Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа виконком Покровської районної у місті [PERSON] ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання [PERSON], таким, що втратив право користування будинком № 18 по вул. Тунгуській в місті Кривому Розі Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності, на підставі договору дарування належить житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Тунгуська, 18. У належній їй квартирі зареєстрований відповідач, який є її рідним братом та з травня 2014 року не проживає у спірній квартирі, звязку не підтримує, у добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає. Ухвалою суду від 05 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 05 грудня 2018 року, яке в подальшому відкладено на 15.01.2019 року та 18 лютого 2019 року для виклику свідків. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з чим, суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав письмове клопотання про розгляд справи без участі представника, проти позову не заперечує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає за адресою: [INFO], є сусідом позивачки, а відповідач є її братом і у спірному будинку не проживає вже багато років, же він знаходиться йому не відомо, позивачка перешкод у проживанні брату ніколи не чинила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з відповідачем [PERSON] знайомі з дитинства, у спірному будинку останній не проживає близько 15 років, причини їй невідомі, позивачка перешкод йому ніколи не чинила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач є її сином, в будинку давно не мешкає, бачила його 5 років потому, але де він проживає вона не знає. Суд розглянувши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст.\~15,16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст.\~13,\~81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування, на праві приватної власності належить будинок № 18, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська області, м. Кривий Ріг, вул. Тунгуська, що підтверджується договором дарування №104583 від 12.03.2007 року (а.с.6), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13894379 від 15.03.2007 року, витягом з Державного реєстру правочинів № 3675219 від 13.03.2007 року. Відповідно до домової книги за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тунгуська, буд. 18, Дніпропетровської області зареєстрований: [PERSON], [INFO], з 11.09.2001 року (а.с. 10). Згідно актів від мешканців будинку № 18 по вул. Тунгуській в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та посвідчених головою квартального комітету №1, [PERSON], не проживає за адресою: [INFO] з травня 2014 року (а.с. 9,11). Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до\~ст. 379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири, визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зст.328ЦК\~України право власності набувається на підставах,що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, позивач [PERSON] є єдиним власником спірного будинку та правомірно набула право власності на нього. Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житлового приміщення, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним йому на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач [PERSON] який не проживає за адресою: [INFO] більше трьох років, в звязку з чим позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно ст.141ЦПК України\~стягненню з відповідача на користь відповідача підлягає судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved