Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] просить визнати [PERSON] таким що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.06.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Швидкою М.Г., зареєстрованого в реєстрі за №654, зареєстрованого в Олександрійському бюро технічної інвентаризації 21.07.2006 року за №374/3. У даному будинку зареєстрований її син [PERSON] , який з 15.05.2014 року змінив місце проживання та не має наміру вселятися в будинок. Реєстрація відповідача за вказаною адресою створює проблеми з оформленням субсидії на сплату комунальних послуг, чим порушуються права позивача. Позивач у судове засідання не з`явилася, але надала письмову заяву в якій просить розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 05.11.2019 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження у справі. 26.11.2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.06.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Швидкою М.Г., зареєстрованого в реєстрі за №654, зареєстрованого в Олександрійському бюро технічної інвентаризації 21.07.2006 року за №374/3. Відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином власниці, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Олександрійським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 13.08.2019 року, та довідкою про склад сім`ї від 05.07.2019 року № 402, виданої виконавчим комітетом Лікарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Відповідно до акту опитування свідків від 05.07.2019 року № 403, складеного комісією виконавчого комітету Лікарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] , при обстеженні житлового будинку [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] , не проживає за даною адресою з 15.05.2014 року та по теперішній час. ОЦІНКА СУДУ Аналізуючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки факт не проживання відповідача [PERSON] з 15.05.2014 року у вказаному будинку підтверджується актом опитування свідків від 05.07.2019 року № 403, складеного комісією виконавчого комітету Лікарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] . НОРМИ ПРАВА Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України. У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності понад шість місяців після виконання рішення. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідачі є членами сім`ї власника, то спірні правовідносини між сторонами регулюються ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Докази про те, що між сторонами були встановлені інші домовленості, у матеріалах справи відсутні. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником будинку та відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування вказаним будинком. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого Протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Як вбачається із заявлених вимог, позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача, а тому їх необхідно віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved