Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~В грудні 2018 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. \~ \~ \~ \~В позовній заяві вона вказала, що перебувала із [PERSON] у цивільному шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обовязків, коштів на утримання дитини не надає, тому [PERSON] просить стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. В лютому 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позов визнає частково на суму 1000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач не погоджується з доводами [PERSON] про стягнення з нього аліментів в розмірі 2000 гривень, оскільки позивачка не надала жодних доказів, які б підтверджували його можливість сплачувати аліменти в такому розмірі, а також доказів того, що вона витрачає на утримання сина кошти в більшому розмірі, аніж розмір прожиткового мінімуму. На утриманні [PERSON] перебуває його непрацездатна мама пенсійного віку [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги визнає частково, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних мотивів. Судом встановлено, що сторони перебували в цивільному шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті вказує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З врахуванням вищенаведених вимог закону, матеріального становища відповідача, який має на утриманні непрацездатну матір, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання сина в розмірі 1 300 гривень щомісячно. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 768,40 гривень судового збору. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial