Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їхню відсутність. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] - [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 10.10.2017р.; роздруківка офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 10.10.2017р.; копія договору купівлі-продажу від 25.08.1983р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] . Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , зазначивши, що 10.10.2017 р. між ним та [PERSON] , [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належного їм житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] - за 1500 дол. США (39825 грн.). 10.10.2017р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав відповідачам обумовлену суму, а відповідачі передали документи на будинок (які були в них в наявності). У майбутньому відповідачі пообіцяли позивачу засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивач розпорядився щодо догляду за придбаним будинком, зробив там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідачів, однак [PERSON] , [PERSON] від посвідчення договору ухиляються, на прохання позивача про зустріч не реагують, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідачі пояснили, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (10.10.2017р.) продавці не були оформлені власниками об`єкту продажу ( не зареєстрували належне їм право власності у державному реєстрі прав власності на нерухомість). Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] , він не знав і не міг знати про те, що [PERSON] , [PERSON] не мали права на відчуження нерухомості, у зв`язку із тим, що вони не зареєстрували право власності на нерухомість у встановленому законом порядку. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачами була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачі [PERSON] , [PERSON] продали, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , за 1500 дол. США 10.10.2017р. позивач передав відповідачам обумовлену суму, а відповідачі передали позивачу документи на будинок (які були в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачів щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачем, як добросовісним набувачем.

Outcome: approved