Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

В грудні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно як на частку в спільній сумісній власності. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 квітня 2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, - задовольнити частково. Був встановлений факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без шлюбу з період з березня 2004 року по січень 2012 рік. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю відмовлено. Але, вирішивши спір по суті, суд у резолютивній частині не розвязав питання про судові витрати, які були сплачені позивачем [PERSON] при подачі позовної заяви. Відповідно до ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обовязковою. В судове засідання сторони не з'явилися. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Згідно зі ст. ст. 79,88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. (ст.79 ЦПК України). При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір в загальному розмірі 609 гривень. При цьому на момент подання позову (грудень 2014 року), відповідно до Закону України Про судовий збір передбачалося, що за подання заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати 243,60 грн. та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати 3654 грн. За подання заяви у справах окремого провадження сплачується судовий збір у розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати 121,80 грн. Отже в частині повернення позивачу судового збору, суд вважає, що є підстави для часткового стягнення з відповідача [PERSON]. судового збору в розмірі - 121,80 грн. (пропорційно до задоволеної частини позовних вимог ). Що стосується стягнення з відповідача витрат за будівельно технічний висновок вартості будівельних матеріалів (квитанція № 125971 а.с.52) в розмірі 1000 грн., то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити позивачу, оскільки в цій частині в задоволенні позовних про визнання вказаного майна спільною сумісною власністю було відмовлено. З цих же підстав, суд вважає, що необхідно відмовити і в поверненні витрат, що були сплачені позивачем за експертний висновок № 963-964 від 16.01.2017 року. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У пункті 48 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 роз'яснив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Приєднаною до справи квитанцією від 18 грудня 2014 р. № 114, (а.с.51), від 16 лютого 2015 р. № 14, (а.с. 152), від 27 березня 2017 р. № 23 (а.с. 256) підтверджується оплата позивачем витрат на правову допомогу адвоката в сумі 2500 грн, проте суд вважає, що сплачені позивачем кошти за правову допомогу адвоката підлягають частковому відшкодуванню в розмірі 1250 грн., враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved