Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнала, заперечень не надала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивач на заявлених вимогах наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок № 7 по вул. Анадольська, в м. Рені Одеської області; копія рішення виконкому Ренійської міської ради № 531 від 17.11.1967р.; копія постанови нотаріуса від 15.11.2016р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 16.11.2016р.; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач є донькою нині померлого [PERSON] За життя батько позивача - [PERSON] збудував житловий будинок, розташований по вул. Анадольська, № 7 в м. Рені Одеської області, у якому мешкав спільно із своєю родиною. Факт належності будинку [PERSON] підтверджується: копією технічного паспорту на будинок на його імя та копією рішення виконкому Ренійської міської ради депутатів трудящих № 531 від 17.11.1967р. про надання земельної ділянки для індивідуального будівництва по вул. Анадольська, 7 в м. Рені. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, тому спадкоємство здійснюється за законом. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначений житловий будинок. Спадкоємцем першої черги за законом є його донька позивач [PERSON] Його дружина (матір позивача) померла раніше батька, про що свідчить свідоцтво про смерть [PERSON], серії І-ЖД № 227564. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач не звернулась до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Незважаючи на це, вона прийняла спадщину фактичним мешканням із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку ст. 549 ЦК України 1963р. В даний час оформлення спадщини нотаріусом є неможливим оскільки з постанови нотаріуса від 15.11.2016р. вбачається, що у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому питання про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у 2001р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а його донька [PERSON] фактично прийняла спадщину після його смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Згідно вимог ст. 549 ЦК України 1963р. для прийняття спадщини встановлюється строк - шість місяців, який обчислюється з моменту відкриття спадщини, якщо спадкоємець протягом вищезгаданого терміну не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 529 ЦК України). Вона юридично не прийняла спадщину, але управляє та володіє майном померлого батька [PERSON], тобто вона фактично прийняла спадщину в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК України. Факт прийняття спадщини позивачем після смерті батька знайшло своє належне підтвердження в ході розгляду справи. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на житловий будинок.

Outcome: approved