Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з 12 листопада 1995 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від сумісного проживання дітей не мають. Сімейне життя не склалося через поведінку відповідача, який зловживає алкогольними напоями та на ґрунті пияцтва влаштовує вдома сварки та скандали. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають. Розірвати шлюб через органи ДРАЦС відповідач відмовляється. Спільне життя та збереження сім'ї неможливе, суперечить її інтересам, тому просить задовольнити її вимоги. Позивачка подала до суду заяву, якою підтвердила намір розірвати шлюб за обставин, викладених в позовній заяві. Зазначила, що примирення та збереження сім'ї неможливе, майнового спору між нею та відповідачем немає, окремо проживають вже майже два роки. Крім того, вказала, що не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач, який у встановленому порядку повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 09 лютого 2017 року суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони 12 листопада 1995 року зареєстрували шлюб у Грицівській селищній раді Шепетівського району Хмельницької області, актовий запис № 20, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 12 листопада 1995 року. Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально. Причинами розпаду сім'ї стала поведінка відповідача, який зловживає алкогольними напоями та на ґрунті пияцтва влаштовує вдома сварки та скандали. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, окремо проживають майже два роки. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами відсутній. Відповідач відмовився розірвати шлюб через органи ДРАЦС. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, подружні стосунки вони не підтримують, жити однією сім'єю не бажають, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим та буде суперечити їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 3 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, згідно якої, судові витрати присуджуються з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved