Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

В грудні 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили ухвалити рішення, яким визнати на ними право власності в порядку спадкування за законом за кожним на 1/2 частку житлового будинку розташованого за адресою: вул. Молодіжна, буд. 7 с. Волоське Дніпровський район Дніпропетровська область, що складається з будинку літ. А загальна площа 76,1 кв.м., житловою площею 44,8 кв.м., до складу якого входять: 1 - коридор площею 8,2 кв.м., 2 кухня площею 10,6 кв.м., 3 кімната площею 11,0 кв.м., 4 кімната площею 14,4 кв.м., 5 кімната площею 11,4 кв.м., 6 передпокій площею 6,6 кв.м., 7 кімната площею 8,0 кв.м., 8 санвузол площею 4,7 кв.м., 9 комора площею 1,2 кв.м., а також такі господарські будівлі та споруди: прибудова літ. а, погріб літ. В, літня кухня літ. Д, сарай літ. Е, огорожа №1-3, після смерті батька [PERSON], померлого 10 квітня 2014 року. Представник позивачів за довіреностями [PERSON] надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду заяву в якій просив розглянути справу без участі представника сільської ради згідно діючого законодавства (а.с.45). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 10 квітня 2014 року помер батько позивачів [PERSON], про що свідчить актовий запис №08 від 14 квітня 2014 року в свідоцтві про смерть серії 1-КИ №563706 виданому Виконавчим комітетом Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.21). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок розташований за адресою: вул. Молодіжна, буд. 7 с. Волоське Дніпровський район Дніпропетровська область та господарські будівлі та споруди. Заповітів [PERSON] не складав. Спадкоємцями першої\~черги після\~померлого 10\~квітня 2014\~року [PERSON]\~є його\~діти [PERSON] та [PERSON] (позивачі по справі). Позивачі, як спадкоємці першої черги, відповідно до чинного законодавства звернулися до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] з заявами про прийняття спадщини та отримання свідоцтв. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на будинок позивачам було відмовлено, оскільки не підтверджується належність [PERSON] померлій 13 травня 1995 року спадковго майна, а саме: житлового будинку розташованого за адресою: вул. Молодіжна, буд. 7 с. Волоське Дніпровський район Дніпропетровська область, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 жовтня 2017 року (а.с.71). Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Встановлено, що згідно Акту переселенця від 10 дня 1980 року (а.с.24) спадковий житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Молодіжна, буд. 7 с. Волоське Дніпровський район Дніпропетровська область належав [PERSON] (матері спадкодавця), що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області» від 18.07.2017 року №717 (а.с.23). 13 травня 1995 року мати спадкодавця [PERSON] померла (а.с.20), після смерті якої відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] був її син [PERSON] (спадкодавець), який в свою чергу за часи свого життя фактично прийняв спадщину, але правовстановлюючі документи на домоволодіння не оформляв. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На теперішній час є чинним Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, в редакції від 13.06.2012 року. Згідно з п.1.1, п.3.1 Порядку передбачається прийняття в експлуатацію усіх закінчених будівництвом об'єктів, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, за винятком закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. За приписами абз.2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, на час будівництва та завершення будівництва житлового будинку (згідно Технічного паспорту 1980 року), що є предметом спору, реєстрація права власності на нього не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. За життя спадкодавець не зареєстрував належне йому право власності на спадкове майно, у звязку з чим позивачі не мають можливості скористатися належним їм правом на отримання спадщини. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право [PERSON] та [PERSON], вони не мають можливості оформити свої спадкові права, оскільки батьком за життя не оформлено правовстановлюючий документ на спадковий будинок. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Зібрані по справі докази вказують, що фактично померлому 10 квітня 2014 року [PERSON] належав житловий будинок №7 по вул. Молодіжній в с. Волоське Дніпровського району Дніпропетровської області з надвірними будівлями і спорудами. За життя спадкодавець [PERSON] не зареєстрував право власності на належний йому після смерті матері [PERSON] житловий будинок, у звязку з чим позивачі не мають можливості скористатися належним їм правом на отримання спадщини. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачі вступили в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцями за законом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачами спадкових прав на житловий будинок у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок розташований за адресою: вул. Молодіжна, буд. 7 с. Волоське Дніпровський район Дніпропетровська область та господарські будівлі. На підставі викладеного,

Outcome: approved