Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

В грудні 2017 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до комунального підприємства з водопостачання та водовідведення „Джерело ( далі КП- «Джерело») про відшкодування моральної шкоди , заподіяної внаслідок поширення негативної інформації ,яка принижує честь і гідність . В обґрунтування вимог, викладених в позовній заяві, позивач вказав , що він звернувся до КП « Джерело» з приводу виконання робіт по заміні кран букси. Оскільки роботи були , на думку позивача, виконані неналежним чином , він вартість виконаних робіт не сплатив, внаслідок чого почув від директора підприємства нецензурні слова. Крім того на адресу позивача, відповідач надіслав листа , де назвав його « нешановною, нахабною та зухвалою людиною» . Позивач вважає , що вказані відомості є образливі ,неправдиві, такі що принижують людську честь і гідність. Позивачу було спричинено психологічне страждання ,стрес , нервове напруження, внаслідок чого завдано моральної шкоди в сумі 30\~000 грн. Прохав стягнути моральну шкоду у вказаній сумі та сплачений судовий збір. \~ \~ \~ \~У відкритому судовому засіданні позивач підтримав позов , просить задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача , третя особа у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, допитавши свідків , дійшов до наступного. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України. Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Європейської Конвенції з прав людини застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе демократичне суспільство. Як передбачено в статті 10 Конвенції, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена (рішення від 23.09.1994 у справі Jersild v. Denmark, рішення у справі Janowski v. Poland, рішення від 25.11.1999 у справі Nilsen &aич; Johnsen v. Norway, рішення від 29.02.2000 у справі Fuentes Bobo v. Spain, рішення від 10.08.2006 у справі Ляшко проти України). Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що між [PERSON] та КП « Джерело» укладено договір №1831 від 30.01.2015 р. про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. В жовтні 2017 р. [PERSON] звернулася з заявою до КП « Джерело» про заміну кран букси в водяному колодязі. Згідно вказаного звернення , КП « Джерело» здійснило ремонтні роботи по вул. 1-Травня в смт.Краснокутськ по заміні кран букси , про що складені акти про виконані роботи від 19.10.2017 р. та розрахунок вартості робіт ,який складає 396,80 грн. 19.10.2017 р. до КП Джерело « звернувся [PERSON] з проханням надати розрахунок за виконані роботи, де між позивачем та директором підприємства відбулася розмова. 20.10.2017 р. до КП « Джерело» від [PERSON] надійшов лист , в якому останній запропонував директору КП « Джерело» вибачитися через районну газету « Промінь» . Листом від 24.10.2017 р. директор КП « Джерело» вказав , що [PERSON] є нахабною, зухвалою людиною та запропонував до редакції газети « Промінь» звернутись самостійно. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони є працівниками КП « Джерело» і що дійсно [PERSON] звертався до підприємтсва з приводу надання розрахунку виконаних робіт , але самої розмови , що відбулася між заявником та директором підприємства вони не чули , про те, що директор підприємства ображав [PERSON] їм не відомо. У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Окрім того, згідно з роз'ясненнями, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач має навести у заяві, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Тобто, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надана позивачем довідка про звернення до сімейного лікаря з приводу гіпертонічної хвороби 2 ступеню , кризового перебігу, не підтверджує позовні вимоги. Суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки належних та переконливих доказів моральних страждань позивача , які проявились у душевних стражданнях, котрі, в свою чергу, спричинили негативні зміни у його житті, а саме: психологічні страждання та переживання, стресі ,нервовому напруженні , порушенні духовної рівноваги та нормальних життєвих зв»язків, суду не надано.

Outcome: dismissed