Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у відсутності його представника. Позивачка [PERSON], діюча від імені та в інтересах малолітньої [PERSON], на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, прийнятого Законом України 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] оформленого на ім'я [PERSON], [PERSON]; копія розпорядження Ренійської РДА від 10.06.2016р. про надання [PERSON] статусу дитини-сироти; копія розпорядження Ренійської РДА від 22.07.2016р. про призначення [PERSON] піклувальником над малолітньою [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO]; копія домової книги житлового будинку; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] (1/2 частина - [PERSON], інша ? частина - за [PERSON].); копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.07.2017р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що малолітня [PERSON], інтереси якої в суді представляє [PERSON], є донькою нині померлої [PERSON] За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 12 від 25.10.2013р. належала ? частина житлового будинку [ADDRESS] Інша ? частина нерухомості належить [PERSON] На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO] р. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначену частину майна. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка, діюча в інтересах малолітньої [PERSON], не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивачки за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у зв'язку із тим, що в неї були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів. Останні роки перед смертю [PERSON] позивачка разом із [PERSON] мешкали разом із нею, доглядали її. Відповідач на спадщину не претендує, не заперечує, щоб її оформила позивачка, інших спадкоємців немає. Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючого документу на вищевказану частину нерухомості, про що 04.07.2017р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, малолітня [PERSON] прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої матері [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки, діючої в інтересах малолітньої, обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено судом, [PERSON] у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка, діюча в інтересах малолітньої, не зверталася до нотаріальної контори із відповідною заявою для прийняття спадщини. Як зазначила позивачка, після смерті [PERSON] у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкову частину будинку, крім, того, на той час питання про встановлення опіки над малолітньою ще не було вирішено відповідними органами. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво [PERSON] також не має можливості у зв'язку із відмовою нотаріуса з причини відсутності правовстановлюючих документів. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку [PERSON] прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на будинок, утримання нерухомості, мешкання в ній тощо). Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] є суб'єктом набуття права власності на частину житлового будинку з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст.1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно.

Outcome: approved