Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

В вересні 2015 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 8728грн. 47коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON]. було укладено кредитний договір № б/н від 23.03.2010 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит, у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору [PERSON] повинен був погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 2428грн.98коп., заборгованість по процентам у сумі 3757грн. 66коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 1650грн.00, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: в сумі 500 грн. штраф (фіксована частина) та 391грн. 83коп. штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлений через засоби масової інформації газету «Донбас від 23.10.2015 року» відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до заяви позичальника № б/н від 23.03.2010 року (а.с.8-32), яка разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг кредитного договору, [PERSON] отримав кредит, у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, із зобовязанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, в порушення умов договору [PERSON] несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Суд перевіривши розрахунок заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 23.03.2010 року, укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] встановив, що станом на 31.07.2015 року утворилась заборгованість на загальну суму 8728грн.47коп., з них 2428грн. 98коп. заборгованість за кредитом, 3757грн. 66коп. заборгованість по процентам, заборгованість за пенею та комісією в сумі 1650грн.00, штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 391грн. 83коп. (процентна складова) (а.с. 5-6). Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі (а.с.40). Суд звертає увагу позивача на те, що зазначення часу подання позовної заяви свідчить про пред'явлення позову в межах строків позовної давності і забезпечує своєчасний розгляд. Разом з тим, днем подання вважається дата її реєстрації в канцелярії суду або день відправлення заяви на адресу суду поштою. У відповідності до копії накладної експрес доставки «Меркурій» (а.с.41), дата подання позовної заяви є 03.09.2015 року. У відповідності до п.28 постанови від 17.10.2014 року №10 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК. Суд звертає увагу сторін на те, що з 01.09.2015 року змінено ставки судового збору на підставі змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», зокрема до Закону України «Про судовий збір». Оскільки ціна позову становить 8728,47 грн., то у відповідності до Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 1218 грн. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням положень статті 88 ЦПК та у відповідності до п.28 постанови від 17.10.2014 року №10, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 974,40 грн. недоплаченого судового збору.

Outcome: approved