Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

В жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та зміну місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначено, що із 2013 року позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, в період яких у них народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що він із пологового будинку забрав відповідача разом із сином до себе додому, однак, через три тижні відповідач переїхала до свого помешкання за адресою: [ADDRESS] . Позивач весь час відвідував сина, привозив дитяче харчування та інші необхідні для дитини речі. В грудні 2014 року позивач взяв відпустку і переїхав разом із сином до себе додому. На сьогодні син проживає разом із позивачем та його батьками. З того часу відповідач життям сина не цікавиться, дитина не відчуває до матері ніяких почуттів. В свою чергу, позивачем дитині забезпечені гідні умови для проживання та навчання, позивач належним чином опікується ним, однак, відповідач припинила брати участь у вихованні дитини, повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, участі в житті сина не приймає, справами та інтересами малолітньої дитини також не цікавиться. З огляду на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина та змінити місце реєстрації/проживання дитини із [ADDRESS] на [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.11.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.09.2021.2021 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. З будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Відзив на позов до суду не надходив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Суду подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі та просив долучити до матеріалів справи висновок органу опіки і піклування. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, а також, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що із 2013 року позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, в період яких у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Сторони є батьками [PERSON] та, останній, на даний час проживає разом із батьком - позивачем у справі, яким були створені належні умови для виховання та проживання дитини, що підтверджується актом № 166 від 21.08.2019 р. обстеження умов проживання. Після припинення спільного проживання та фактичного припинення будь-яких сімейних стосунків, відповідач життям сина не цікавиться, повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, участі в житті сина не приймає, справами та інтересами малолітньої дитини також не цікавиться, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що всупереч вимог СК України відповідач вихованням та утриманням сина не займається, вона не цікавиться місцем перебування дитини, її станом здоров`я, духовним та фізичним розвитком, а також відповідач не відшукує можливі шляхи спілкування та побачень із сином. Судом встановлено, що син сторін проживає разом із батьком, дитина знаходиться на повному утриманні позивача, забезпечена усім необхідним для повноцінного розвитку. Відповідно до висновку Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 103/6191/4016 від 28.07.2021року, орган опіки і піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що вона ухилилась від виховання та утримання дитини. Окремо варто зазначити про те, що стороною відповідача не надано суду жодних доказів на спростування позовних вимог, як і не надано доказів належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що Декларація прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач своїх обов`язків відносно сина належним чином не виконує, участі у вихованні дитини не приймає, його життям не цікавиться, та доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не надано, суд з огляду на дотримання як найкращих інтересів дитини, дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. В частині позовної вимоги про визначення місця проживання дитини суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 29 Цивільнгого кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. На час розгляду даної справи син сторін [PERSON] проживає разом із батьком - позивачем у справі, доказів наявності спору між батьками щодо місця проживання та/або реєстрації дитини матеріали справи не містять, та стороною позивача суду надано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги вік дитини та те, що у справі відсутні докази наявності спору між сторонами з приводу визначення місця проживання та/або зміни реєстрації проживання дитини, суд вважає, що в частині позовних вимог щодо зміни місця реєстрації проживання дитини слід відмовити.

Outcome: partial