Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу в попередньому судовому засіданні у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 28.10.2016 р.; копія заповіту від 06.02.2016 р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 01.03.2016 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 77 по вул. Зелена в м. Рені Одеської області; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 158974 від 21.12.2009 р.; копія паспорту та ідентифікаційного коду позивача. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що за життя нині померлому [PERSON] належало : -житловий будинок з надвірними спорудами № 77 по вул. Зеленій в м. Рені Одеської області, що підтверджується технічним паспортом на вказаний будинок. -земельна ділянка загальною площею 0,1074 га., розташована за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Зелена. 77, виділену для ведення особистого селянського господарства, на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 158974 від 21.12.2009 року. На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 26.02.2016 року залишив заповіт на імя відповідача [PERSON], 01.03.2016р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивач (як спадкоємець за заповітом) звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, позивач в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлого [PERSON], до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. 28.10.2016 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж фактично належного відповідачеві житлового будинку № 77 по вул. зеленій в м. Рені. Відповідач, як фактичний власник, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, продав позивачу вищевказаний житловий будинок, передавши у володіння та користування фактично належний йому обьект нерухомості, отримавши за це грошову компенсацію. Фактично позивач вступив у володіння та користування зазначеним майном. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню позивач запропонував відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. На вимогу позивача, відповідач відповів, що поки не може це зробити, так як на момент укладання договору він не був зареєстрованим власником будинку, хоча вказаний будинок і належав йому на праві спадкового права після смерті [PERSON] Відповідач також повідомив позивачу, що [PERSON] залишив заповіт на імя позивача, яким заповідав йому на випадок своєї смерті усе своє майно. Про існування обставин, що відповідач не є власником вказаного спірного житлового будинку позивачу не було відомо, оскільки він, як його знайомий знав, що саме позивач є власником будинку. Таким чином, сторони домовилися про усі суттєві умови договору, так відповідач передав позивачу житловий будинок у натурі, а позивач прийняв його та ключі від будинку та передав відповідачу обумовлену договором грошову компенсацію. Фактично позивач вступив у володіння та користування зазначеним майном. Позивач звернулися до відповідача, з метою посвідчення договору у нотаріальному порядку, згідно вимог закону, але відповідач пояснив, що поки не може це зробити , так як на момент укладання договору він не був зареєстрованим власником будинку, хоча він і належав йому на праві спадкового права, оскільки прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON], померлого 01.03.2016 р., у встановлений законом строк, таким чином набув право власності на спадкове майно, однак не встиг її оформити на себе. На сьогоднішній день, позивач продовжує користуватися вищевказаним нерухомим майном, добросовістно та безперервно володіє та відкрито користується житловим будинком, утримує його, обробляє земельну ділянку за вказаною адресою домоволодіння тощо. Таким чином, придбане позивачем нерухоме майно, була відчужена особою, яка до оформлення свого права власності не мала на це права. У звязку із вищевикладеними обставинами позивач вважав, що має всі підстави для визнання за ними права власності на житловий будинок № 77 по вул. Зеленій в м. Рені Одеської області, оскільки він, як добросовісний набувач, у відповідності до ст. 330 ЦК України набув право власності на будинок, так як придбав у відповідача вказане нерухоме майно, яке він не мав права відчужувати і воно не може у відповідності до ст. 388 ЦК України витребувано у позивача, тому що, це майно не було загублено власником, не було вкрадено та не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, а тому право власності на це нерухоме майно може бути визнано за позивачем. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, відповідач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Він у передбачений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається таким, що її прийняв. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку відповідач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, відповідач в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлого [PERSON], до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на момент здійснення правочину про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами № 77 по вул. Зеленій в м. Рені Одеської області, він не знав і не міг знати про те, що інша сторона договору, відповідач [PERSON] не мав права на відчуження цієї нерухомості до належного оформлення свого права власності. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає. Крім того, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж фактично належного [PERSON] житлового будинку із надвірними спорудами № 77 по вул. Зеленій в м. Рені Одеської області, після чого позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав фактично нерухоме майно та належні документи. Таким чином, сторони домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Так, відповідач фактично передав у власність позивачу обумовлене їх домовленістю нерухоме майно, а позивач прийняв її та передав відповідачу обумовлену суму відкупу нерухомого майна. Фактично, позивач вступив в управління та володіння вищевказаним житловим будинком. На момент здійснення правочину про купівлю-продаж нерухомості, сторони не змогли засвідчити його нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на відповідача не була виготовлена та житловий будинок не був зареєстрований за відповідачем належним чином. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, а продавець передав покупцю нерухомість в натурі. Позивач фактично вступив в управління та володіння нерухомістю, тобто правочин між сторонами відбувся. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити правочин нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач запропонував відповідачу привести укладений договір у відповідності до вимог законодавства, однак з незалежних від нього обставин, зробити це не вдалося. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду за для захисту своїх порушених прав. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо нерухомого майна (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивача, як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок із надвірними спорудами № 77, розташований по вул. Зеленій в м. Рені Одеської області, за позивачем, як добросовісного набувача. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Так як позивач набув право власності на житловий будинок, який розташований на земельній ділянці, за вказаною адресою житлового будинку, до нього, у відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України, перейшло право власності на земельну ділянку, на яку розташований цей будинок.

Outcome: approved