Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

В жовтні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.09.2000 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського Вінницької міської ради Вінницької області, актовий запис №1616. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Сімейне життя у сторін не склалось, оскільки припинення сімейних стосунків викликано неможливістю спільного спілкування, вирішення сімейних питань, конфліктів. Сім'я фактично розпалась, шлюб носить лише формальний характер, тому позивач прийшла до висновку про розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Чернякова М.А., в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позові, просили шлюб розірвати та стягнути понесені судові витрати. Також позивачка [PERSON] суду пояснила, що шлюб існує формально, оскільки вони з відповідачем з червня 2017 року припинили подружні, сімейні відносини, разом не проживають, не ведуть спільне господарство, мають різні бюджети та плани на майбутнє через те, що між ними відсутнє почуття любові та поваги один до одного. Крім того, додала, що неможливість подолання непорозумінь, конфліктів із відповідачем по справі, вкрай негативно відображається на стані її здоров'я, вона перестала спати, їсти, втратила сон і спокій, а тому категорично заперечила можливість збереження шлюбу із відповідачем. Пояснила, що її звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу є виваженим і обдуманим кроком при тому, що вони з відповідачем прожили у шлюбі 17 років. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що дійсно, з червня 2017 року вони з позивачкою припинили подружні, сімейні відносини, разом не проживають, не ведуть спільне господарство, мають різні бюджети, бо позивачка покинула його. На запитання суду пояснив, що оскільки позивачка хоче розлучитися, то він не заперечує, проте їм потрібно вирішити їх майнові питання, а тому просив надати строк на примирення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову без надання сторонам строку для примирення з таких підстав. Судом встановлено, що 12.09.2000 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського Вінницької міської ради Вінницької області, актовий запис № 1616 (а. с. 5). З пояснень сторін суд встановив, що сторони не мають спільних ні повнолітніх, ні неповнолітніх дітей. З червня 2017 року сторони припинили подружні, сімейні відносини, разом не проживають, не ведуть спільне господарство, мають різні бюджети та плани на майбутнє через те, що між ними відсутнє почуття любові та поваги один до одного. Позивачка [PERSON] категорично заперечила можливість збереження шлюбу, посилаючись на те, що примирення між сторонами не можливе, оскільки неможливість подолання непорозумінь, конфліктів із відповідачем по справі, вкрай негативно відображається на стані її здоров'я, вона перестала спати, їсти, втратила сон і спокій. А відповідач [PERSON] з червня 2017 року (коли позивачка пішла від відповідача) не намагався примиритися із позивачкою, навіть після того, як позивачка звернулася до суду з даним позовом. Стаття 1 СК України містить у собі основні принципи регулювання сімейних відносин в Україні, а саме визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім'ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім'ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім'ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім'ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] категорично заперечила можливість збереження шлюбу, посилаючись на те, що примирення між сторонами не можливе, при цьому відповідач [PERSON] з червня 2017 року (коли позивачка пішла від відповідача) не намагався примиритися із позивачкою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не переконав суд у дійсності своїх намірів щодо збереження самого шлюбу та сім'ї сторін, не аргументував що конкретно він планує зробити чи які вчинити конкретні дії для відновлення почуття любові та поваги до нього з боку позивачки. При цьому пояснював, що він не заперечує щодо розірвання шлюбу, але вважає за необхідне спочатку вирішити майнові питання із позивачкою. Передбачене ч. 1ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. Тобто законом передбачено надання судом строку для примирення подружжя лише з метою збереження шлюбу та гармонійних відносин між чоловіком і жінкою в шлюбі, а не для вирішення майнових чи інших питань між сторонами. Із пояснень позивачки [PERSON] суд встановив, що подальше збереження шлюбу із відповідачем [PERSON] суперечить її інтересам, оскільки вона не бачить свого майбутнього разом із відповідачем [PERSON], що має істотне значення, при цьому судом також встановлено, що сторони фактично не проживають разом як подружжя з червня 2017 року, не ведуть сімейне господарство, спільних дітей не мають, що звернення позивачки до суду із позовом про розірвання шлюбу є виваженим і обдуманим кроком при тому, що вони з відповідачем прожили у шлюбі 17 років, а відповідач [PERSON] з червня 2017 року не намагався примиритися із позивачкою і головним для відповідача є вирішення майнових питань, а не збереження шлюбу і продовження сімейних, подружніх відносин із позивачкою. З урахуванням наведених норм матеріального права, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, оцінивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і зберегти її неможливо, тому позов підлягає до задоволення, а шлюб, який укладений між [PERSON] і [PERSON] - розірванню. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем по справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а саме 640,00 грн. судового збору та 1000, 00 грн. витрат на правничу допомогу адвоката з урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». На підставі викладеного та

Outcome: approved