Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

В грудні 2016 року позивач ТОВ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» звернулись з позовом до відповідачів про виселення без надання іншого жилого приміщення та стягнення заборгованості за надані житлові комунальні послуги. Прохали виселити [PERSON] та [PERSON] з кім. № 3 гуртожитку розташованого за адресою: м. Полтава пров. Монтажний 4, без надання іншого жилого приміщення та стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість у розмірі 10\~250,14 грн. ( основний борг за найм житла - 3325,00 грн., пеня 984,22 грн., 3% річних 152,05 грн., інфляційні - 1216,73 грн., послуги опалення 4\~572,14 грн.) В обґрунтування позову зазначали, що ПрАТ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» згідно протоколу № 2 позачергових зборів акціонерів від 05.07.2016р. та протоколу № 3 від 10.11.2016р. припинено в результаті реорганізації, шляхом перетворення у ТОВ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» , про що внесені зміни до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 21 грудня 2016р. державним реєстратором Виконавчого комітету Полтавської міської ради. ТОВ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» є правонаступником ПрАТ «Полтавська пересувна механізована колона № 39». ТОВ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» є власником гуртожитку розташованого за адресою: м. Полтава провулок Монтажний 4, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.02.2005р. та власником земельної ділянки на якій знаходиться даний гуртожиток, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.12.2013р. Вказаний гуртожиток було передано разом з іншим майном до статутного фонду ВАТ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» під час приватизації частки державного майна орендного підприємства Полтавської пересувної механізованої колони (рішення Регіонального відділення Фонду Державного майна по Полтавській області № 11 від 24.01.1996р. «Про створення відкритого акціонерного товариства та затвердження його статуту»), відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду Державного майна Полтавській області № 559Пр від 28.12.2004р. Законність включення гуртожитку статутного фонду ВАТ «ПМК-39». була доведена судовим шляхом, що підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 27.03.2012р. по справі № 13/212-3/151. Зазначили, що відповідачі, підлягають виселенню з вищевказаного гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, оскільки відповідачка [PERSON] поселена у гуртожиток без законної підстави, тому що вона ніколи не перебувала у трудових відносинах з ВАТ «ПМК-39», ордер на вселення в кімнату їй не видавався, спільне рішення адміністрації та профкому ВАТ «ПМК-39» не приймалося. Весь цей час відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживали в гуртожитку на підставі укладених цивільно - правових договорів, строк дії останнього договору закінчився 04.12.2015р. Станом на день подання цього позову відповідачі незаконно займають кімнату № 3 та кімнати № 2,10, а отже підлягають виселенню. Також прохали стягнути заборгованість по договору з надання послуг в сумі 10\~250,14 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала просила його задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві . Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, прохала в його задоволенні відмовити, посилаючись на те , що комунальні послуги не надаються належної якості , оскільки капітальний ремонт гуртожитку не виконаний відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19.03.2010 р. Опалення та вода відсутня , тому вона не підписала договір найму в гуртожитках на наступний 2016 р. Вважає, що на законних підставах з 1992 р. була поселена та зареєстрована в гуртожитку . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився , надавши суду заяву про розгляд справи без його участі . Прохав відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані докази, та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню . Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що ПрАТ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» згідно протоколу № 2 позачергових зборів акціонерів від 05.07.2016р. та протоколу № 3 від 10.11.2016р. припинено в результаті реорганізації, шляхом перетворення у ТОВ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» , про що внесені зміни до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 21 грудня 2016р. державним реєстратором Виконавчого комітету Полтавської міської ради. ТОВ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» є правонаступником ПрАТ «Полтавська пересувна механізована колона № 39». ТОВ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» є власником гуртожитку розташованого за адресою: м. Полтава провулок Монтажний 4, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.02.2005р. та власником земельної ділянки на якій знаходиться даний гуртожиток, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.12.2013р. Вказаний гуртожиток було передано разом з іншим майном до статутного фонду ВАТ «Полтавська пересувна механізована колона № 39» під час приватизації частки державного майна орендного підприємства Полтавської пересувної механізованої колони (рішення Регіонального відділення Фонду Державного майна по Полтавській області № 11 від 24.01.1996р. «Про створення відкритого акціонерного товариства та затвердження його статуту»), відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду Державного майна Полтавській області № 559Пр від 28.12.2004р. Законність включення гуртожитку до статутного фонду ВАТ «ПМК-39». була доведена судовим шляхом, що підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 27.03.2012р. по справі № 13/212-3/151. Відповідно до умов укладеного договору № 97 від 04.12.2002р., позивач надав для проживання відповідачу [PERSON] кімнату у гуртожитку. Пунктом 7 договору передбачено, що наймач зобовязаний здійснювати оплату згідно договору до 5 числа поточного місяця у розмірі 95,00 (девяносто пять грн. 00 коп.) грн. Пунктом 8 договору визначено, що за несвоєчасну оплату за надані послуги Наймач сплачує Наймодавцеві 0,5% за кожний день прострочення від суми платежу. Всупереч умовам укладеного договору відповідач, починаючи з 2004 року не сплачує за проживання у гуртожитку, а також за послуги опалення. Так борг відповідача згідно договору за період з 06.01.2014р. по 28.12.2016р. становить 3325,00 грн. (95,00 грн. х 35 міс.). Відповідно до п.8 договору, відповідачу нараховується пеня у розмірі 0,5% за кожний день прострочення від суми платежу, що становить 984,22 грн. за період з 06.01.2016р. по 15.12.2016р. Так за період з 06.12.2013р. по 15.12.2016р. 3 % річних у розмірі 152,05 грн., та інфляційні у розмірі 1216,73 грн. За період з січня 2014р. по квітень 2016р. відповідачу нарахована оплата за послуги опалення у розмірі 5 212,14 грн. Оскільки відповідачем здійснювалася часткова оплата послуг опалення у розмірі 640,00 грн. ( 80,00 грн. за січень 2014р. згідно квитанції ПАТ Приватбанк від 05.02.2014р., 80,00 грн. за лютий 2014р. згідно квитанції ПАТ Приватбанк від 28.03.2014р., 240,00 грн. за жовтень, листопад, грудень 2014р. згідно квитанції ПАТ Приватбанк від 24.04.2015р., за січень, лютий, березень 2015р., згідно квитанції ПАТ Приватбанк від 12.06.2015р.), то стягненню з відповідача підлягає заборгованість у розмірі 4 575,14 грн. Відповідно до технічного паспорту на гуртожиток, який було виготовлено 07.05.2004р. нумерація приміщень була змінена, тобто нумерація кімнат, яка була до 2004р. не співпадає з нумерацією кімнат у виготовленому технічному паспорті. Тому кімната № 3 яку займають Відповідачі має номер 32 відповідно до технічного паспорту та її площа складає 15,0 кв.м. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованість за кредитом, відповідач порушує зобовязання за даним договором. Відповідно до п.10 Договору, договір вважається продовженим на наступний строк, якщо жодна із сторін не повідомила іншу сторону за місяць до розірвання договору. Відповідно до ст. 810 Цивільного кодексу України ( далі - по тексту ЦК України) за договором найму (оренди) житла одна сторона. - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до ст. 815 ЦК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до ч.3 ст. 820 ЦК України наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму. Відповідно до ст. 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи , які проживають разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обовязків користування житлом. Наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами , які проживають разом з ним. Якщо наймачами житла є кілька осіб , їхні обовязки за договором найму житла є солідарними. Оскільки в договорі найму житла не вказано осіб, які проживають разом з відповідачем [PERSON] , тому обовязки по сплаті заборгованості за комунальні послуги виникають лише у відповідача [PERSON] Відповідачка посилається , що послуги в гуртожитку надаються неналежної якості по опаленню та водопостачанню , але актів « Полтававодоканал» та « Полтаватеплоенерго» з цього приводу суду не надано. Відповідач посилається на той факт, що капітальний ремонт будинку не виконаний та не виконано рішення суду від 19.03.2010 р. по справі « 2-28\\10. Однак , в матеріалах справи міститься постанова державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ [PERSON] про закінчення виконавчого провадження у зв*язку з його виконанням в повному обсязі. Дана постанова є чинною та ніким не оскаржена. Стосовно виселення відповідачів слід зазначити наступне. Відповідачі з 1992 р. проживають у гуртожитку на законних підставах та були зареєстровані за погодженням відповідача в даному гуртожитку. У 2005 р. позивач вже звертався до суду з позовом про виселення відповідачів з гуртожитку в будинку № 4 по провул. Монтажному і м. Полтаві без надання іншого жилого приміщення. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05.12.2005 р. в задоволенні позовних вимог ВАТ «ППМК-39» було відмовлено , з посиланням на те , що відповідачі поселені в гуртожиток на законних підставах та не можуть бути виселені без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст. 132 ЖК України сезонні , тимчасові працівники і особи , що працювали за строковим договором . які припинили роботу , а також особи , що вчились у навчальних закладах і вибули з них , підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення з гуртожитку , який їм було надано у зв*язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств , установ . організацій , які поселилися в гуртожитку в зв*язку з роботою , може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин , за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав , ніж ті , що зазначені в частині другій цієї статті , а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу , може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Позивач посилається на той факт , що на дані правовідносини не поширюється ЗУ « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків «. Суд вважає, що даний закон підлягає застосуванню до даних правовідносин. Так , відповідно до ст. 1 ЗУ « « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків « сфера дії цього Закону поширюється на громадян , які не мають власного житла та більше п*яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки , що знаходяться у приватній власності , крім гуртожитків , що було включено до статутних капіталів товариств , створених у процесі приватизації ( корпоратизації). Суду не надано доказів того , що відповідачі незаконно проживають у гуртожитку. Відповідно до ст. 8 « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни , на яких поширюється дія цього Закону , які на законних підставах зареєстровані та тривалий час ( не менш як п*ять років ) проживають у гуртожитках , віднесених до недержавного житлового фону та призначених для проживання працівників ( членів їх сімей ) , які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, у разі , коли такі гуртожитки не передаються їх власникам у власність територіальних громад, мають право подальшого проживання в таких гуртожитках до розвязання їх житлової проблеми. Аналізуючи вищевикладене , суд вважає, що відсутні правові підстави для виселення відповідачів з гуртожитку. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те , що позов задовольняється частково в частині стягнення витрат за комунальні послуги , то з [PERSON] підлягає стягненню 1378 грн. сплачених при подачі позову.

Outcome: partial