Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 31 березня 2000 року серія [NUMBER]. Заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], від 4 травня 1999 року, [PERSON], відповідно до свідоцтва про одруження від 19 березня 1999 року серія [NUMBER]) заповіла усе належне їй майно [PERSON] Даний заповіт не був скасований чи визнаний недійсним в судовому порядку. [PERSON] прийняла спадщину фактично, оскільки мала на руках ощадні книжки на грошові вклади, що належали спадкодавцю [PERSON], так як відповідно до статті 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI, чинного на момент смерті спадкодавця, визначалось, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у випадку фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Абз. 2 п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (чинної на момент смерті спадкодавця), визнавав доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном наявність у спадкоємців ощадної книжки. Вказані факти підтверджуються відповіддю на заяву від 27 вересня 2013 року № 5434/01-16, наданою Державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Сібільовою С.М., відповідно до матеріалів спадкової справи № 54613169, відкритої після смерті [PERSON] Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, зазначивши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 31 березня 2000 року серія [NUMBER]. Заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], від 4 травня 1999 року, [PERSON], відповідно до свідоцтва про одруження від 19 березня 1999 року серія [NUMBER]) заповіла усе належне їй майно [PERSON] Даний заповіт не був скасований чи визнаний недійсним в судовому порядку. [PERSON] прийняла спадщину фактично, оскільки мала на руках ощадні книжки на грошові вклади, що належали спадкодавцю [PERSON], так як відповідно до статті 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI, чинного на момент смерті спадкодавця, визначалось, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у випадку фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Абз. 2 п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (чинної на момент смерті спадкодавця), визнавав доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном наявність у спадкоємців ощадної книжки. Вказані факти підтверджуються відповіддю на заяву від 27 вересня 2013 року № 5434/01-16, наданою Державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Сібільовою С.М., відповідно до матеріалів спадкової справи № 54613169, відкритої після смерті [PERSON] Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину в порядку, передбаченому положеннями законодавчих актів, чинних на момент смерті її матері - [PERSON]. Чоловік спадкодавця, [PERSON], та друга дочка спадкодавця, [PERSON], права на обов'язкову частку на день смерті спадкодавця не мали, зі змістом заповіту ознайомлені, оскаржувати його в судовому порядку наміру не мають, про що ними подані відповідні заяви до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори (відповідь на заяву від 27 вересня 2013 року № 5434/01-16, надана Державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Сібільовою С.М.). За життя спадкодавцю належала квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 1-95-67891 від 27 листопад 1995 року. Проте, 26 липня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № 1306, відповідно до якого право власності на вказану квартиру переходило до [PERSON] Проте, заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2010 року було визнано право власності на ? частину спірної квартири за [PERSON], що було зареєстровано у КП «Харківське міське БТІ» 15 жовтня 2010 року. Пізніше, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2010 року визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] Ухвалою ж Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 червня 2011 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2010 року було скасовано за нововиявленими обставинами. Крім того, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, встановлення порушеного права та вселення. У зв'язку із усіма вищевикладеними обставинами, спірна квартира [ADDRESS] вважається такою, що належить [PERSON], оскільки сторони договору купівлі-продажу від 26 року 1999 року № 1306 повернулися в стан, що існував до укладання договору, відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV. Проте в отриманні свідоцтва про право на спадщину щодо квартири [ADDRESS] гр. [PERSON] нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Сібільовою С.М. було відмовлено, про що була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 4 жовтня 2013 року № 5508/02-14. Причиною відмови стала та обставина, що відповідно до пп. 4.15 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV, право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Згідно ж листа Комунального підприємства «Харківське міське БТІ» від 13 березня 2013 року № 146, повідомляється, що за архівними матеріалами приватизаційної справи на [ADDRESS] станом на 31 грудня 2012 року реєстрація права на ? ч. на ім'я [PERSON] на підставі рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 28 липня 2010 року не анульована. Отже, Восьма Харківська нотаріальна контора позбавлена можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] після [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку із тим, що право власності на вищевказану квартиру не зареєстровано за померлою. Оскільки відповідно до частини 4 статті 25 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, на сьогодні відсутня можливість зареєструвати право власності на квартиру [ADDRESS] за померлою [PERSON] Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припилися внаслідок його смерті. Як зазначається в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», до набуття чинності Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV виникнення права власності на нерухоме майно не було пов'язано із його реєстрацією, оскільки протилежне не було передбачене чинним на той час законодавством. Отже, квартира [ADDRESS] входить до складу спадщини, що відкрилася після смерті гр. [PERSON] У зв'язку із цим, право власності на квартиру [ADDRESS] за гр. [PERSON] може бути визнано в судовому порядку, відповідно до положень статті 392 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV, як за спадкоємцем за заповітом. На підставі викладеного та

Outcome: approved