Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

В грудні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про знесення самовільно побудованої. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 березня 2019 року комісія Уманського національного університету садівництва з питань житлового фонду та доцільного використання території університету у відповідності до внутрішнього наказу Уманського національного університету садівництва № 01-05/94 від 05 березня 2019 року, провела обстеження земельної ділянки яка належить на праві постійного користування УНУС за адресою: [ADDRESS] . В результаті обстеження було виявлено, що на вище зазначеній земельній ділянці встановлено дві тимчасові споруди, які не знаходяться на балансі УНУС та не мають правовстановлюючих документів, одна з яких належить відповідачу [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно було складено акт № 1 комісійного огляду земельної ділянки від 27 березня 2019 року. Дані споруди мають зв`язок із землею, за рахунок наявності підземної частини споруди, через яку передається навантаження від наземної частини на грунт оскільки наявний фундамент з бетону. Вказані споруди не мають можливості вільно переміщуватися у просторі. Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК018-200 затвердженим і введеним в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507 на вказаній земельній ділянці встановлені споруди, а саме будівельні системи, що пов`язані із землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Землю надано у постійне користування для здійснення дослідних і навчальних цілей. Таким чином відповідач [PERSON] нехтуючи цільовим призначенням даної земельної ділянки, та діючи корисно із власних мотивів обмежила Уманський національний університет садівництва у здійсненні та проведенні науково-дослідних робіт на вказаній земельній ділянці. З метою урегулювання даної ситуації що склалася, комісією Уманського національного університету садівництва з питань житлового фонду та доцільного використання території університету було прийнято рішення повідомити особу, яка встановила дану тимчасову споруду на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , тобто відповідача [PERSON] , якій 10 квітня 2019 року було направлено лист з вимогою звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та звернутися до юридичного відділу УНУС. Відповідач [PERSON] з моменту виявлення тимчасових споруд на земельній ділянці УНСУ, а саме з 27 березня 2019 року тричі повідомлялася про проведення комісійного огляду земельної ділянки та тричі відповідачу [PERSON] було направлено лист із претензійними вимогами, щодо звільнення земельної ділянки від встановленої самочинної споруди, але всі повідомлення залишилися без результатними. Навпроти даних тимчасових споруд, буквально за декілька метрів знаходиться дитячий навчальний заклад, який налічує близько сотні дітей що відвідують даний дитячий садок. Ситуація склалася так, що майданчик на якому постійно гуляють діти, більш стає схожий на станцію технічного обслуговування автомобілів, що в свою чергу породжує невдоволення з боку батьків дітей, що відвідують дитячий навчальний заклад. Просять суд зобов`язати відповідача [PERSON] здійснити демонтаж незаконно побудованої споруди за власний рахунок. Ухвалою судді справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ст. 274 ЦПК України, без повідомлення (виклику) сторін. Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином. 27.02.2020р. від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву Уманського національного університету садівництва, в якому вона не визнає пред`явлені позовні вимоги та заперечує проти задоволення позову. Зазначає, що сторона позивача навмисно упускає той факт, що акт на право користування земельною ділянкою видано не стороні позивача - Уманському національному університету садівництва, а зовсім іншій юридичній особі - Уманській сільськогосподарській академії, тому в порушення норм матеріального права, вважає, що позовна заява подана не належним позивачем. Вказує на те, що вона в зв`язку з відсутністю підсобного приміщення, більше п`яти років тому із сусідом побудували тимчасові споруди - 2 гаражі, для задоволення власних потреб, а саме парковки автомобіля, зберігання майна та господарського інвентаря, а також забезпечення довготривалого зберігання овочів і фруктів взимку. Тому вказану територію вони і облаштували. Вказує на те, що відповідно до чинного законодавства, позивач повинен був повідомити та залучити інспекцію з архітектурно-будівельного контролю для отримання правової оцінки для встановлення тимчасових споруд та ініціювання оформлення відповідних актів та протоколів, які передують подачі позовної заяви до суду та інше, що позивач і не зробив. Тому просила в задоволенні позовної заяви позивачу _ Уманському національному університету садівництва до відповідача [PERSON] про знесення самовільно побудованої споруди - відмовити в повному обсязі. 05.03.2020р. позивач Уманський національний університет садівництва подав на адресу суду відповідь на відзив [PERSON] в якому зазначає, що Уманський національний університет садівництва є не правонаступником Уманської сільськогосподарської академії, а є тією ж юридичною особою, оскільки за свою багаторічну історію навчальний заклад зазнав низку перейменувань без ліквідації юридичної особи, хронологія таких змін та їхні підстави містяться в архівній довідці №03-49/45 від 04 березня 2020 року. Відповідач сам по суті справи у відзиві на позовну заяву визнає, що тимчасова споруда є незаконною та побудована самовільно без отримання дозвільних документів і усна домовленість з попереднім керівництвом університету не є підставою для порушення норм чинного законодавства. Виходячи із змісту п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року №257 «Про затвердження Порядку проведення обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів будівництва», рішення щодо необхідності проведення обстеження об`єктів приймається їх власниками або управителями. Проведення обстеження об`єкта забезпечується його власником або управителем шляхом залучення відповідальних виконавців окремих видів робіт або комісій, пов`язаних із створенням об`єкта будівництва, архітектури, установ чи організацій. Тому, враховуючи, що відділ архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради здійснює свої повноваження щодо об`єктів розташованих на землях, належних територіальній громаді міста Умань, та враховуючи що даний відділ не має у своєму складі виконавців окремих видів робіт, пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, то відповідно до ст. 17 ЗУ «Про архітектурну діяльність» та згідно ст. 41 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» здійснення контролю щодо вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, об`єктів, будівель, тимчасових споруд, що розміщенні на території УНУС знаходяться поза межами повноважень відділу архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради. Просять позовні вимоги за позовом Уманського національного університету садівництва до відповідача [PERSON] про знесення самовільно побудованої споруди задовольнити повністю. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, рішенням Уманської міської ради народних депутатів від 12.06.1997 № 241 Уманській сільськогосподарській академії надано у постійне користування земельну ділянку площею 91,4121 га, для дослідних і навчальних цілей (а.с. 8). Право позивача на постійне користування указаною земельною ділянкою підтверджується Державним актом від 08.07.1997 серії ЧР № 23-142 (а.с.7-9). 27 березня 2019 року комісія Уманського національного університету садівництва з питань житлового фонду та доцільного використання території університету у відповідності до внутрішнього наказу № 01-05/94 від 05.03.2019 року, провела обстеження земельної ділянки яка належить на праві постійного користування УНУС за адресою: [ADDRESS] (а.с.11) У результаті обстежень було встановлено, що на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , встановлено дві тимчасові споруди які не знаходяться на балансі УНУС та не мають правовстановлюючих документів, одна з яких належить відповідачу [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , про що комісією було складено акти № 1 комісійного огляду земельної ділянки від 27 березня 2019 року та додано фототаблиці до акту № 1 (а.с.12), акт № 2 комісійного огляду земельної ділянки від 05.08.2019 року з фото таблицею до акту № 2 (а.с.16), акт № 3 комісійного огляду земельної ділянки від 07.10.2019 року з фото таблицею до акту № 3 (а.с.20). Про факт будівництва гаражу та володіння ним відповідач вказав і своєму відзиві на позовну заяву. За змістом ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власником або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку ст. 331 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] здійснила будівництво гаражу на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та перебуває у постійному користуванні Уманського національного університету садівництва. Доказів, які б підтверджували ту обставину, що будівництво гаражу здійснено відповідачем на земельній ділянці відповідного цільового призначення, яка надана йому у власність чи у користування, не надано. Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 ЦК України). З аналізу приписів ч. ч. 3, 4 ст. 376 ЦК України можна зробити висновок, що ч. 3 цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо дотримання цільового призначення земель, а й до випадків, коли відсутнє таке порушення, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм права, викладених у зазначених ч. 4 ст. 376 ЦК України свідчить про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником під уже збудоване нерухоме майно. При цьому необхідно ураховувати положення ч. 1 ст. 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, яка здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил під час будівництва об`єкта. Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-1328цс15. [PERSON] здійснила будівництво гаражу на земельній ділянці, що у встановленому порядку не була відведена для цієї мети та їй не належить. Крім цього, будівництво проводилось без документів, які б надавали відповідачу право на здійснення будівельних робіт зі спорудження гаражу. Зважаючи на наведені обставини, ураховуючи те, що самочинно споруджений відповідачем гараж створює позивачеві перешкоди у використанні за цільовим призначенням земельної ділянки по [ADDRESS] , суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про демонтаж [PERSON] незаконно побудованого об`єкта самочинного будівництва. Знесення самочинного будівництва слід здійснити шляхом зобов`язання відповідача за власний рахунок знести самовільно споруджений гараж з огляду на таке. За змістом норми ч. 4 ст. 376 ЦК України та роз`яснень, наведених в абз. 3 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», позов може бути пред`явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов`язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved