Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

В жовтні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 09 червня 2007 року між ТОВ «Комерційний банк «Дельта»» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем був укладений кредитний договір № 002-14060-090607, відповідно до якого банк надав позичальнику на споживчі потреби кредитні кошти (відкрив кредитну лінію) в загальному розмірі 30 000 грн. та на день укладення договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку позичальника в розмірі 3 000 грн. з можливістю збільшення розміру ліміту в односторонньому порядку, а останній зобов’язався вчасно повернути суму отриманого кредиту шляхом щомісячного повернення чергової частини отриманих в кредит коштів, а також щомісячно вносити передбачену банківськими тарифами плату за користування кредитом (проценти) в розмірі 29,90 % річних та плату за обслуговування кредиту (комісію) в розмірі 2,99 % на місяць, внести інші комісії за обслуговування його, як позичальника, що після їх нарахування включаються до суми кредиту, а в разі порушення умов договору – щомісячно сплачувати неустойку в розмірі 365 % річних від суми непогашеної частки обов’язкового мінімального платежу. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати відсотків, комісій виконував не належним чином в зв’язку з чим станом на 08 серпня 2013 року виникла заборгованість по кредитному договору, а саме заборгованість по кредиту в розмірі 9 742,87 грн. Враховуючи вказані обставини, позивач просив про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та сплачених ним судових витрат. В судове засідання представник позивача не з’явилася, проте в матеріалах справи є заява представника про розгляд справи без її участі та повне підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказуючи на безпідставне одностороннє (тобто без його згоди) підвищення банком процентної ставки по кредиту, що призвело до неправильного нарахуванням позивачем плати (процентів) за користування кредитними коштами. Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі представника позивача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 09 червня 2007 року ТОВ «Комерційний банк «Дельта»» (правонаступником прав та обов’язків якого є ПАТ «Дельта Банк») уклав у письмовій формі з [PERSON] договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки за № 002-14060-090607 в якому сторони узгодили всі його умови. З договору та інших письмових доказів, що містяться в матеріалах справи вбачається те, що банк зобов’язався видати, а в подальшому видав позичальнику на споживчі потреби кредитні кошти (відкрив кредитну лінію) в загальному розмірі 30 000 грн. та на день укладення договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку позичальника в розмірі 3 000 грн. з можливістю збільшення розміру ліміту в односторонньому порядку, а останній зобов’язався вчасно повернути суму отриманого кредиту шляхом щомісячного повернення чергової частини отриманих в кредит коштів, а також щомісячно вносити передбачену банківськими тарифами плату за користування кредитом (проценти) в розмірі 29,90 % річних та плату за обслуговування кредиту (комісію) в розмірі 2,99 % на місяць, внести інші комісії за обслуговування його, як позичальника, що після їх нарахування включаються до суми кредиту, а в разі порушення умов договору – щомісячно сплачувати неустойку (штраф) в розмірі 365 % річних від суми непогашеної частки обов’язкового мінімального платежу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов’язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов’язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов’язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов’язку виконання зобов’язання, зокрема повинен сплатити суму боргу в розмірі, передбаченому договором, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів та комісій. В зв’язку з цим станом на 08 серпня 2013 року дійсно виникла заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 9 742,87 грн., що знайшло своє повне підтвердження помісячним розрахунком боргу та випискою з особового рахунку позичальника. Зокрема з вказаних документів вбачається, що борг складається саме з заборгованості по кредиту, відсоткам, комісіям та нарахованій неустойці (штрафу). Проте банк з невідомої причини без узгодження з позичальником, без відповідної правової або договірної підстави перерозподілив заборгованість шляхом списання частини нарахованого позичальнику боргу по процентам, комісії, неустойці взамін включення цих сум до заборгованості по тілу кредиту. Разом з тим, це жодним чином не вплинуло на загальний розмір заборгованості по кредиту, який є обґрунтованим, а також, враховуючи в тому числі відсутність заяв сторін про застосування позовної давності, не може суттєво вплинути на суть та обґрунтованість вимог банку. Що стосується заперечень відповідача щодо безпідставного одностороннього (тобто без його згоди) підвищення банком процентної ставки по кредиту, що призвело до неправильного нарахуванням банком плати (процентів) за користування кредитними коштами, то ці доводи не знайшли свого підтвердження жодними доказами та повністю спростовуються матеріалами справи. За таких обставин суд вважає, що нарахована банком заборгованість на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з [PERSON] в повному обсязі. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме 229,40 грн. судового збору.

Outcome: approved