Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

В грудні 2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою в якій просила зняти арешт, накладений Першою миколаївською державною нотаріальною конторою, на житловий будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.02.2006 встановлено факт прийняття нею спадщини після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , та визнано за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В жовтні 2019 року вона звернулась до Департаменту з надання адміністративних послуг для впорядкування документів згідно діючого законодавства, однак дізналась, що вказане майно перебуває під арештом, накладеним Першою миколаївською державною нотаріальною конторою на підставі листа б/н Миколаївського Трансформаторного заводу. При цьому, власником будинку зазначено [PERSON] , але вищевказаний житловий будинок перебував лише у володінні батька позивача. Крім того, н позивач, ні її батько не є боржниками підприємства. В теперішній час безпідставна заборона на відчуження будинку перешкоджає їй розпоряджатися своїми правами. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Ленінського\~районного суду\~міста Миколаєва\~від 18.02.2020 копію ухвали про відкриття провадження та матеріалів позовної заяви повторно направлено відповідачу, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін з урахуванням строку, необхідного для надання відповідачем відзиву. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.02.2006 за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкоємства за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №204349198 від 17.03.2020 року вбачається, що на вищевказаний житловий будинок, на підставі листа б/н від 07.04.1975 Миколаївського Трансформаторного заводу, Першою миколаївською державною нотаріальною конторою накладено заборону (архівний запис). Крім того, власником вказаного будинку зазначено іншу особу [PERSON] . Відповідно до листа Державного нотаріального архіву Миколаївської області від 29.11.2019 згідно Реєстру для реєстрації арештів, заборон, накладених судовими та слідчими органами Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області за 09.01.1962-24.12.1976 є запис №66 про накладення заборони на відчуження на вищевказаний житловий будинок, що належав [PERSON] . Заборона накладена на підставі листа Трансформаторного заводу від 08.04.1975. Будь-яка інша інформація стосовно вищевказаної заборони в справах архіву відсутні. Згідно відповіді ПАТ «Інгул» №238 від 16.12.2019 [PERSON] та [PERSON] не є боржниками ПАТ «Інгул» і будь-яких майнових вимог останнє до них не має. [PERSON] теж не є боржником ПАТ «Інгул» і у підприємства не має підстав утримувати житловий будинок під арештом. Тобто, як вбачається з матеріалів справи, обтяження №3475183 було зареєстровано18.07.2006, а власником будинку зазначено [PERSON] , що явно не узгоджується з дослідженими доказами, оскільки рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.02.2006 право власності на вищевказаний житловий будинок визнано за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті її батька, якому й належав на праві власності будинок, та свідчить про помилкове накладення обтяження у вигляді заборони на відчуження. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Частиною першою статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до правил частини другої постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Узагальнюючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд приходить до висновку, що обтяження нерухомого майна (заборона) № [NUMBER] на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , накладене 18.07.2006 Першою миколаївської державною нотаріальною конторою на підставі листа Миколаївського Трансформаторного заводу б/н від 07.04.1975, є безпідставним та обмежує права позивача як власника майна, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved