Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

В грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] суму боргу 300000,00 грн договором позики , 3% річних в розмірі 789,04 грн. та судові витрати. Посилаючись при цьому на ту обставини, що 01 серпня 2013 року [PERSON] позичив [PERSON] 300000,00 грн. , а [PERSON] взяв вказані кошти та зобов»язався повернути їх не пізніше 01 листопада 2013 року До вказаної у розписках даті , 01 листопада 2013 року відповідач борг позивачам не повернув, що змусило позивача звернутися до суду з вказаним позовом . В судове засідання представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та повним підтриманням позовних вимог. Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та повним визнанням позовних вимог , не заперечила проти задоволення позову . Дослідивши матеріали справи , судом встановлено наступне . Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 01 серпня 2013 року [PERSON] позичив [PERSON] 300000,00 грн. , а [PERSON] взяв вказані кошти та зобов»язався повернути вказані кошти не пізніше 01 листопада 2013 року. Обставини викладені позивачам в позові не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності, оскільки є логічними, послідовними, стверджуються дослідженими судом письмовими доказами, в тому числі копією Договору позики (а.с.6-7 ) та боргової розписки ( а.с.8) . Статтею 526 Цивільного Кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 532 частини 1 пункту 4 Цивільного Кодексу України якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов'язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов'язання. Згідно ч.1 ст.1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленим договором. Згідно ч.2 ст.625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо виконання грошового зобов'язання не виконав, боргу позивачу [PERSON] не повернув, станом на день винесення судового рішення не повернута сума складає перед позивачем [PERSON] 300000,00 грн. та 789,04 грн. ,що складає 3% річних , яку на підставі статей 526, 532, 625, ч.1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] , задовольнивши заявлені позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором позики в повному обсязі, оскільки вони ґрунтовані на вимогах закону та стверджуються належними доказами. Крім того, суд на підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України вважає необхідним стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 3007,89 грн. судових витрат понесених позивачем по сплаті судового збору.

Outcome: approved