Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Відповідно до договору дарування квартири від 20 липня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вертебною Л.О. за реєстровим №2511, [PERSON] подарувала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар квартиру [ADDRESS] в рівних частках, кожний. Право власності обдаровуваних 27.09.2007 року було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за реєстровим №1413 в реєстровій книзі д.2015-150, що підтверджено інформаційною довідкою вказаної установи від 25.12.2014 року. Договір дарування складено в двох примірниках, один з яких зберігається у нотаріуса, а другий видано обдаровуваним, представнику дарувальника видана нотаріально засвідчена копія договору. Представник [PERSON] по довіреності [PERSON] в квітні 2015 року звернулась до суду із заявою, за якою просила встановити факт належності її довірителю на праві власності ? частки квартири [ADDRESS] Заява мотивована тим, що єдиний екземпляр договору дарування квартири утримується іншим співвласником [PERSON], що в свою чергу не дозволяє заявнику виконати вимоги закону щодо реєстрації права власності на частку квартири в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Представник заявника в судовому засіданні на вимогах заяви наполягала, надала пояснення, що по суті зводяться до викладеного в заяві. Зацікавлені особи в суд не з'явились. Вислухавши представника заявника, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви. Так, з 1 січня 2013 року набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Закон). В ст.2 Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 3 Закону, державна реєстрація прав є обов'язковою, за винятком, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Як вказано вище, право власності на квартиру заявником було належним чином зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на час виникнення цього права. Проте, це не позбавляє його зареєструвати це ж право відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав, відповідно до ч.2 ст. 15 закону, визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. №868, серед документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, визначено також укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат. В лютому 2015 року заявник звернувся до Київського державного нотаріального архіву з заявою про видачу дублікату договору дарування квартири, на що отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, мотивовану тим, що такий дублікат може бути видано лише у разі втрати оригіналу, або встановлення факту його зіпсування. Дане звернення також підтверджує той факт, що [PERSON] не надає заявнику оригінал договору. На це ж вказує і наявність спору між співвласниками про порядок користування квартирою. Разом з тим, з рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.03.2013р. про встановлення порядку користування жилим приміщенням, вбачається, що [PERSON] не оспорюється право власності [PERSON] на ? частки квартири [ADDRESS] Отже, заявник об'єктивно позбавлений можливості надати державному реєстратору договір дарування квартири, чи його дублікат, що в свою чергу унеможливлює проведення реєстрації права власності на належну йому частку квартири. Відповідно до статті 256 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений в цій нормі перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, відповідно до п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є документом на підставі якого здійснюється державна реєстрація речових прав. Оскільки, заявник з об'єктивних причин не може надати державному реєстратору оригінал договору дарування або його дублікат, що позбавляє його можливості зареєструвати право власності за цим договором в Державному реєстрі прав, таке право власності ніким не оспорюється, то суд не зважаючи на те, що сам договір не втрачено і не зіпсовано, вважає за можливе встановити факт володіння [PERSON] на праві власності ? частки квартири [ADDRESS] відповідно і на підставі ст. 256 ЦПК України. Отже, заява підлягає задоволенню. Тому,

Outcome: approved