Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Позивач у своїх позовних вимогах просить позбавити [PERSON] , який народився [INFO] , українця, громадянина України батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , а також просить стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не менше від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення повноліття донькою [PERSON] , [INFO] . ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] , але проживає з позивачем, яка є їй бабусею та опікуном з 2012 року, у зв`язку зі смертю матері неповнолітньої. Відповідач відбував покарання та 04.11.2016 року знятий з обліку органу пробації, але зв`язок з дитиною не підтримує. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧІВ Відповідач у судове засідання не з`явився та відзив не надсилав тощо. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.02.2020 року відкрито провадження 25.08.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду згідно ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Виконавчий комітет міської ради вирішив у рішенні №71 від 02.02.2012 року, встановити опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] , у зв`язку зі смертю матері, батько знаходиться під вартою. Призначити [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] опікунами над малолітньою [PERSON] , у зв`язку зі смертю матері, батько знаходиться під вартою. Надано малолітній [PERSON] статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку зі смертю матері, батько знаходиться під вартою. 22.10.2019 року Органом опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської ради надано висновок №378/9/10/3, де вище зазначений орган державної влади просить позбавити [PERSON] , який народився [INFO] , українця, громадянина України батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , а також просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . ОЦІНКА СУДУ На підтвердження фактів викладених у позовній заяві щодо батьківства відповідача позивач надав свідоцтво про народження [PERSON] . Таким чином, наявні докази, того, що відповідач є батьком [PERSON] та має обов`язки піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Факти відсутності взагалі будь-якого спілкування між [PERSON] та її батьком (відповідач) ніким не спростовано, тому суд дійшов висновку про необхідність застосування такого заходу, як позбавлення батьківських прав стосовно [PERSON] , хоча на момент розгляду справи [PERSON] досягла повноліття (у день подачі позову дитина була неповнолітньою). НОРМИ ПРАВА У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, я ким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Стаття 5 ЦПК України вказує, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, та оскільки у судовому засіданні знайшли підтвердження факти викладені позивачем, зокрема те, що відповідач не цікавиться власною донькою, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved