Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

В вересні 2018 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила: шлюб з відповідачем, зареєстрований 14 лютого 2005 року в Гайсинському районному відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницької області, актовий запис № 19 - розірвати; і стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 01 листопада 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що в шлюбі у низ з відповідачем народились троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між сторонами на теперішній час припинені. Причиною розпаду сім'ї є психологічна несумісність між ними, яка негативно вплинула на подружні стосунки та призвела до непорозумінь та втрати моральної рівноваги в сім'ї. До теперішнього часу поліпшення у їх стосунках не відбулося, так як кожен з них продовжує жити окремим життям. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. Крім того, вказала, що після припинення сімейних відносин між ними діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, аліменти нікому іншому не платить і на його утриманні ніхто не знаходиться. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. Вказала, що не підтримує з чоловіком сімейних відносин з 01 січня 2013 року. Справу просила розглянути за її відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі та не заперечував проти розірвання шлюбу і стягнення з нього аліментів на утримання його малолітніх дітей. Вказав, що не підтримує з дружиною шлюбних відносин з 01 січня 2013 року. Справу просив розглянути за його відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. В судовому засіданні було встановлено, що 14 лютого 2005 року [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) та [PERSON] уклали шлюб в Гайсинському районному відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницької області, актовий запис № 19. В шлюбі у них народились троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з 01 січня 2013 року, шлюб носить формальний характер. З урахуванням вказаних позивачем обставин, судом встановлено, що збереження шлюбу між сторонами буде суперечити її (дружини) інтересам, що має істотне значення. В силу ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову наявні законні підстави. Тому, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд вважає необхідним розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Тому, згідно з ч. 2 ст. 115 СК України, суд вважає необхідним надіслати копію рішення суду про розірвання шлюбу, після набрання ним законної сили, на адресу Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Також, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю, позивачем у даній справі, та знаходяться на її утриманні, що не заперечувалося й відповідачем. Добровільно допомогу на утримання своїх малолітніх дітей відповідач не надає, а доказів зворотного суду не надано. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачем своїх дітей є не його правом, а його обов'язком, у зв'язку з чим з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно же до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач просила суд визначити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Так, згідно з положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: -дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; -дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; -працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня; -осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. Судом, під час розгляду даної справи, не було встановлено обставин, за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїм дітям саме в такому розмірі, який (розмір) буде достатнім для утримання малолітньої дитини та сприятиме нормальній життєдіяльності дитини, і гарантуватиме дитині належний рівень життя, що повністю узгоджується з положеннями статті 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року. Крім того, як вже було зазначено вище, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги позивача про стягнення з нього аліментів на утримання малолітніх дітей в розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову наявні законні підстави. Тому, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. А також, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернулася до суду 20 вересня 2018 року, тобто саме з цієї дати мали б стягуватись аліменти. Разом з тим, сама позивач в своєму позові просила стягнути аліменти з відповідача починаючи з 01 листопада 2018 року. Положеннями ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 та ч. 2 ст. 184 СК України, а також правил щодо диспозитивності суду, суд вважає можливим встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, що підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 01 листопада 2018 року і до досягнення дітьми повноліття, на користь матері дітей - [PERSON]. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей в межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 704 грн. 80 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». А також, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом) за позовні вимоги про розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved