Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності. Позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту на імя позивачки та іпн; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копії державних актів на право власності на земельні ділянки; копія свідоцтва про укладення шлюбу; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія заяви позивачки про прийняття спадщини; копія свідоцтва про право власності; копія витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копія витягу згідно технічного паспорту 08.01.2013 р.; копія рішення виконавчого комітету Лиманської сільради; копії витягів про реєстрацію в спадковому реєстрі; витяг з депозитного рахунку; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про укладання шлюбу; копія технічного паспорту на житловий будинок № 45 по вул. Комсомольська в с. Лиманське Ренійського району Одеської області; копія заповіту від 06.12.2013 р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON]; копія інформаційної довідки про нормативно-грошову оцінку земельних ділянок; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.09.2015р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася із відповідними вимогами та просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя її матері [PERSON] належало: - житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями № 45 по вул. Комсомольська в с. Лиманське Ренійського району Одеської області, який складається у цілому із: будинку житлового літ. А, погребу літ. а, літньої кухні літ. Б, навісу літ. б, вбиральні літ. В, огорожі 1-6, споруди -7, розташованого на земельній ділянці площею 1065 кв. м. на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.01.2013 р. - земельна ділянка площею 0, 1065 га. (із кадастровим номером 5124181700:02:001:0122) розташована за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Лиманське, вул. Комсомольська, 45, виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 26.02.2010 року. - земельна ділянка площею 2, 38 га. (із кадастровими номерами 5124181700:01:002:0239, 5124181700:01:001:0494) розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії\~ ОД № 097929 від 13.06.2005 року. - грошові кошти та компенсаційні виплати, що зберігаються у відділенні Ощадбанку м. Рені на рахунку №91551014142. На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 06.12.2013 р. залишила заповіт, яким усе своє майно заповідала своїй доньці [PERSON], 19.04.2014 р. померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач (як спадкоємець за заповітом) звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що 10.09.2015р. нотаріусом було винесено вмотивовану постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спірне вищевказане майно, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці першої черги за законом, діти спадкодавця [PERSON], [PERSON], відповідачі у справі, право позивача на успадкування майна за заповітом не оспорювали, не заперечують щоб позивач оформила на себе право власності на спадкове майно, про що надали суду відповідні заяви. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] було загублено оригінали правовстановлюючих документів щодо спірного житлового будинку, земельних ділянок тощо, а на теперішній час зареєструвати право власності за спадкоємцем неможливо, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті, таким чином позивач була вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на спадкове майно, з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved