Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

В жовтні 2013 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягувати щомісячно з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути з відповідача сплачений судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з громадянином Республіки Узбекистану [PERSON] з 25 вересня 2010 року, який рішенням суду від 20.08.2012 року було розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що з самого народження малолітній син знаходиться на її утриманні та постійно проживає з нею, вона піклується про нього, забезпечує матеріально, утримує самостійно, піклується про його фізичний та духовний розвиток. Як зазначає позивач, відповідач тривалий час (близько трьох років) свідомо не приймає участі у вихованні та утриманні малолітнього сина [PERSON], не цікавиться життям та здоров'ям дитини, жодної участі у навчанні, щоденному вихованні та інтелектуальному розвитку дитини не приймає, з давнього часу відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Що, в свою чергу, не дозволяє їй самостійно на достатньому рівні забезпечувати виховання та розвиток дитини. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків та долі дитини змусило її звернутися до суду з даним позовом. З огляду на викладене, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, позивач просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та просили задовольнити. Відповідач, будучи повідомленим належним чином про місце, день та час судового розгляду справи у відповідності до вимог ЦПК України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Позивачем відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідача [PERSON] викликано в суд через оголошення у пресі - газету «Урядовий кур'єр» та вищезазначену газету з викликом надано до суду, клопотань від відповідача до суду про відкладення розгляду справи та розгляд справи у його відсутність не надходило, тому судом ухвалено про проведення розгляду справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів у відсутність відповідача у загальному порядку, оскільки позивач проти проведення заочного розгляду справи заперечувала . Представник третьої особи Органу опіки та піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, вважаючи позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, надавши при цьому висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO] Суд, вислухавши пояснення позивача, думку представника Органу опіки та піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши та проаналізувавши наявні в справі докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Батьки зобов'язані, згідно статті 180 СК України, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 25 вересня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 25.09.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області /серія [NUMBER]/, (а.с.17), який рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2012 року, розірваний (а.с. 9). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком малолітнього [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві /серія [NUMBER]/ (а.с. 8). З матеріалів справи вбачається, що малолітній [PERSON], [INFO], є громадянином України та проживає разом з матір'ю - [PERSON]. Матеріали справи також свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки сином ніколи не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, ніякої участі у його житті та розвитку не приймає. Згідно характеристики, наданої ДНЗ №651 Управління освіти Солом'янської районної державної адміністрації в м. Києві, малолітній [PERSON] відвідує садок з вересня 2012 року. За весь період перебування [PERSON] в дитячому садку вихователь не бачила його батька. Піклується про дитину та забирає з садочку матір (а.с. 11). Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно висновку Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.02.2014 року № 108-1221/01, прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що в ході судового розгляду встановлено, що відповідач по справі ухиляється від виконання батьківських обов`язків, про фізичний, духовний розвиток дитини не дбає, матеріальної допомоги не надає, що дає підстави для позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу/заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як встановлено судом, малолітній [PERSON], [INFO], постійно проживає з матір'ю [PERSON] та перебуває на її утриманні, відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Враховуючи, що оскільки обов'язок утримання дитини покладається на обох з батьків, а також те, що позивач несе витрати по утриманню дитини, з врахуванням: віку дитини, забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров'я та відпочинок, а відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя, враховуючи передбачені законом обставини, а також те, що позивач самостійно виховує дитину і дитина проживає разом з нею, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі заявлених позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи вищевикладене, досліджуючи зазначені обставини справи та оцінюючи зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законними, обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved