Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 01 вересня 2012 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї між нею\~та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя [PERSON] з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя. Основною причиною розпаду сім`ї є різниця характерів, а також відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Тому, [PERSON] переконана, що подальше спільне життя з відповідачем як подружжя та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, а тому просить розірвати шлюб. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась. Надала до суду заяву, в якій вказала, що розгляд справи просить здійснити за її відсутності та наполягає на задоволенні позову. Відповідач у підготовче судове засідання також не з`явився. Надав до суду заяву, про розгляд справи за його відсутності, також не заперечував проти розірвання шлюбу. На підставі ч.4 ст.200 та ч.4 ст.206 ЦПК України суд ухвалив провести підготовче засідання за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 01 вересня 2012 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.5). Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушення до припинення шлюбних відносин або примушення до їх збереження не може мати місце. Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не можуть жити однією сім`єю. Відновлювати відносини не бажають, мають намір в подальшому створити окремі сім`ї. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси сторін. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. Згідно з ч.1 ст.141 та ч.1 ст.142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи, вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок (а.с.1). Пред`явлений нею позов задоволений. Враховуючи, що розгляд справи по суті не здійснювався, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору, що становить 352 гривні 40 копійок, а також стягнути з [PERSON] користь [PERSON] витрати на оплату судового збору у розмірі 352 гривні 40 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved