Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

В жовтні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказувало, що 15 травня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 1404/0507/71-006, відповідно до якого банк надав позичальнику на придбання квартири кредитні кошти в розмірі 150 000 грн. на строк до 12 травня 2017 року, а останній зобовязався вчасно частинами повертати кредит згідно узгодженого сторонами графіку, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 18 % річних від суми залишку заборгованості по кредиту. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обовязок останнього сплачувати неустойку, а також виникнення у банку права вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. Додатковою угодою від 02 грудня 2009 року до кредитного договору (графіку повернення кредиту) внесено зміни. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (як правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»» було укладено договір факторингу за №15 за яким останньому за плату було відступлено права вимоги до [PERSON] за зобовязаннями, що виникли з кредитного договору №1404/0507/71-006 від 15 травня 2007 року. В цей же день за аналогічним договором ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»» за плату відступило позивачу набуті у ПАТ «Сведбанк» права вимоги до [PERSON] Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним ні попереднім, ні нинішньому кредитору належним чином не виконував в звязку з чим станом на 25 серпня 2015 року виникла заборгованість по кредитному договору, а саме: -заборгованість по кредиту 117 461,15 грн.; -заборгованість по процентам за користування кредитом 107 202,39 грн. Враховуючи вказані обставини, позивач просив про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, а також понесених ним судових витрат. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в розмірі 145 335,75 грн., вказуючи на те, що саме такий розмір боргу був стягнутий з нього згідно виконавчого напису нотаріуса №6143 від 16 вересня 2010 року та саме на цю суму перейшли права вимоги до позивача, як нового кредитора, а тому нарахування понад цю суму та після дати вчинення виконавчого напису є безпідставними, суперечать вимогам закону та умовам договору. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, оглянувши матеріали цивільної справи №473/3152/15-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 15 травня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 1404/0507/71-006, відповідно до якого банк надав позичальнику на придбання квартири кредитні кошти в розмірі 150 000 грн. на строк до 12 травня 2017 року, а останній зобовязався вчасно частинами повертати кредит згідно узгодженого сторонами графіку, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 18 % річних від суми залишку заборгованості по кредиту. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обовязок останнього сплачувати неустойку, а також виникнення у банку права вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. Додатковою угодою від 02 грудня 2009 року до кредитного договору (графіку повернення кредиту) внесено зміни. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (як правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»» було укладено договір факторингу за №15 за яким останньому за плату було відступлено права вимоги до [PERSON] за зобовязаннями, що виникли з кредитного договору №1404/0507/71-006 від 15 травня 2007 року. В цей же день за аналогічним договором ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»» за плату відступило позивачу набуті у ПАТ «Сведбанк» права вимоги до [PERSON] Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обовязку виконання зобовязання, зокрема повинен достроково повернути суму позики, що залишилася, сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З моменту укладення договору факторингу та отримання відповідного повідомлення боржник зобовязаний виконати відступлене грошове зобовязання на користь фактора. До фактора, як нового кредитора, переходять права клієнта, як первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Аналіз вищевказаних норм в своїй сукупності свідчить про те, що договір факторингу є однією з підстав заміни кредитора в зобов'язанні. Заміна сторони зобов'язання (в тому числі кредитора) не має своїм наслідком припинення самого зобов'язання, яке продовжується для такої особи на тих же умовах, що і для вибувшої сторони. Таким чином до нового кредитора переходять не тільки права вимоги сплати боргу в розмірі на момент переходу таких прав (як про це помилково вказував відповідач), а всі права первісного кредитора, які належали йому на підставі укладеного договору. Також не можуть бути прийняті до уваги доводи [PERSON] про те, що розмір боргу повинен бути обмежений датою вчинення нотаріального напису та зазначеною в ньому сумою та щодо того, що будь-які нарахування після цієї дати та понад цю суму є неправомірними оскільки, як вбачається з матеріалів цивільної справи №473/3152/15-ц, рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 22 жовтня 2015 року за позовом [PERSON] виконавчий напис №6143 від 16 вересня 2010 року, яким встановлено борг відповідача перед кредитором в розмірі 145 335,75 грн. та яким звернуто стягнення на предмет іпотеки визнано таким, що не підлягає виконанню. Вказане рішення набрало законної сили Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобовязання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Зокрема, відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналогічні умови містить й кредитний договір. Тому вчинення виконавчого напису нотаріусом або наявність рішення суду про стягнення боргу за грошовим зобовязанням, що не було виконане вчасно, не може свідчити про припинення між сторонами зобовязання до дня його фактичного виконання, а тому нарахування кредитором процентів після вчинення виконавчого напису та до дня фактичного виконання є правомірним. Аналогічні висновки зробив в своїй постанові від 23 вересня 2015 року по справі №6-1206цс15 Верховний Суд України, який зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором жодному з кредиторів належним чином не виконав, в той же час про заміну кредитора в зобов'язанні був повідомлений. Судом встановлено, що станом на 25 серпня 2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором, зокрема: -заборгованість по кредиту 117 461,15 грн.; -заборгованість по процентам за користування кредитом 107 202,39 грн., що повністю підтверджується детальним розрахунком заборгованості. Відповідач в судовому засіданні розрахунок не оспорював, жодних доказів неправильності розрахунку суду не надав. В звязку з встановленим та на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України вказана заборгованість підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути 3 369,95 грн. судового збору.

Outcome: approved