Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 6 357 грн. та моральної в розмірі 5 000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Позивач вказує, що з вини відповідача, яка є власником квартири [ADDRESS] поверхом вище цього ж будинку, 12-13 листопада 2013 року було залито водою його квартиру, в результаті чого частина стелі та стіни у ванній кімнаті, кладовій були залиті водою, а також з'явилися мокрі плями на стіні у житловій кімнаті. У зв'язку з зазначеним, позивач був змушений звернутися до КП «Житсервіс-2» та КП «Ізмаїльське ВУВКГ» з вимогою зафіксувати та підтвердити факт залиття квартири з вини відповідача, оскільки залиття квартири відбулося з вини власника квартири, яка знаходиться поверхом вище, тобто квартири [ADDRESS]. 22.11.2013 року комісія з КП «Житсервіс-2» склала відповідний акт, яким було зафіксовано наслідки затоплення квартири. 25.11.2013 року працівники КП «Ізмаїльське ВУВКГ» також склали акт, яким зафіксували затоплення квартири та зазначили підставу цього затоплення - протікання сифона під ванною в квартирі [ADDRESS]. 03.12.2013 року майстри КП «Житсервіс-2» склали акт, яким зафіксували, що в квартирі, в спальній кімнаті в куті кімнати від стелі і до полу знаходяться плями сирості та плісняви. Згідно звіту про незалежну оцінку майнової шкоди, причиненої в результаті залиття квартири, суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Експерт-Текнор» майнова шкода, яка була нанесена позивачу шляхом затоплення його квартири складає 6 357 грн. В зв'язку з чим позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача матеріальну шкоду в сумі 6 357 грн., та суму моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., завданої йому в наслідок порушення права власності та постійного переживання за майбутні витрати, пов'язані з ремонтом затоплених місць квартири, що приводить до психічного розладу та нервових переживань. Також [PERSON] просить стягнути з відповідача суму витрат, за оплату звіту про незалежну оцінку ТОВ «Експерт-Текнор» у розмірі 400 грн. та судові витрати у розмірі 487,20 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги та обставини позову [PERSON] не визнали, просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в запереченнях на позовну заяву (а.с. 110), а саме у зв'язку з тим, що 11.12.2013 року спеціалістами КП «Ізмаїльського ПУВКГ» при огляді мереж водопостачання та каналізації протікання не виявлено та складено відповідний акт. Крім того, в повідомлені КП «Ізмаїльського ПУВКГ» від 10.12.2013 року №2037 вказується, що 2 та 6 грудня 2013 року проводився огляд мереж водопостачання в квартирі [ADDRESS], протікання не виявлено. З огляду на вказане, відповідач вважає суму матеріальної та моральної шкоди, яку просить стягнути з неї позивач необґрунтованими. Вислухавши позивача, відповідача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 22 ЦК України особа якій завдані збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Цивільно-правова відповідальність за завдану матеріальну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування від 18.03.2013 року. (а.с. 8) Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.02.2014 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що знаходиться поверхом вище. (а.с. 37-38) Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог п.п. 3, 5 п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006р., власник та наймач ( орендар) квартири зобов'язаний дотримуватись вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. Згідно положень статей 1166 та 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, зокрема в результаті бездіяльності заподіювача, необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди. Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Судом встановлено, що факт залиття квартири, яка належить позивачу, мав місце 12-13 листопада 2013 року. Пояснення [PERSON] що, у заливі вона не винувата жодними засобами перед судом не доведені та не можуть беззаперечно свідчити, що факт залиття не мав місця та, що це залиття відбулось не з її вини та не внаслідок недбалого ставлення до сантехнічного обладнання. Також не підтверджені доводи, що не було залиття квартири, а скоріше всього утворився конденсат у зв'язку з не опаленням відповідачем квартири в зимовий період. Доводи відповідача про те, що в повідомлені КП «Ізмаїльського ПУВКГ» від 10.12.2013 року №2037 вказується, що 2 та 6 грудня 2013 року проводився огляд мереж водопостачання в квартирі [ADDRESS], протікання не виявлено, сантехнічні прилади в її квартирі знаходиться в задовільному стані та є справними суд не приймає до уваги, оскільки це не свідчить про відсутність вини відповідача у залитті квартири, крім того, самою відповідачкою підтверджується факт проведення ремонтних робіт в ванній кімнаті в грудні 2014 року, хоча в даній квартирі ніхто не проживає і не було в цьому необхідності. Таким чином, з вини [PERSON], власниці квартири [ADDRESS] в листопаді 2013 року була затоплена квартира [ADDRESS] цього ж будинку, належна [PERSON], а саме, встановлено, що в ванній кімнаті мокра пляма по шву бетонної плити та на стелі, в кладовій мокра пляма та пляма плісняви, що виникли внаслідок протікання сифона під ванною в квартирі [ADDRESS], що підтверджується актом КП «Житсервіс-2» від 22.11.2013 року, актом КП «Ізмаїльське ВУВКГ» від 25.11.2013 року, актом КП «Житсервіс-2» від 03.12.2013 року (а.с.10-12), а також поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Суд не приймає до уваги свідчення свідків [PERSON], [PERSON], та [PERSON] оскільки вони спростовуються актом КП «Ізмаїльське ВУВКГ» від 25.11.2013 року. Свідчення [PERSON], щодо не складання ним акту та не перебування за адресою позивача спростовуються свідченнями [PERSON], та [PERSON], які також суперечать одне одному. Згідно ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілим, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно звіту ТОВ «Експерт-Текнор» про незалежну оцінку майнової шкоди, завданої власнику квартири [ADDRESS], внаслідок її затоплення з верхнього поверху, без урахування НДС, вартість матеріальної шкоди становить 6 357 грн. (а.с.13-14). Тому, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума матеріальної шкоди у розмірі 6 357 грн., оскільки вимоги в цій частині доведені та обґрунтовані. Суд вважає, що витрати позивача за оплату звіту про незалежну оцінку у розмірі 400 грн. є збитками [PERSON], тобто це втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (ст. 22 ЦК України), тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за оплату звіту про незалежну оцінку у розмірі 400 грн. підтверджені копією квитанції до прибуткового касового ордеру №27 від 06.12.2013 року (а.с.15). Що стосується стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. В позовній заяві позивач вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача, йому завдано моральну шкоду, яка полягає у порушення права власності та постійному хвилюванні за майбутні витрати, пов'язані з ремонтом затоплених місць квартири, що приводить до психічного розладу та нервових переживань, тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Частинами 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» від 31.03.1995 року № 4, із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму ВС № 5 від 25.05.2001 року та № 1 від 27.02.2009 року судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує суть позовних вимог, характер діяння особи, яка заподіяла шкоду, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав [PERSON], у зв'язку з порушенням його права власності з боку відповідача, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (стан здоров'я) в зв'язку з чим вважає, що сума моральної шкоди повинна бути стягнута з відповідача у розмірі 1500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial