Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що їй на праві власності належить цілий житловий будинок № 1-Б з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами по пров. Залізничному у м. Миколаєві. А саме, 4/6 частки зазначеного житлового будинку належать їй на підставі договору довічного утримання від 21 травня 1996 року, 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 лютого 1993 року після смерті батька [PERSON], 1/6 частка - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 вересня 2015 року після смерті брата [PERSON]. 31 жовтня 1995 року на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради № 435 від 27 серпня 1995 року видано Державний акт на право приватної власності на землю на її, позивачки, імя а також на імя [PERSON] та [PERSON], згідно якого їм було передано у приватну власність земельну ділянку площею 829 кв.м. по пров. Залізничному,1-Б у м. Миколаєві для обслуговування житлового будинку. Після смерті [PERSON], який помер 10 липня 2014 року, вона як спадкоємиця звернулася до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки їй було відмовлено через невизначеність часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Позивачка зазначала, що на момент смерті [PERSON] належала 1/2 частка спірної земельної ділянки: 1/3 частка на підставі Державного акту про право приватної власності на землю, 1/6 частка у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], а таким чином на її, позивачки, думку, вона успадкувала 1/2 частку вказаної земельної ділянки після смерті [PERSON]. Посилаючись на те, що 1/3 частка спірної земельної ділянки належить їй на підставі Державного акту про право приватної власності на землю, 1/6 частка має належати їй в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], 1/2 частка в порядку спадкування за заповітом після смерті брата [PERSON], просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частку земельної ділянки площею 829 кв.м., розташованої по пров. Залізничному,1-Б у м. Миколаєві після смерті [PERSON], яка померла 14 липня 2010 року, а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки площею 829 кв.м., розташованої по пров. Залізничному,1-Б у м. Миколаєві після смерті [PERSON], який помер 10 липня 2014 року. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача, треті особи [PERSON], [PERSON], залучені до участі у справі ухвалою суду від 30 листопада 2015 року, в судове засідання не зявилися, про час і дату судового засідання повідомлені судом належним чином. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. 31 жовтня 1995 року на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради № 435 від 27 серпня 1995 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] видано Державний акт про право приватної власності на землю - земельну ділянку площею 829 кв.м., розташовану по пров. Залізничному,1-Б у м. Миколаєві. Зазначена земельна ділянка передана для обслуговування житлового будинку. 14 липня 2010 року мати позивачки [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на частку земельної ділянки. Спадкоємці померлої її діти - позивачка [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав не зверталися. 10 липня 2014 року помер [PERSON]. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 34/2014, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] до майна померлого [PERSON], [PERSON] за свого життя 4 квітня 2014 року зробив розпорядження, за яким все своє майно, яке буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось та з чого б не складалося, а також все те, на що він за законом матиме право, заповів [PERSON]. 30 вересня 2015 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 1/6 частку житлового будинку № 1-Б з по пров. Залізничному у м. Миколаєві, зареєстрованого в реєстрі за № 840. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на частку земельної ділянки [PERSON] постановою нотаріуса від 30 вересня 2015 року було відмовлено, оскільки спірна земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок № 1-Б з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами по пров. Залізничному у м. Миколаєві перебуває у спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та частки кожного з них не визначені. Як вбачається з матеріалів справи, на момент отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 вересня 2015 року, вона є власницею цілого житлового будинку № 1-Б з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованими по пров. Залізничному у м. Миколаєві. 4/6 частки зазначеного житлового будинку належать [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 21 травня 1996 року, 1/6 частка - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], та 1/6 частка - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 вересня 2015 року після смерті [PERSON]. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 1216 ЦК України\~передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст.. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. В силу ст. ст. 1233-1236 ЦК України, заповітом є здійснене особисто на користь однієї або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин, розпорядження фізичної особи з повною цивільною дієздатністю на випадок своєї смерті. Згідно статей\~1268 - 1270,\~1272 ЦК України\~спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою\~\~чи\~\~із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,\~\~вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку,\~\~встановленого\~статтею 1270\~\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона\~\~належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п. г ч.1 ст.. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною 1 ст.131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно\~ст. 1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної\~\~сумісної власності до її визначення в натурі. В роз'ясненнях, що містяться в п.12\~\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті\~370, частина друга статті\~372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню на підставі п. г ч.1 ст.. 81, ст. 131 ЗК України (в редакції 2001 року), ст.ст. 377, 1216, 1218, 1225, 1258, 1268-1270 ЦК України.

Outcome: approved