Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

В грудні 2019 року позивачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що 17.07.1999 року вони зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , який наразі проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. Підставою для розірвання шлюбу слугувало те, що у сторін відсутні спільні інтереси, відповідач постійно влаштовує сварки, внаслідок чого з середини 2019 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені та носять лише формальний характер, а тому позивачка вимушена звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу, одночасно просивши відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою від 16.12.2019 року відкрито провадження у вказаній вище справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, викликано сторін. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В підготовче засідання позивачка не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. На адресу суду подала заяву, згідно якої просила здійснювати розгляд справи у її відсутності та постановити по справі рішення. В підготовче засідання відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, на адресу суду подав заяву, згідно якої позов визнав в повному обсязі. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 17.07.1999 було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №838, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про укладення шлюбу. Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/з 534). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно пояснень викладених в позовній заяві сторони з середини 2019 року не підтримують шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства, намірів зберігати шлюб вони не мають, відповідач в підготовчому засіданні вказану інформацію не спростовував. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд вважає можливим після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище позивачу « [PERSON] ». На підставі викладеного та

Outcome: approved