибину перенесених ним душевних страждань, наслідки порушення прав позивача, а саме те що батько на протязі кількох років не має можливості спілкуватися та виховувати свого малолітнього сина, що призвело до послаблення соціальних зв'язків між батьком та дитиною, з урахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає, що в грошовому вимірі компенсацію позивачу за спричинену моральну шкоду слід визначити у меншому розмірі, ніж він прохає, а саме в сумі - 5000 гривень. Також з відповідача на користь позивача, на підстав ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial