Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу. Свої позовні вимоги мотивував тим, що він з відповідачкою уклав шлюб 25 вересня 2010 року. Спільне життя не склалося, тому вони вирішили розірвати шлюб. Угоди про добровільний поділ майна ними не досягнуто. За час шлюбу ними придбано майно: автомобіль «Hyundai Accent»,2011 року випуску д.н.з.АІ0571 СО вартістю 200000 грн., гараж №452 в кооперативі «Ветеран» в м.Вишгороді вартістю 200000 грн., ноутбук «Lenovo» вартістю 7000 грн., ноутбук «Samsunq» вартістю 2500 грн., телевізор «Samsunq» вартістю 3500 грн., холодильник «Eiectrolux» вартістю 5000 грн., пральну машинку «Canon» вартістю 3000 грн., бойлер «Thermex» вартістю 1000 грн., м»який меблевий куток вартістю 1000 грн., кімнатні меблі вартістю 2000 грн., кухонні меблі вартістю 2000 грн., газову плиту «Gorenje» вартістю 2000 грн., газову духовку марки «Ardo» вартістю 2500 грн., перфоратор марки «Bosch» вартістю 800 грн., електролобзик марки«Bosch» вартістю 800 грн., телевізор марки « Saturn» вартістю 800 грн., всього було придбано майна на загальну суму 435400 грн. Також ними було оформлено кредит на газову установку для вищевказаного авто «Hyundai» в розмірі 6000 грн. Просить поділити спільне майно, виділивши йому гаражний бокс №452 в кооперативі «Ветеран» в м.Вишгороді вартістю 200000 грн, все інше майно виділити відповідачці [PERSON]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просить задовільнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що право власності на гаражний бокс не оформлено, будівництво його ще не завершене. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Суд прийшов до такого висновку, виходячи з наступного. Згідно ст..11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. У відповідності до вимог ч.1 ст.60, ч.1 ст.70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, яке у разі його поділу, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлене домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п.п.23,30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерела і час його придбання. В відповідності до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем не надано жодного доказу про те, що вказане ним в позовній заяві майно було набуте під час шлюбу. Відповідно до ст..331 ч.2 ЦК України право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо, в тому числі і гараж) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації , право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Сторонами не заперечується, що гаражний бокс, який просить виділити у власність позивач, є ще не добудованим, право власності на нього не оформлене в передбаченому законом порядку. Таким чином, суд приходить до висновку, що даний гаражний бокс не може бути визнаний об»єктом спільної власності подружжя. Оскільки позивач просить виділити йому тільки гаражний бокс, на інше майно не претендує, з врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed