Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

В жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, яку обґрунтовував тим, що він народився [INFO] в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. В період з 1990 року по 1997 роки [PERSON] разом з своїми батьками проживав в м. Підгородне Дніпропетровської області. З вересня 1997 року навчався в першому класі КЗ Підгородненська СЗШ №3. Проте, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я через рік був переведений на індивідуальне навчання. Внаслідок погіршення стосунків між батьками з 2006 року [PERSON] почав проживати в м. Новомосковськ Дніпропетровської області разом з матір`ю. Після досягнення повноліття [PERSON] звертався до відповідного органу міграційної служби Дніпропетровської області з метою отримання паспорта громадянина України. Але йому було відмовлено у зв`язку з необхідністю надання відомостей про зареєстроване місце проживання від дня народження. Проте надати вказані відомості виявилось неможливим у зв`язку з відсутністю попередніх власників будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] звернувся до Бориспільського районного відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області. Проте йому було відмовлено у виготовленні паспорта громадянина України у формі ID-картки з безконтактним електронним носієм з внесенням інформації до Єдиного Державного Демографічного Реєстру. Тому [PERSON] просить суд встановити факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України, тобто станом 24 серпня 1991 року. Необхідність встановлення даного факту заявник пояснює необхідністю отримати паспорт громадянина України. У судовому засіданні [PERSON] підтримав подану заяву та просив суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON] при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в Україні, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгородне, що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.7). З довідки, наданої Підгородненською міською радою Дніпропетровської області, від 18 червня 2018 року вбачається, що в період з 1980 року по 1995 рік батьки заявника батько - [PERSON] та матір [PERSON] проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). В період з 1997 по 1998 роки [PERSON] навчався в КЗ Підгородненська СЗШ №3 (а.с.12). З 2009 року заявник проживає в м. Бориспіль Київської області та перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . За час їхнього спільного проживання у них народилось четверо дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . З пояснень заявника, наданих у судовому засіданні, встановлено, що він ніколи не отримував паспорт громадянина України, оскільки на час проголошення незалежності України йому виповнилось лише рік. [PERSON] звертався до органів міграційної служби з метою отримати паспорт громадянина України. Проте, всіх зібраних ним документів не вистачило для підтвердження факту його постійного проживання на території України. Згідно з листа Бориспільського РВ ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області від 31 березня 2020 року вбачається, що за результатами проведення процедури встановлення особи [PERSON] було відмовлено у видачі паспорта громадянина України у формі ID-картки з безконтактним електронним носієм (а.с.20). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що заявник є її рідним сином. Він народився [INFO] м. Підгородне Дніпропетровської області та проживав там за адресою: [ADDRESS] , разом з родиною до 1995 року. За цією ж адресою проживала також свідок в період з 20 травня 1981 року по 1995 рік. В подальшому родина змушена була переїхати, але документи, що підтверджували факт проживання за вказаною адресою не збереглися. На даний час [PERSON] одружений, має дітей, але у зв`язку з відсутністю паспорта громадянина Україна заробляє тимчасовими підробітками. У відповідності до п.5 ч.2 ст.293 та ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до п.1 ч.1 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Згідно з п.44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. З досліджених у судовому засіданні письмових доказів, встановлено, що [PERSON] був малолітньою дитиною на час проголошення незалежності України, тому його громадянство визначається за територіальним походженням батьків, які є громадянами України та на час проголошення незалежності України проживала в м. Підгородне Дніпропетровської області. Дана обставина у повній мірі підтверджується довідкою №1589 від 18 червня 2018 року, виданою Підгородненською міською радою Дніпропетровської області. Таким чином, [PERSON] постійно проживав на території України з дати свого народження, а саме з 10 червня 1990 року, та станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року. Встановлення даного факту необхідно заявнику для отримання паспорта громадянина України. За таких обставин його заява підлягає задоволенню. До вказаного висновку суд приходить вважаючи необґрунтованими доводи представника заінтересованої особи, викладені в письмових поясненнях (а.с.31-34) щодо необхідності залишення без розгляду заяви [PERSON] . Оскільки, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Тому задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року має правове значення, в іншому порядку заявник не може довести вказаного факту, який знайшов підтвердження наявними в матеріалах справи доказами. На підставі викладеного та

Outcome: approved