Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

В жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , у якій зареєстрована відповідачка, що є колишньою дружиною його рідного сина. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2017 року шлюб розірваний, у спірній квартирі відповідачка не проживає з серпня 2017 року, у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 02 грудня 2019 року, яке в подальшому відкладено на 14 січня 2020 року та 13 лютого 2020 року для виклику свідків. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не мав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачка є колишньою невісткою позивача, оскільки з нею був одружений його син, у них народилася спільна дитина. Близько трьох років відповідачка не мешкає за місцем реєстрації, забрала дитину та своє речі, живе з іншим чоловіком в сусідньому будинку, повернутись не намагалась. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що син позивача був одружений з відповідачкою, у них народилась дитина, а через деякий час вони розійшлась, вона забрала сина та свої речі і залишила квартиру. Відповідачка у спірній квартирі не проживає більше двох років, позивач перешкод відповідачу ніколи не чинив, з дитиною спілкується, у відповідачки вже інша родина. Суд розглянувши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Забуранної А.А., реєстр №1699 від 14.11.2017 р. та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №104005260 від 16.11.2017 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довідки Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 25). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2017 року шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був розірваний (а.с.10). Згідно Акту, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] та посвідченого директором ТзОВ «Центробуд» , відповідачка [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з серпня 2017 року (а.с. 13). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, позивач [PERSON] є власником спірної квартири та правомірно набув право власності на неї. Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником квартири, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належній йому на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка не проживає за адресою: [ADDRESS] більше трьох років, крім того, перестала бути членом сім`ї власника житла, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно ст.141ЦПК України стягненню з відповідача на користь відповідача підлягає судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved