Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

В грудні 2015р. позивач Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані з підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі відповідача у розмірі 9588,87 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01 серпня 2013р. між Інститутом спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» (далі по тексту - ІСЗЗІ НТУУ «КПІ»), який підпорядкований позивачу, та відповідачем було укладено контракт про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу (далі по тексту - контракт), згідно з яким відповідач зобов'язався навчатися за контрактом курсантів (слухачів) спеціалізованих навчальних закладів за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинен проходити службу в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України (далі по тексту - Держспецзв'язок) протягом п'яти років після закінчення навчання в ІСЗЗІ НТУУ «КПІ», а у випадку звільнення зі служби протягом навчання в ІСЗЗІ НТУУ «КПІ», з підстав, визначених пунктами 6, 8 і 9 ч. 2 ст. 12 Закону України «Про державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України», або у разі звільнення із зазначених підстав протягом п'яти років після закінчення - відшкодувати витрати пов'язані з його утриманням в ІСЗЗІ НТУУ «КПІ». Наказом від 01 серпня 2013р. відповідача [PERSON] було прийнято на навчання за контрактом до Держспецзв'язку з 02 серпня 2013р. Наказом від 31 грудня 2013р. відповідача було звільнено із служби за п.п. 8 п. 92 контракту (за службовою невідповідністю) у запас Збройних Сил України, виключено із списків особового складу за п. 97 (з урахуванням часу на здачу справ і посади) та припинено дію контракту за абз. 3 п. 40 контракту. Так як, контракт було розірвано з вини відповідача, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з його утримання у навчальному закладі у розмірі 9588,87 грн. До судового засідання представником позивача було подано до суду заяву, про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просить суд позов задовольнити і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, представника у судове засідання направлено не було, про поважність причин неявки суд не повідомлено, при цьому, не було і клопотань про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, заперечення проти позову не подавалися. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 9 ст. 11 Закону України «Про державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України», курсанти, які звільняються зі служби через службову невідповідність або у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, а також військовослужбовці, які звільняються зі служби із зазначених підстав протягом п'яти років після закінчення вищого навчального закладу, в тому числі вищого військового навчального закладу чи військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, в якому вони навчалися за державним замовленням і після закінчення якого були прийняті на військову службу, відшкодовують центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах організації спеціального зв'язку, захисту інформації, телекомунікацій та користування радіочастотним ресурсом України, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку та умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, 01 серпня 2013р. між ІСЗЗІ НТУУ «КПІ», який підпорядкований позивачу, та відповідачем було укладено контракт, предметом якого, згідно п. 1 навчання за контрактом курсантів (слухачів) спеціалізованих навчальних закладів в Держспецзв'язку протягом строку дії контракту. Відповідно п. 2 контракту, Держспецзв'язок зобов'язалося забезпечити громадянинові (відповідачу) грошове, речове та інше забезпечення відповідно до норм і порядку, встановлених законодавством України та нормативно - правовими актами Адміністрації Держспецзв'язку. Як вбачається із копії витягу з наказу № 84-ос від 01 серпня 2013р., відповідача з 02 серпня 2013р. було прийнято на навчання за контрактом до Держспецзв'язку. Згідно п. 3 контракту, відповідач зобов'язався проходити службу в Держспецзв'язку протягом п'яти років після навчання в ІСЗЗІ НТУУ «КПІ». У випадку звільнення зі служби в Держспецзв'язку протягом навчання в ІСЗЗІ НТУУ «КПІ» з підстав, визначених п. 6, 8 і 9 ч.2 ст. 12 Закону України «Про державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України», або у разі звільнення із зазначених підстав протягом п'яти років після закінчення ІСЗЗІ НТУУ «КПІ», протягом року з дати виключення зі списків особового складу Держспецзв'язку зобов'язується відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням в ІСЗЗІ НТУУ «КПІ». Судом встановлено, що стороною позивача обов'язки за контрактом виконано в повному обсязі. Водночас, згідно із витягом з наказу № 249-СТ від 31 грудня 2013р., відповідача було звільнено із служби за п.п. 8 п. 92 контракту (за службовою невідповідністю ) у запас Збройних Сил України, виключено із списків особового складу за п. 97 контракту (з урахуванням часу на здачу справ і посади ) та припинено дію контракту за абзацом третім п. 40 контракту. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 60 цього Кодексу передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, в добровільному порядку відповідач витрати, пов'язані з його утриманням в період навчання з 02 серпня по 31 грудня 2013р. не відшкодував. Згідно розрахунку наданого позивачем загальна заборгованість відповідача перед позивачем щодо не відшкодованих витрат пов'язаних з утриманням курсанта становить 9588,87 грн., що складається з: грошового забезпечення - 1033,29 грн.; продовольче забезпечення - 5675,8 грн.; речове забезпечення - 2846,24 грн.; медичне забезпечення - 33,54 грн. (а.с.13). Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за контрактом не виконав, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування витрат за період навчання у розмірі 9588,87 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1218,0 грн.

Outcome: approved