Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

В жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 5 січня 2016 року помер її (позивачки) дядько [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина на належні спадкодавцеві земельну частку (пай) в КСП «Україна» Качалівської сільської ради Бородянського району Київської області розміром 4,18 в умовних кадастрових гектарах та житловий будинок по вул.Лісовій, 2 в с.Великий Ліс Бородянського району Київської області. За життя, 16 жовтня 2013 року, [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем Мирчанської сільської ради, за яким він заповів їй (позивачці) земельну частку (пай) в КСП «Україна» Качалівської сільської ради Бородянського району Київської області. 9 грудня 2015 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Бородянського нотаріального округу [PERSON], яким помилково все своє майно, без застереження щодо земельної частки (паю), заповів відповідачці [PERSON] Допущену помилку [PERSON] виявив в кінці грудня 2015 року та збирався після новорічних свят поїхати до нотаріуса та виправити цю помилку, однак, 5 січня 2016 року помер. 24 травня 2016 року вона (позивачка) звернулася до нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, таку ж заяву подала і відповідачка, однак, листом від 29 липня 2016 року нотаріус відмовила їй (позивачці) у оформленні спадкових прав. Вважала, що заповіт від 9 грудня 2015 року, складений на імя [PERSON], не відповідає волі [PERSON] в повному обсязі, а саме, в частині того, що предметом заповіту є все майно, яке йому належало, без застереження щодо земельної частки (паю), який він заповів їй (позивачці) за заповітом від 16 жовтня 2013 року. Тому просила визнати заповіт [PERSON], складений 9 грудня 2015 року на користь відповідачки [PERSON], частково, в зазначеній частині, недійсним та визнати за нею (позивачкою) право власності на вказану земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом від 16 жовтня 2013 року. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала та викладене підтвердила. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала повністю, щодо визнання недійсним заповіту в частині спадкування нею земельної частки (паю) не заперечувала. Вислухавши пояснення позивачки та відповідачки, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 5 січня 2016 року помер [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина на належні спадкодавцеві земельну частку (пай) в КСП «Україна» Качалівської сільської ради Бородянського району Київської області розміром 4,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та житловий будинок по вул.Лісовій, 2 в с.Великий Ліс Бородянського району Київської області, що підтверджується матеріалами справи (а.с.6-9) та визнається сторонами. За життя, а саме 16 жовтня 2013 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Мирчанської сільської ради Бородянського району Київської області, яким заповів земельну частку (пай), що належала йому згідно сертифіката серії КВ № 0174603, виданого 11 січня 1997 року, позивачці [PERSON] (а.с.10). 9 грудня 2015 року [PERSON] склав новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Бородянського нотаріального округу [PERSON], яким все своє майно заповів відповідачці [PERSON] (а.с.11). Відповідачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], подавши 20 квітня 2016 року відповідну заяву до приватного нотаріуса Бородянського районного нотаріального округу [PERSON] (а.с.28). 24 травня 2016 року [PERSON] також звернулась до нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак, листом від 29 липня 2016 року нотаріус відмовила їй (позивачці) у оформленні спадкових прав, оскільки заповітом від 9 грудня 2015 року, який складений пізніше заповіту на її користь, спадкодавець все своє майно заповів [PERSON], а тому вона (позивачка) не є спадкоємцем [PERSON] (а.с.13,40). Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч.2,3 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. Як визнали в судовому засіданні сторони, [PERSON], складаючи заповіт на користь відповідачки, бажав заповісти їй все своє майно, за винятком земельної частки (паю), яку вже заповів позивачці. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене та визнання позову відповідачкою, суд вважає, що заповіт, складений [PERSON] 9 грудня 2015 року в повній мірі не відповідав його волі, а тому даний заповіт, в частині заповідального розпорядження щодо всього належного заповідачу майна, без виключення права на земельну частку (пай) в КСП «Україна» Качалівської сільської ради Бородянського району Київської області, розміром 4,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), необхідно визнати частково недійсним та визнати за [PERSON] право на вказану земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]

Outcome: approved