Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю « Кей-Колект» ( далі - ТОВ « Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. ( далі- приватний нотаріус Суперфін Б.М.) про визнання неправомірним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу), індексний номер № 23382722 , прийняте 04 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Борисом Михайловичем та скасування державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за товариством з обмеженою відповідальністю « Кей - Колект». Позиція позивача. Позов обґрунтовано тим, що 29.04.2008 року між АКІБ « УкрСиббанк» ( далі-Банк) та [PERSON] ( далі - Позивачем, Позичальником) укладено договір про надання споживчого кредиту № 11341053000. На забезпечення виконання зазначеного кредитного договору між Банком та Позивачем 29.09.2008 року укладено Договір іпотеки № 11341053000/З, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М., реєстровий номер 1617. За умовами вказаного договору , в іпотеку Банку Позичальником було передано трикімнатну квартиру, загальною площею 69,36 кв.м., житловою площею 43.37 кв.м., що розташована за адресою : [ADDRESS] , яка належала йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі- продажу від 27.12.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С., реєстровий номер 2844. 04.08.2015 року приватним нотаріусом Суперфіном Б.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний № 23382722, яким було, як на думку позивача, позбавлено його належного йому на праві власності майна , а саме трикімнатної квартири, загальною площею 69,36 кв.м., житловою площею 43.37 кв.м., що розташована за адресою : [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно було зареєстровано за ТОВ « Кей-Колект». Вважає таке рішення приватного нотаріуса Суперфіна Б.М. неправомірним, оскільки останнім не перевірено чи має ТОВ « Кей-Колект» зареєстроване право власності на вказане майно. Вказує, що спірна квартира підпадає під дію Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника ; іншого житла він не має; загальна площа не перевищує 140 кв.метрів. Позивач зазначає, що реєструючи право власності на належну позивачу квартиру за Іпотекодержателем, відповідачем порушено вимоги Закону України « Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження» ( в редакції на час вчинення оскаржуваної реєстраційної дії), оскільки вчинена ним дія не була пов`язаною із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Зауважує також про те, що окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя він не укладав з жодною юридичною особою, а тому у приватного нотаріуса Суперфіна Б.М. були відсутні правові підстави для реєстрації права власності на належну йому квартиру за ТОВ « Кей-Колект». Позиція відповідача. 11 квітня 2018 року від відповідача - ТОВ « Кей-Колект» до суду надійшов відзив на позов ( а.с.42-50). Заперечення мотивовані тим, що , по-перше, як на думку відповідача, справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства ; по-друге, позивачем на підтвердження своїх доводів не надано суду належних та допустимих доказів ; по-третє, норми Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на які позивач посилається як на правові підстави заявлених вимог, на спірні правовідносини не розповсюджуються. Заяви, клопотання. 29 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з клопотанням про витребування у приватного нотаріуса Суперфіна Б.М. копій рішення від 04.08.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер № 23382722 ,щодо реєстрації за ТОВ « Кей-Колект» права власності на квартиру [ADDRESS] та документів, на підставі яких було прийнято дане рішення ( а.с.22-23). 11 квітня 2018 року представником відповідача ТОВ « Кей-Колект» подано до суду клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з її підсудністю суду адміністративної юрисдикції, а не загальної ( а.с.42-44). 20 червня 2018 року представником відповідача ТОВ « Кей-Колект» повторно подано до суду аналогічне клопотання ( а.с.71-73). 18 вересня 20218 року від позивача до суду надійшли заперечення проти клопотання про закриття провадження у справі ( а.с.81-83). Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Антоненка М.В. від 10 жовтня 2017 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у попереднє судове засідання ( а.с.16). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Антоненка М.В. від 22 січня 2018 року справу призначено до розгляду по суті ( а.с.23). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2018 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено ; витребувано у приватного нотаріуса Суперфіна Б.М. копій : рішення від 04.08.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер № 23382722 ,щодо реєстрації за ТОВ « Кей-Колект» права власності на квартиру [ADDRESS] та документів, на підставі яких було прийнято дане рішення ( а.с.36). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2018 року клопотання ТОВ « Кей-Колект» задоволено ; провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України ( а.с.96). Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 лютого 2019 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2018 року про закриття провадження у цій справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду ( а.с. 166-168). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 1 березня 2019 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у підготовче судове засідання ( а.с.174-175). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті ( а.с.197). 24 квітня 2019 року на адресу Київського державного нотаріального архіву надіслано судовий запит з метою отримання копій : рішення від 04.08.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер № 23382722 ,щодо реєстрації за ТОВ « Кей-Колект» права власності на квартиру [ADDRESS] та документів, на підставі яких було прийнято дане рішення ( а.с.203) 24 квітня 2019 року на адресу Головного територіального управління юстиції у м. Києві надіслано судовий запит з метою отримання інформації щодо реєстрації/припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. ( а.с.204). 20 травня 2019 року на адресу Управління з питань нотаріату головного територіального управління юстиції у м. Києві надіслано судовий запит з метою отримання інформації щодо реєстрації/припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. та назви установи, якій передані всі документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. ( а.с.219). В суді представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову. Представник відповідача - ТОВ « Кей-Колект» та відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце проведення судових засідань повідомлялися належним чином. Про причину неявок суд не повідомили. У відповідності до положень статті 223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності відповідачів. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача , з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за реєстр. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. В суді встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - банк, АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11341053000. Предмет договору - надання [PERSON] кредиту в іноземній валюті у розмірі 70000 дол. США. ( а.с.8-11). В цей же день, 29 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] для забезпечення виконання всіх грошових зобов`язань за кредитним договором №11341053000 від 29.04.2008 передав в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру [ADDRESS] , та є власністю Іпотекодавця на підставі Договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С., від 27.12.1995 року за р.№ 2844. ( а.с.6-8). Розділом 5 Договору іпотеки встановлені застереження щодо задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до пункту 5.2 зазначеного договору позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: 5.2.1. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; 5.2.2. Отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». 12 грудня 2011 року між Банком (Клієнт) та ТОВ «Кей-Колект» (Фактор) було укладено договір факторингу №1, відповідно до якого Банк зобов`язується передати у власність ТОВ «Кей-Колект», а Фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладення цього договору визначений у додатку №1 до договору. Одночасно із відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення. У виписці з додатку №1 до договору факторингу №1 від 12.12.2011 зазначений кредитний договір №11341053000 від 29.04.2008. 12 грудня 2011 між Банком (цедент) та ТОВ «Кей-Колект» (цесіонарій) було укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, в тому числі і за договором іпотеки №11341053000 від 29.04.2008, укладеного між Банком та [PERSON], про що свідчить виписка з додатку №1 до договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011. 04 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіним Борисом Михайловичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 23382722, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , за ТОВ «Кей-Колект». Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 березня 2016 року, номер запису 10664838, підставою для виникнення права власності за ТОВ «Кей-Колект» є Договір іпотеки від 29 квітня 2008 року зареєстрований в реєстрі за №1617, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. Не погоджуючись з вказаним рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М., позивач звернувся до суду з цим позовом. За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон України №1952-IV). Відповідно до статті 2 Закону України №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України №1952-IV, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону України №1952-IV, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1)договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов`язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3)свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: 1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; 2) рішень судів, що набрали законної сили; 3) постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; 4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; 5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; 7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом. На час виникнення спірних правовідносин процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна було врегульовано Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2013 за №868 (далі - Порядок №868). Відповідно до пункту 8 Порядку №868, для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Міністерство юстиції України. Заява подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна. Частиною першою пункту 36 Порядку №868 передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Згідно до абзацу першого пункту 37 Порядку №868, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Відповідно до пункту 39 Порядку №868, для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке набувається у зв`язку з настанням або ненастанням певної події, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт настання або ненастання такої події. В пункті 40 Порядку №868 зазначено, що для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт надання іпотекодержателем або контролюючим органом згоди на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна. Дія цього пункту не поширюється на випадки внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно, реєстрація яких проведена до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Згідно із пунктом 42 Порядку №868, для проведення державної реєстрації речових прав на об`єкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий об`єкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до пункту 46 Порядку №868, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем. Відповідно до пункту 63 Порядку № 868, під час проведення державної реєстрації іпотеки заінтересованою особою є іпотекодержатель. У разі проведення державної реєстрації припинення іпотеки заінтересованою особою також є особа, якою припинена іпотека, особа, в інтересах якої припинено іпотеку, та у випадку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», - державний виконавець. З наведених норм Порядку №868 вбачається, що обов`язковою умовою для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, що перебуває в іпотеці є подання заявником документу, що підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки, технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна та копії письмової вимоги про усунення порушень разом із документом, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги. З матеріалів справи вбачається, що 4 серпня 2015року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме мано, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS] Відповідно до пункту 15 Порядку №868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1)обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2)повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Згідно з пунктом 20 Порядку № 868, за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. було прийнято рішення №23382722 від 04.08.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було проведено державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Відповідно до положень статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, слід зазначити, що пунктом 5.2.1. договору Іпотеки від 29.04.2008, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання можливе лише на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на час укладення договору іпотеки, передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Наявні у справі матеріали свідчать про те, що у даному випадку жодних окремих договорів про задоволення вимог іпотекодержателя, як то передбачено статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на час укладення договору іпотеки, не укладалося. Доказів протилежного відповідачами суду не надано. Надалі, 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/ або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України). Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Вказаний Закон не зупиняє дії нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, проте є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Наведену правову позицію відображено у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 по справі № 6-9цс15, врахування якої при здійсненні правосуддя є обов`язковим. Під час розгляду справи судом встановлено, що у даному випадку предмет іпотеки (трикімнатна квартира позивача) підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, загальна площа якого не перевищує 140 кв. метрів. Надалі, частиною першою статті 9 Закону України №1952-IV, зокрема, передбачено, що державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством юстиції України. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до частини дев`ятої статті 15 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Пунктом 2 Порядку №868, зокрема, передбачено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, законодавство наділяє нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора щодо прав на нерухоме майно лише у результаті вчинення нотаріальних дій з таким майном та за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку. З огляду на наведене, реєструючи право власності на вищевказану трикімнатну квартиру за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», відповідачем порушено вищезазначені приписи законодавства, оскільки вчинена ним дія не була пов`язаною із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність у даному випадку правових підстав для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, оскільки, по-перше, предмет іпотеки підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, по-друге, між сторонами не було укладено окремого договору на задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, по-третє, всупереч чинному законодавству, вчинена відповідачем дія не була пов`язаною із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Таким чином, суд вважає, що не врахування відповідачем - приватним нотаріусом Суперфіном Б.М. зазначених обставин, призвело до вчинення ним реєстраційних дій з порушенням встановленого порядку, отже, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: №23382722, прийняте 04 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіним Борисом Михайловичем суд визнає неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Outcome: approved