Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить нежиле приміщення, розташоване за адресою [ADDRESS], що не заперечувалось самим відповідачем в судовому засіданні. З 01.11.2013 позивач надає житлово-комунальні послуги за вказаною вище адресою. 08.08.2014 між позивачем та відповідачем укладено договір №0808/1-14 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою [ADDRESS] (а.с. 5). На відповідача [PERSON] як споживача житлово-комунальних послуг за вказаною адресою відкрито особовий рахунок [NUMBER] (а.с. 6-7). 09.11.2016 ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області судовий наказ від 23.08.2016, виданий за заявою ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 10064,63, та судового збору в розмірі 689,00 грн. був скасований (а.с.4). Формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території здійснюється по кожному будинку окремо відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово - комунальні послуги». Щомісячні нарахування за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території здійснювалось у відповідності до Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 14.12.2011 №416, Так додатком до даного рішення визначено, що нормативний тариф для будинку [ADDRESS] становить 4,3423 грн. за 1 м. кв. площі квартири/приміщення (а.с. 22, 23). Перелік обов'язкових послуг, які повинні надаватись для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових території визначено Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради від 27.12.2011 №435. Додатково даним рішенням закріплено що, тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для власників (орендарів) нежитлових приміщень у житлових будинках окремо по кожному будинку на рівні, встановленому для населення міст (24). Згідно ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги надаються безперебійно, виключно за винятком часу перерв на проведення ремонтних і профілактичних робіт виконавцем. Згідно ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Матеріалами справи підтверджено, що в період з 01.11.2013 по 01.02.2017 відповідачеві за адресою: [ADDRESS], позивачем надавалися житлово-комунальні послуги, плата за надання яких нараховувалася за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до даних інформації про стан особового рахунку №593, відкритого на ім'я [PERSON], в період з 01.11.2013 по 01.02.2017 відповідачем здійснювалася оплата за отримані житлово-комунальні послуги не в повному обсязі, що й призвело до утворення заборгованості в сумі 11877,19 грн. (а.с. 25-26). Порядок користування приміщеннями, а також утримання житлових будинків визначається ст. ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідно до яких власник або споживач, зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та інше. Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.5 ч.3 ст. 20 Закону). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем на виконання ухвали суду від 15.03.2017 за клопотанням відповідача, надано суду первинні документи щодо обсягів та термінів надання комунальних послуг та проведення необхідних робіт, відомості про виробників та виконавців окремих послуг, пов'язаних з наданням житлово-комунальних послуг, акти оглядів, акти здійснення технічного нагляду, виконання профілактичних робіт та здійснення робіт щодо аварійних та невідкладних ситуацій у багатоквартирному будинку, розрахунки робіт, наряди-замовлення, тощо, надані ними за адресою: [ADDRESS] В письмових поясненнях до наданих суду доказів зазначено, що надання житлово-комунальних послуг є обов'язком виконавця, а споживачі, у свою чергу, зобов'язані укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Так, з 01.11.2013 ТОВ «Житлосервіс-КР» здійснює свої управлінські функції та відповідачеві ним було надано послуги з утримання будинку, споруд і прибудинкової території на загальну суму 11817 грн. 19 коп. за період з 01.11.2013 по 01.02.2017, що підтверджується наданою інформацією. Так, за вказаний період ними було надано послуги з прибирання прибудинкової території, з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем, з поточного ремонту конструктивних елементів, з дератизації, з дезінсекції, послуги аварійної бригади, диспетчерської служби, з технічного обслуговування та поточного ремонту систем протипожежної автоматики та димовидалення, з обслуговування димовентиляційних каналів, з підготовки будинку до роботи в осінньо-зимовий період, планові загальні та профілактичні огляди житлових будинків, про що ними надано суду первинну документацію - акти, довідки, розрахунки наряди- завдання, кошториси, інформації про витрати, тощо (Т. 1 а.с. 51-248, Т. 2 а.с. 1-114). Зазначено, що послуги надавалися всьому житловому будинку, а не одноособово конкретному споживачу, всі співвласники житлових та нежитлових приміщень несуть солідарну участь в оплаті за дані послуги залежно від своєї частки у майні будинку, ТОВ «Житлосервіс-КР» здійснює розрахунки тарифу на послугу з утримання будинку, споруд та прибудинкової території включно на підставі положень Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» та утримує будинок в цілому, а не окремі його частини. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач зобов'язаний проводити оплату наданих послуг, однак не виконував належним чином зобов'язання, заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги підлягає стягненню у примусовому порядку. Вказані в позові обставини відповідачем не спростовані. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов'язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11). Як зазначено в Аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві (лист Верховного Суду України від 01 липня 2014 року), вирішуючи спори цієї категорії, судам слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов'язаннями, у яких, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст.625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Передбачена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625 ЦК (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі №6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат в розмірі 3943,77 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості за період з 01.11.2013 по 01.02.2017. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди, на які відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов'язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1378 грн., сплачений ним при подачі заяви про видачу судового наказу (а.с.2) та позовної заяви до суду (а.с.3), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved