Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

В грудні 2018 позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили скасувати постанови Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник Альони Юріївни: про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04.08.2017 у частині відмови позивачу-1 [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 спадкового майна; про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.12.2018 у частині відмови позивачу-2 [PERSON] у видачі свідоцтва на спадщину за законом на 1/4 спадкового майна; про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.12.2018 у частині відмови позивачу-3 [PERSON] у видачі свідоцтва на спадщину за законом на 1/4 спадкового майна. Також просить зобов`язати Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник Альону Юріївну позивачам свідоцтво про право на спадщину за законом за Формою 16 (Свідоцтво про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном) та стягнути судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач-1 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилась спадщина. Заяви про вступ у спадщину позивачами подано у строк, встановлений законодавством. Після смерті [PERSON] спадкоємцями було встановлено, що [PERSON] за життя належали на праві власності акції у компаніях, що є юридичними особами, зареєстрованими на території Британських Віргінських островів. Неодноразово позивачі звертались до відповідача з вимогами провести нотаріальні дії необхідні для реєстрації корпоративних прав. Серед вимог позивачів було видати їм свідоцтва про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном за Формою 16. 04.09.2017 відповідачем було винесено постанову, якою відмовлено позивачу-1 у вчиненні нотаріальних дій у тому числі у видачі свідоцтва по Формі 16. Враховуючи зазначене, позивачі просять суд зобов`язати відповідача вчинити нотаріальні дії для того, щоб успадкувати корпоративні права на території Британських Віргінських островів. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити. Зазначив, що Форма 16 є належним документом, також уточнив, що на даний час не має доступу для отримання інформації з Британських Віргінських островів. Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що [PERSON] є неналежним позивачем у справі. На даний час вона не має права звертатись в якості позивача. Також зауважила, що сторона не надала жодних доказів неможливості отримати інформацію з Британських Віргінських островів. Тому вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Також представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у зв`язку з тим, що смерть [PERSON] була зареєстрована на території Швейцарської Конфедерації , на підтвердження факту смерті представниками спадкоємців відповідачу було надано оригінал витягу з реєстру акті цивільного стану кантону Цюрих (підтвердження реєстрації випадку смерті), апостильований Державною канцелярією кантону Цюрих Швейцарської Конфедерації із підшитим до нього перекладом на українську мову, вчиненим другим секретарем з консульських питань Посольства України в Швейцарській Конфедерації. Факти щодо відмови відповідача щодо зобов`язання видати свідоцтва про право власності на спадщину за формою 16 були неодноразовим предметом дослідження, як і при проведенні перевірок здійснення нотаріальної діяльності нотаріуса Поручник А.Ю. Міністерством юстиції України за зверненням фізичних осіб, так і в судових провадженнях. Перевірки проведені, Міністерством юстиції України не знайшло порушень щодо відмови позивачам видати свідоцтво про право на спадщину за формою 16. Окрім того у відзиві зазначено, що позивачами не зазначено підстав скасування постанов відповідача, тобто не зазначено норму матеріального права, яка порушена відповідачем при видачі постанов про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за формою 16. Враховуючи викладене, представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити. В квітні 2019, від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач незаконно відкрила спадкову справу на підставі довідки перевезення труни, яка була викрадена у позивачки. Колишні бізнес-партнери загиблого чоловіка, скориставшись довірою вбитої горем матері, від її імені та на підставі довідки, яку отримувала позивачка для перевезення труни чоловіка з Швейцарії до України, відкрили спадкову справу у свого приватного нотаріуса з метою проконтролювати та завадити отриманню спадкоємцями спадку, особливо за кордоном. Підтвердженням є отримання 21.08.2015, представником Контініум Гаврилюк Л.Р. довіреності на представлення інтересів мати загиблого - [PERSON] щодо спадкової справи. Таким чином, не спадкоємці приймали рішення про відкриття спадкової справи саме у Поручник А.Ю . Наслідком цього є відмова відповідача видати свідоцтво форми 16 про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, заслухавши представника позивачів та представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спірні відносини врегульовано Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та Цивільним кодексом України. Судом встановлено, що позивач-1 [PERSON] та [PERSON] з 04.09.1993 року перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] . У подружжя є діти: позивач-2 [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого 09.12.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області та позивач-3 малолітня [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого 06.09.2007 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва. [INFO], [PERSON] помер, смерть [PERSON] була зареєстрована на території Швейцарської Конфедерації що підтверджується Витягом з реєстру щодо актового запису про смерть, апостильований Державною канцелярією кантону Цюрих Швейцарської Конфедерації із підшитим до нього перекладом на українську мову, вчиненим другим секретарем з консульських питань Посольства України в Швейцарській Конфедерації. 25.08.2015, Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. заведено спадкову справу № 2/2015 щодо майна [PERSON] та внесені відповідні відомості до спадкового реєстру під № 57852138 (спадкодавець [PERSON] , [INFO] , с. Острожець Млинівського району Рівненської області), за якою спадкоємцями є позивачі та мати померлого - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом зі спадкового реєстру від 31.03.2017 року. Спадкове майно після смерті [PERSON] у передбачені законом терміни в рівних частинах прийняте спадкоємцями: дружиною [PERSON] , сином [PERSON] , матір`ю померлого [PERSON] та донькою [PERSON] , про що відповідачем видано Свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до змісту статей 1216, 1217, 1218 та 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Статтею 1297 ЦК України, визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. 12.07.2017, [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. із заявою про включення до складу спадщини майна та майнових прав та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном, за Формою 16, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5. Згідно ч. 2 статті 1 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до ч.1 статті 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам та організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Відповідно до вимог пункту 31 Інструкції нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; в інших випадках, передбачених Законом України «Про нотаріат». Листом від 19.08.2017 за № 355/02-14 Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. повідомила позивача-1 про необхідність надання документів, що підтверджують належність майна за кордоном померлому. В свою чергу, 29.08.2017 позивачем-1 направлено на адресу нотаріуса лист із вимогою щодо прийняття остаточного рішення за вищеозначеною заявою, однак витребуваних документів не надано. Постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. від 04.09.2017 за №374/02-31 позивачу-1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку спадкового майна, а саме: акцій в іноземних компаніях, у зв`язку із тим, що не подано відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. 14.07.2018, позивач-2 [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. із заявою про включення до складу спадщини майна та майнових прав та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном, за Формою 16, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5. Листом від 23.07.2018 за № 272/02-14 Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. повідомила позивача-2 про необхідність надання документів, що підтверджують належність майна за кордоном померлому. Постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. від 13.12.2018 за №405/02-31 позивачу-2 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку спадкового майна, а саме: акцій в іноземних компаніях, у зв`язку із тим, що не подано відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. Постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. від 13.12.2018 за №406/02-31 позивачу-3 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку спадкового майна, а саме: акцій в іноземних компаніях, у зв`язку із тим, що не подано відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. В листі Головного територіального управління юстиції у Київській області від 27.08.2018 № Д-1393/Д-1467, зазначено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину, яке знаходиться за кордоном, не встановлює склад спадкового майна, а видає свідоцтво на все майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось. Позивач, вважаючи вищевказані постанови протиправними та такими, що порушують їх права на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , звернулись до суду з даним позовом. Статтею 34 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що до нотаріальних дій що вчиняються нотаріусами, окрім іншого, віднесено видачу свідоцтва про право на спадщину. Із змісту глави 7 та 8 Закону України «Про нотаріат», вбачається, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.04.2018 у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2018, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.04.2018, скасовано; адміністративний позов [PERSON] задоволено; визнано протиправним та скасовано постанову Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04.09.2017 року. Зобов`язано Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом за формою №16 (Свідоцтво про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном), згідно якого спадкоємцями всього майна [PERSON] , який помер [INFO] , де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, є його дружина [PERSON] (1/4 частки спадщини), син [PERSON] (1/4 частки спадщини), дочка [PERSON] (1/4 частки спадщини), мати [PERSON] (1/4 частки спадщини). Постановою Верховного Суду від 28.11.2018, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.04.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2018 скасовано. Провадження по справі за позовом [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. про визнання протиправним та скасування рішення закрито. Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину встановлено главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012року № 296/5 (надалі - Порядок). Відповідно до п.1 глави 10 розділу ІІ Порядку, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Пунктом 2 глави 10 розділу ІІ Порядку встановлено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Відповідно до змісту п.3 глави 10 розділу ІІ Порядку, право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Пунктом 4 глави 10 розділу ІІ Порядку встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. При оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи. Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Оскільки смерть спадкодавця була зареєстрована на території іноземної держави, відповідно до зазначеного вище порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус витребувала документи, що підтверджують факт смерті спадкодавця. Законодавство України не передбачає обов`язкової наявності свідоцтва про смерть, якщо смерть була зареєстрована на території іноземної держави. Форма №16 Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном, міститься в додатках до правил ведення нотаріального діловодства, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року № 3253/5. За цією формою видаються свідоцтва про право на спадщину для пред`явлення на території тих держав, з якими Україною не укладено міжнародного договору про правову допомогу. Посилання позивачів на лист Головного територіального управління юстиції в Київській області від 27.08.2018 року №Д - 1393/Д-1467, суд не може прийняти як лист як нормативно-правовий акт, так як лист носить інформаційний характер. Як вбачається з матеріалів справи позивачами не надано суду жодних доказів щодо неможливості вирішення питання про спадкування іншим шляхом, саме докази: звернення до органів Британських Віргінських островів з відповідними заявами, наявність відкритого цивільного судового провадження щодо прийняття спадщини за законами БВО, запит з відповідного іноземного суду. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed