Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

В вересні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з вищеназваним позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за набувальною давністю. В позовній заяві в обґрунтування позовних вимог позивачка послалася на наступне. На праві власності, згідно договору дарування від 15.10.1994 року їй належить 31/100 ч. житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . В червні 1997 року [PERSON] купила у [PERSON] 35/100 частин цього ж житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , про що свідчить розписка [PERSON] про отримання грошей, проте договір купівлі - продажу нотаріально посвідчений не був. В 1999 року позивачка купила у відповідачки [PERSON] 34/100 частин цього ж будинку, проте нотаріально правочин не посвідчили, через наявність у відповідачки сина. Останній протягом двадцяти трьох років відсутній за місцем свого проживання, за рішенням Комінтернівського районного суду, Одеської області від 22.08.1996 року визнаний безвісно відсутнім. Позивачка відкрито, безперервно володіє будинком протягом двадцяти двох років, зареєстрована в ньому. За період її проживання ніхто не заявляє своїх прав на даний будинок з господарчими будівлями та спорудами. На житловий будинок крім неї ніхто не претендує. Жодних претензій до неї з приводу володіння, користування будинком і присадибною земельною ділянкою ніким не пред`являлось на протязі двадцяти двох років. Позивачка постійно проживає у даному будинку, сплачує податки, комунальні платежі. Робить поточні ремонти по утриманню будинку в належному стані, обробляє присадибну земельну ділянку. За таких обставин [PERSON] змушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки іншим шляхом у неї немає можливості оформити право приватної власності на житловий будинок за набувальною давністю. Позивачка та її представник адвокат Редванська Н.В. в судове засідання не з`явилася, остання надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги визнає і проти їх задоволення не заперечує. Представник третьої особи - Олександрівська сільська рада, Лиманського району, Одеської області в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання був повідомлений своєчасно належним чином, однак сільський голова Думанська О.А. надала до суду лист, в якому просить розглянути справу за відсутністю представника третьої особи Олександрівської сільської ради, Лиманського району, Одеської області, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з витягом з по господарської книги № 967 від 16.09.19 року, Олександрівської сільської ради, Лиманського району, Одеської області за 2016 -2020 роки стор. 42, особовий рахунок № [NUMBER] в с. Олександрівка, Лиманського району, Одеської області за [PERSON] рахується 34/100, а за [PERSON] 31/100 частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , позивачка зареєстрована в будинку з 25.09.1997 р. Також судом встановлено, що позивачка, згідно розписки [PERSON] купила у неї її частку житлового будинку, а саме 35/100, що належала [PERSON] на підставі рішення Комінтернівського районного суду, Одеської області за № 2-117 від 11.10.1996 року. Згідно розписки відповідачки [PERSON] , вона продала позивачці належну її згідно рішення Комінтернівського районного суду, Одеської області за № 2-84 від 13.02.1997 р. частку спірного житлового будинку, що складає 34/100. В відповідності з рішенням Комінтернівського райсуду, Одеської області № 2-117 від 11.10.1996 року сину відповідачки [PERSON] було виділено 117/100 частин житлового будинку за [ADDRESS] , що в ідеальному грошовому вираженні складало [NUMBER] українських карбованців. [PERSON] Комінтернівським районним судом Одеської області рішенням №2-581 від 22.08.1996 року визнаний безвісно відсутнім і протягом двадцяти трьох років в спірному будинку не проживає, місце знаходження його невідоме. Спірний будинок знаходиться в повному користуванні позивачки. Згідно рішення виконкому Олександрівської сільської ради, Комінтернівського (нині Лиманського) району Одеської області за №18 від 26.02.1997 за позивачкою [PERSON] закріплено земельну ділянку площею 0,051 га. по [ADDRESS] . До матеріалів справи долучений технічний паспорт, виготуваний 16.09.2019 р. ТОВ «Регіональний центр юридичної допомоги» БТІ на ім`я [PERSON] на будинок [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту житловий будинок [ADDRESS] має загальну площу 88,6 м.кв., житлову площу -42,0 м.кв., допоміжну ( підсобну ) площу 46,6 м.кв. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved