Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

В вересні 2021р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «ФК «ЕЛЛАДА», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (з 12 січня 2021р. по 28 липня 2021р) у розмірі 44429,22 грн.; судовий збір у розмірі 908,0 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3450,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2021р. по цивільній справі № 761/23802/20, яке набрало законної сили, стягнуто з ТОВ «ФК «ЕЛЛАДА» на користь [PERSON] 77970,45 грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів, з яких: 34090,56 грн. - компенсація за невикористану відпустку; 1918,96 грн. - виплата лікарняного; 41960,93 грн. - компенсація за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а також здійснено розподіл судових витрат. Однак відповідач зазначене рішення суду не виконує, а тому позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом, який просила суд задовольнити на підставі положень ст. ст. 116, 117 КЗпП України, та стягнути відповідну компенсацію за інший період часу, враховуючи, що порушення її прав, як працівника триває зі сторони відповідача, як роботодавця. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 11 листопада 2021р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач визнав, що ним по теперішній час не виконано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2021р., у зв`язку з відсутністю коштів. Крім того, на думку сторони відповідача вимоги позивачки з урахуванням розміру основної суми заборгованості є неспівмірними, і з метою захисту прав позивачки достатньою є компенсація у розмірі 9648,77 грн., з урахуванням сталої практики касаційної інстанції. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КзПП України). Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2021р. по цивільній справі № 761/23802/20, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до ТОВ «ФК «Еллада», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів - задоволено частково. На підставі зазначеного рішення суду підлягає стягненню з ТОВ «ФК «ЕЛЛАДА» на користь [PERSON] 77970,45 грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів, з яких: 34090,56 грн. - компенсація за невикористану відпустку; 1918,96 грн. - виплата лікарняного; 41960,93 грн. - компенсація за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період часу з 10 квітня 2020р. по 12 січня 2021р., а також здійснено розподіл судових витрат. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що відповідачем не виконано в повному обсязі, зазначене вище рішення суду, і її права, як працівника продовжують порушуватись відповідачем, як роботодавцем, а тому з метою захисту свого права вона вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом і просила суд стягнути середній заробіток за інший період часу з 12 січня по 28 липня 2021р. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999р. № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Тобто, застосування принципу співмірності при визначення розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України в справі № 6-54цс11 від 12 січня 2012р., № 6-113цс16 від 27 квітня 2016р., № 6-259цс17 від 13 березня 2017р. При цьому, 26 червня 2019р. Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016р. у справі за провадженням №6-113цс16 та прийшла до висновку, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Тому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин. На думку Великої Палати Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Оцінюючи належність. допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають частковому задоволенню, з урахуванням вищенаведених правових позицій, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 30000,0 грн. без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,0 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,0 грн.

Outcome: partial