Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

в жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача КП «Київспецжитлоексплуатація», в якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 27.07.2018 року № 128 «Про скасування надбавки до посадового окладу», та виплатити заборгованість із заробітної плати в сумі 83208,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач із квітня 2015 року працює в КП «Київспецжитлоексплуатація», та із грудня 2015 року обіймає посаду заступника начальника з питань нормативно-правового та інформаційного забезпечення. Позивачу виплачувалась заробітна плата, до складу якої входила надбавка за високі досягнення в праці. Положенням про оплату праці працівників КП «Київспецжитлоексплуатація» передбачено, що надбавки є складовою витрат фонду оплати праці на підприємстві і разом із доплатами, гарантійними та компенсаційними виплатами включені до додаткової заробітної плати. Позивач вказує, що надбавка за високі досягнення в праці виплачувалась йому щомісячно у складі заробітної плати у фіксованій грошовій сумі протягом всього періоду роботи на підприємстві, починаючи із травня 2015 р. до липня 2018 р. Періодично її розмір переглядався в бік збільшення. Так, наказом № 114 від 06.07.2018 року раніше встановлені надбавки для заступників начальника та головного бухгалтера підприємства були збільшені до 9000,00 грн. Однак, без будь-яких правових підстав, грубо порушуючи впроваджені на підприємстві вимоги колективного договору щодо гарантій оплати праці, відповідач в односторонньому порядку скасував виплату надбавки, про що свідчить наказ відповідача від 27.07.2018 року № 128 «Про скасування надбавки до посадового окладу». Позивач вважає зазначений наказ протиправним, в результаті незаконного скасування виплат утворилась заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати в сумі 83208,00 грн., яку слід стягнути із відповідача в примусовому порядку, а тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірая М.І. від 04.11.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В грудні 2019 року позивачем була подана до суду заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 27.07.2018 року № 128 «Про скасування надбавки до посадового окладу», та виплатити заборгованість із заробітної плати в сумі 99493,00 грн. В грудні 2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позов, відповідно до якого сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись, зокрема, на те, що відповідно до наказу відповідача від 20.07.2018 року № 129 «Про внесення змін до структури підприємства із 23.07.2018 року» було відмінено підпорядкування підрозділів заступнику начальника з питань нормативно-правового та інформаційного забезпечення, яке було визначено наказом № 244 від 11.12.2015 р., а тому станом на 23.07.2018 року у підпорядкуванні позивача були відсутні структурні одиниці підприємства, та його функціональне навантаження зменшилось, в зв`яку із чим, 27.07.2018 року начальником підприємства було видано наказ від 27.07.2018 року № 128, яким було скасовано надбавку до посадового окладу позивачу. Відповідач вказує, що надбавка до заробітної плати працівникам відповідача не відноситься до гарантованої основної заробітної плати, а залежить від виконання працівником більш складної і відповідальної роботи у порівнянні із іншими працівниками, об`єму навантаження на працівника, та порядок її встановлення визначається відповідним положенням підприємства. З огляду на викладене, відповідач вважає, що наказ є законним та підстав для його скасування немає. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва Шкірая М.І. від 21.01.2020 року, у справі було продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В зв`язку зі звільненням судді Шкірая М.І. , на підставі розпорядження керівника апарату суду № 416 від 18.06.2020 року, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.09.2020 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача позовні вимоги в судовому засіданні не визнав, та просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Таким чином, саме на власника або уповноважений ним орган (як на роботодавця) покладається обов`язок доведення належними та допустимими доказами факт правомірності вчинення дій щодо скасування наказу про встановлення надбавки за класність. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами те, що позивач [PERSON] із квітня 2015 року працює в КП «Київспецжитлоексплуатація», та із грудня 2015 року обіймає посаду заступника начальника з питань нормативно-правового та інформаційного забезпечення. Наказом начальника КП «Київспецжитлоексплуатація» № 244 від 11.12.2015 року, були внесені зміни до діючої організаційної структури підприємства з 15.12.2015 року, та було підпорядковано заступнику начальника з питань нормативно-правового та інформаційного забезпечення: інформаційно-технічний відділ, відділ нормативно правової роботи, юридичний відділ, відділ правової, претензійної роботи, філія дитячий оздоровчий комплекс «Джерело». Планово-економічному відділу було доручено сформувати та затвердити штатний розпис, з урахуванням внесених змін до організаційної структури підприємства. Позивач вказує, що йому постійно протягом всього періоду роботи виплачувалась заробітна плата, до складу якої входила надбавка за високі досягнення в праці, однак, доказів виплати надбавки із самого початку роботи позивача на підприємстві стороною позивача надано не було, а надано наказ начальника КП «Київспецжитлоексплуатація» № 114 від 06.07.2018 року, відповідно до якого судом було встановлено, що з 02.07.2018 року були відмінені встановлені раніше надбавки до посадових окладів за високі досягнення в праці працівникам підприємства в розрахунку на місяць з виплатою за фактично відпрацьований час та встановлено надбавку, зокрема, [PERSON] в розмірі 9000,00 грн. Наказом начальника КП «Київспецжитлоексплуатація» № 120 від 20.07.2018 року, були внесені зміни до діючої організаційної структури підприємства з 23.7.2018 року, та відмінено підпорядкування підрозділів заступнику начальника з питань нормативно-правового та інформаційного забезпечення, яке визначено в наказі № 244 (пункт 6) № 244, та доручено планово-економічному відділу внести зміни у штатний розпис, з урахуванням внесених змін до організаційної структури підприємства. Наказом КП «Київспецжитлоексплуатація» № 128 від 27.07.2018 року, було скасовано із 01.08.2018 року раніше встановлену надбавку за високі досягнення в праці заступнику начальника підприємства з питань нормативно-правового та інформаційного забезпечення [PERSON] в сумі 9000,00 грн. на місяць. Позивач в обґрунтування позову вказує на те, що відповідач без будь-яких правових підстав, грубо порушуючи впроваджені на підприємстві вимоги колективного договору щодо гарантій оплати праці, в односторонньому порядку скасував виплату йому надбавки, а тому цей наказ є протиправним, та підлягає скасуванню. Відповідач в обґрунтування заперечень на позов вказує на те, що наказ було прийнято на підставі вимог закону та Положення про встановлення надбавок до заробітної плати КП «Київспецжитлоексплуатація», оскільки, функціональне навантаження та об`єм роботи позивача зменшились, а відтак керівництвом підприємства в межах компетенції було прийнято рішення про скасування надбавок позивачу. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність вимог позивача та заперечень на позов відповідача, суд приймає до уваги те, що право на працю є основним конституційним правом громадян України. Згідно зі статтею 43 Конституції України, право на працю визнається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку погоджується. Відповідно до статті 2 КЗпП України державою забезпечується право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів; грантів. Згідно із ч. 4 ст. 6 ЗУ «Про оплату праці», тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про колективні договори та угоди» положення колективного договору поширюється на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Судом вставнолено, що позивачу [PERSON] на підставі наказу № 114 від 06.07.2018 року було встановлено надбавку до посадового окладу за високі досягнення в праці в розмірі 9000,00 грн., однак, наказом № 128 від 27.07.2018 року раніше встановлену надбавку було скасовано, відповідно до п. 2.5 додатку № 4 до колективного договору «Положення про надбавки до посадових окладів керівників, спеціалістів і службовців підприємства», який і є предметом спору даної справи. Так, в ч. 4 ст. 97 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяця до їх запровадження або зміни. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 роз`яснено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Відповідно до Положення про оплату праці працівників КП «Київжитлоспецексплуатація», до витрат на оплату праці включається наступні складові: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. КП «Київжитлоспецексплуатація» самостійно, виходячи із фінансових можливостей встановлює форми, системи і розмір оплати праці. Розмір заробітної плати залежить, зокрема, від складності та умов виконуваної роботи. Відповідно до Положення про встановлення надбавок до заробітної плати працівникам КП «Київспецжитлоексплуатація», надбавка за високі досягнення у праці та персональні надбавки встановлюються працівникам залежно від особистих результатів виконання працівником конкретних завдань, покладених на нього та на відповідний структурний підрозділ, в якому працює працівник. Зазначеним положенням передбачено, що при внесенні пропозиції щодо встановлення (збільшення розміру) та скасування (зменшення розміру) конкретному працівникові надбавки за високі досягнення у праці, персональної надбавки або надбавки за виконання особливо важливої роботи враховується, зокрема, функціональне навантаження кожного працівника. Отже, надбавка за виконання роботи особи є стимулюючою виплатою та не належить до обов`язкових. Заохочення працівників установлюються залежно від конкретних завдань, функціональних обов`язків, об`єму роботи, а також у разі сумлінного, якісного виконання протягом певного періоду посадових обов`язків працівника. Судом встановлено, що спірному наказу передував наказ начальника підприємства № 120 від 20.07.2018 року, яким були внесені зміни до діючої організаційної структури підприємства з 23.07.2018 року, та відмінено підпорядкування підрозділів заступнику начальника з питань нормативно-правового та інформаційного забезпечення, яке було визначено в наказі № 244 (пункт 6) № 244, та доручено Планово-економічному відділу внести зміни у штатний розпис, з урахуванням внесених змін до організаційної структури підприємства. Зазначений наказ, яким фактично змінено функціональне навантаження на позивача та його об`єм роботи, як начальника з питань нормативно-правового та інформаційного забезпечення, - є чинним та стороною позивача у встановленому законом порядку оскаржено не було. Крім того, слід вказати на те, що стороною позивача не доведено те, що в період скасування позивачу надбавки, останній, виконував більш складну та відповідальну роботу у порівнянні з іншими працівниками та/або об`єм його роботи та навантаження був не меншим за інших працівників підприємства. Окремо варто відзначити про те, що із даним позовом до суду позивач звернувся лише жовтні 2019 року, тобто фактично через рік після прийняття відповідачем оспорюваного наказу. На думку суду, наказ відповідача про скасування надбавок позивачу, після зміни підпорядкування підрозділів іншим заступникам начальника, був покликаний на нівелювання дискримінаційних розбіжностей в оплаті праці з урахування збільшення функціональних обов`язків тих працівників, яким були підпорядковані підрозділи підприємства та об`єм роботи яких збільшився. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що дії відповідача щодо скасування наказу про встановлення надбавок був прийнятий в межах наданих керівництву відповідача повноважень та на підставі відповідного положення, яке було чинним на час прийняття наказу. Безпідставними є доводи сторони позивача про те, що відповідачем були порушені норми чинного законодавства про працю, оскільки, вони спростовується дослідженим судом матеріалами та обставинами справи. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не доведено неправомірності дії відповідача при прийнятті оскаржуваного наказу, підстав, з якими закон пов`язує можливість визнання незаконним та скасування наказу в ході розгляду справи не встановлено, а відтак в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу слід відмовити. Крім того, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості, оскільки, зазначена вимога є похідною від первісної про визнання незаконним та скасування наказу, а остання, на переконання суду, задоволенню не підлягає. В порядку ст. 141 ЦПК Укрпаїни, судові витрати у справі слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed