Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі ПАТ «Шахтоуправління «Покровське») про відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності. В обґрунтування позову позивач послався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 28.06.1996 року по 03.07.2017 року. 26.04.2017 року при виконанні трудових обовязків отримав травму. Травмування потягло за собою в/косо/уламкові переломи о/фаланг в/3 пальців лівої кісті зі зміщенням, розчавленням та дефектом мяких тканин лівої кісті; забита рана 2 пальці лівої кісті. Після травмування на шахті йому була надана первинна медична допомога та після чого він був госпіталізований до травматологічного відділення Мирногрідської Центральної міської лікарні. В цей же день йому була проведена операція по ампутації 3-5 пальців лівої кісті на рівні головок пястих кісток. За результатами проведення розслідування нещасного випадку 03.05.2017 року, комісією були складені акт розслідування нещасного випадку форми Н та акт форми Н-1 № 290 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом. За висновками МСЕК 15.06.2017 року йому була встановлена 3 група інвалідності та 35 % втрати працездатності безстроково. Крім того, комісія дійшла висновку щодо противопоказання йому важкої фізичної праці, підземних умов праці, праці з рухаючи ми механізмами. Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних звязків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, заподіяну моральну шкоду, яку просив відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 60000 грн. Позивач, представник позивача в судове засідання не з'явилися, надали заву, в якій підтримали позовні вимоги, просили справу розглянути за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій заперечував проти задоволення позову, просив справу розглянути за його відсутністю (а.с.33). Суду наданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилається на те, що п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно п. 1.1 .д Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.95 року N 212 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 березня 1996 року за N 136/1161, із змінами та доповненнями, передбачено, що на медико-соціальні експертні комісії покладено обов'язок щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди. Пунктом 3.8 вищевказаного Порядку передбачено, що підставою для відшкодування моральної школи є висновок медичних органів. Такого висновку позивач не надав. Укладаючи з відповідачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачеві було роз'яснено під розпис його права і обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Ця ж вимога при розгляді справ про відшкодування шкоди роз'яснена і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року, за яким звертається увага судів на необхідність з'ясування питань: у зв'язку з якими неправомірними діями або бездіяльністю з боку відповідача заподіяна втрата працездатності позивачу, ступінь вини відповідача, чи мали місце порушення правил охорони праці, правил безпеки, інструкцій і паспортів з експлуатації механізмів і машин підприємством. Згідно аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків, встановлено що за інформацією судів Донецької області, якими враховано правову позицію Верховного Суду України, розмір моральної шкоди визначався відповідно до відсотків втрати працездатності, встановлених МСЕК: при 10 % дорівнював 3 000 гри. при 30 % - 9 000 грн. при 80 % - 24 000 грн.. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 також передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ... При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Таким чином вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 60 000 грн., враховуючи обставини отримання травми на виробництві та ступінь втрати працездатності (35 %), не відповідає вимогам розумності і справедливості (ст. 22 ЦК України) та практиці, що склалась в судах Донецької області по результатам розглядів аналогічних спорів. У звязку з вищевикладеним відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач працював в ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» в якості машиніста електровоза 3 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, звільнений з роботи за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України. 26 квітня 2017 року о 10 годині 00 хвилин під час виконання трудових обовязків з позивачем стався нещасний випадок, повязаний з виробництвом, а саме дизелевоз DLР-140F № 4 зійшов з рейкової коліх і почав хилитися на лівий бік виробки у напрямку руху. [PERSON], намагаючись утриматись в кабіні дизелевозу, лівою кистю ухопився за верхню зовнішню частину кабіни дизелевозу, у результаті чого кисть [PERSON] була притиснута кабіною дизелевоза до стійок маталоаркового кріплення АП 20, він отримав в/косо/уламкові переломи о/фаланг в/3 пальців лівої кісті зі зміщенням, розчавленням та дефектом мяких тканин лівої кісті; забита рана 2 пальці лівої кісті, про що було складено акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії), що стався 26.04.2017р. о 10 годині 00 хвилин, затверджений директором ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» 3.05.2017р., та акт № 29 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затверджений директором ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» 3.05.2017 року. Згідно довідки МСЕК АВ 0875108 позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності безстроково, причина інвалідності - трудове каліцтво, протипоказана важка фізична праця, підземні умови праці, праця з рухаючимися механізмами. Згідно довідки МСЕК АБ 0046818 позивачу вперше встановлено 35% втрати професійної працездатності первинно, з 15.06.2017р. безстроково, за трудовим каліцтвом 15.06.2017р., третю групу інвалідності безстроково, визначено потребу у медикаментозному лікуванні. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного звязку між попередніми умовами. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно з розясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у звязку з ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням трудових обовязків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих звязків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, актом проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії), актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, довідками МСЕК, епікрізом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже ствердження відповідача про необхідність встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК є безпідставним. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоровя, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу у медичній та соціальній допомозі, молодий вік позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 20000 грн. Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial