Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правовідносини по даному позову регулюються Кодексом законів про працю України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій частині строк виплатити не оспорювану ним суму. В судовому засіданні встановлено, що на підставі наказу № 493 л від 01.12.2008 року [PERSON] була прийнята до Єнакіївського управління по газопостачанню та газифікації ВАТ «Донецькоблгаз» на посаду оператора НЗМ 4 розряду. (а.с.5) Наказом № 163 л від 30.06.2015 року її було звільнено за ст. 36 ч.1 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с. 5) Згідно довідки, виданої ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», фактична заборгованість по заробітній платі станом на 27.09.2018 року перед позивачем складає 9957,42 грн. (а.с. 10). Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем та відповідачем не було проведено з позивачкою повного розрахунку по заробітній платі при звільненні. Тому суд вважає, що відповідач порушив законні права позивачки на оплату її праці. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів стосовно відсутності заборгованості по заробітній платі перед позивачкою. Таким чином, суд приходить до висновку, що на користь позивачки підлягає стягненню з відповідача сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 9957,42 грн. Також позивачка просить відшкодувати за рахунок відповідача понесені витрати на правову допомогу, надану адвокатом [PERSON], в сумі 1600 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати: 1)На професійну правничу допомогу. 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до вимог ч.2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи 10 жовтня 2018 року між позивачкою [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги, за умовами якого адвокат [PERSON] відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» бере на себе зобов'язання надавати правову допомогу [PERSON] у справі про стягнення заробітної плати. (а.с. 7). Крім того, позивачем до позовної заяви надано квитанцію № 79 від 06.09.2018 року про сплату ним гонорару адвокату [PERSON] за веденням справи про стягнення заробітної плати. (а.с. 6) Однак, суд не бере до уваги зазначену квитанцію, оскільки, договір про надання правничої допомогу був укладений між [PERSON] та адвокатом [PERSON] 10 жовтня 2018 року, а квитанція датована 06 вересня 2018 року, тобто до укладення договору, з чого суду незрозуміло, за яким договором позивачем було сплачено адвокату [PERSON] гонорар в сумі 1600 грн. Враховуючи те, що в даній справі позивачка та її представник [PERSON], який діє на підставі договору від 10.10.2018 року, особистої участі у справі не приймали, то його участь у справі не можна вважати наданням професійної правничої допомоги в розумінні ст.137 ЦПК України. Крім того, позивачем не надано суду належних чином оформлених доказів про надання правничої допомоги, зокрема акту виконаних робіт, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 1600 грн. За вказаних підстав вищевказані вимоги є необґрунтованими. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати в сумі 704,80грн.

Outcome: partial