Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивачу на праві власності належить квартира №[ADDRESS]. Дана квартира однокімнатна, житловою площею 15,80 кв.м., загальною 34 кв.м. В даній квартирі зареєстровано четверо осіб, а саме відповідачі [PERSON] син позивача, його колишня дружина [PERSON] та їх неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.1999 року по 03.06.2011 року. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від вказаної дати шлюб розірвано. Внаслідок перебування у шлюбі позивач надала дозвіл на їх реєстрацію у спірній квартирі, де їх сімя проживала з червня 2000 року по серпень 2009 року. В серпні 2009 року відповідач [PERSON] та їх неповнолітні діти залишили спірну квартиру та переїхали на постійне місце проживання до [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] проживає з новою сімєю за адресою: [ADDRESS]. Внаслідок розірвання шлюбу відповідачів [PERSON] та [PERSON] остання, як і неповнолітні діти перестали бути членами сімї позивача як власника житла. Отже, з 2009 року відповідачі добровільно залишили спірну квартиру та проживають за іншими адресами, будь-яких перешкод у їх проживанні позивач не створювала. Крім того, відповідачі не приймають участі у утриманні квартири, не сплачують житлово-комунальні послуги за користування нею. Тягар по утриманню житла несе позивач, яка є пенсіонеркою, отримує мінімальну пенсію. Реєстрація в належній їй квартирі двох працездатних осіб відповідачів [PERSON] та [PERSON] не дозволяє позивачу скористатись своїм правом на отримання субсидії. З цих підстав, посилаючись на положення ст.405 ЦК України, просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням спірної квартири. В судовому засіданні 20.08.2018 року судом прийнято заяву про уточнення позовних вимог, в якій посилаючись на ті самі фактичні обставини справи, а також те, що з серпня 2009 року по 09.10.2017 року (дату звернення з позовом до суду) відповідачі ні постійно, ні тимчасово не проживали та не проживають в належній позивачу квартирі, добровільно та без примусу залишили її, не звертались з проханням про вселення до подання нею позову до суду. Посилаючись на положення ст.ст.405, 406 ЦК України, просить суд усунути їй перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно відзиву відповідача [PERSON] щодо первісного позову, вона зазначає про те, що квартиру, в якій зареєстрована з дітьми залишила під впливом конфліктних ситуацій з колишнім чоловіком, який вів аморальний спосіб життя, залишив сімю, а навідуючи дітей влаштовував скандали і сварки. Вважає, що вони з дітьми мають право проживати в квартирі за місцем реєстрації. Після виїзду з зазначеної квартири, позивач користувалась пільгою відповідача [PERSON] як особи постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії у розмірі 50 відсотків вартості житлово-комунальних послуг, а тому можна вважати, що вона приймала участь у утриманні квартири. Після закінчення строку дії договору тимчасового проживання, [PERSON] зателефонувала позивачу та повідомила, що має намір з дітьми проживати у спірній квартирі. Позивач за первісним позовом не заперечувала, однак згодом звернулась до суду з позовом про визнання її ([PERSON].) та дітей такими, що втратили право користування спірною квартирою. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], звернулась до суду з зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення. Окрім обставин, зазначених вище, зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] в 2011 році, вони з дітьми тимчасово проживають в [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу діти проживають з матірю та знаходяться на її утриманні. Строк дії договору тимчасового проживання, на підставі якого позивач за зустрічним позовом разом з дітьми проживають за останньою адресою закінчився 01.09.2017 року, іншого житла вони не мають. Вказує також на те, що внаслідок реєстрації її місця проживання за даною адресою, при нарахуванні та оплаті житлово-комунальних послуг нараховується знижка у розмірі 50 відсотків, оскільки вона є особою, постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії. 19.10.2017 року та 09.12.2017 року вона направляла листи відповідачу за зустрічним позовом [PERSON] щодо вселення її та дітей до спірної квартири, на які відповіді не отримала. 20.01.2018 року вона [PERSON] прибула до спірної квартири з метою поспілкуватись з [PERSON], однак двері квартири їй не відчинили, про що вона повідомила органи поліції. Вважає, що вона з дітьми має право користування спірною квартирою, у чому їй перешкоджає відповідач за зустрічним позовом [PERSON], а тому просить усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом вселення її та дітей до неї. Згідно відзиву на зустрічну позовну заяву та відповіді на відзив по первісному позову, позивач [PERSON] зазначила, що твердження [PERSON] у відзиві на первісний позов та у зустрічній позовній заяві є неправдивими, необґрунтованими та непослідовними. З зазначених нею відомостей вбачається, що позивач [PERSON] ніколи не чинила перешкод у користуванні квартирою колишній невістці та онукам, ключі остання віддала добровільно. Позивачу [PERSON] дійсно на праві власності належить 1\\3 частина квартири №[ADDRESS], однак в даній квартирі проживає сімя її молодшого сина [PERSON] у складі чотирьох осіб, а тому вона не має можливості проживати в ній. Відповідачу за первісним позовом [PERSON] на праві власності належить частина житлового будинку в Київській області, де вона має змогу проживати. Також вказує на необґрунтованість тверджень щодо розірвання шлюбу внаслідок аморальної поведінки відповідача [PERSON] Крім того зазначає, що позивачем за первісним позовом [PERSON] самостійно сплачуються витрати на оплату житлово-комунальних послуг. Реєстрація відповідачів у квартирі не дозволяє позивачу оформити субсидію на їх оплату. Позивач є пенсіонером і отримує мінімальну пенсію. Також, відповідачем [PERSON] укладено договір з ПАТ «Укртелеком» в період її проживання у спірній квартирі. Даний договір не розірвано, позивач за первісним позовом [PERSON] не має змоги його розірвати та відмовитись від послуг, оскільки договір укладено не з нею. Запевняє, що не чинила і не чинить відповідачу [PERSON] будь-яких перешкод у користуванні квартирою. Звернення останньої щодо проживання у спірній квартирі направлено позивачу вже після отримання судових документів щодо поданого первісного позову. Також зазначає про те, що договір тимчасового проживання в дійсності не укладався, навіть по сливу строку його дії відповідач з дітьми продовжують проживати за вказаною адресою. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] первісні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував з підстав, зазначених у відзиві. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься подана ним заява про розгляд справи за його відсутності та визнання ним первісного позову (а.с.67-69). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення первісного позову, просила задовольнити зустрічний позов. Представник третьої особи Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей в судовому засіданні заперечив проти задоволення первісних позовних вимог в частині визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], просив задовольнити зустрічні позовні вимоги. Вважає, що визнання неповнолітніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням порушуватиме права дітей, оскільки їх батьками не забезпечено дітей іншим місцем проживання, де можливо здійснити їх реєстраційний облік. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини/ Позивач є власником квартири №[ADDRESS]. Дана квартира однокімнатна, житловою площею 15,80 кв.м., загальною 34 кв.м. (а.с.11-13). Відповідач [PERSON] є сином позивача, в період часу з 24.07.1999 року по 03.06.2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] (а.с.23-24). Від шлюбу подружжя має двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору тимчасового проживання, строк дії якого закінчився 01.09.2017 року. Дані обставини визнаються учасниками справи, а тому не підлягають доказуванню в силу ст.82 ЦПК України. Позивач є пенсіонером за віком (а.с.38), самостійно несе витрати по утриманню спірної квартири. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано наступними положеннями чинного законодавства. Так, згідно ст.150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на власний розсуд. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду за захистом своїх порушених прав власника спірної квартири, посилаючись на те, що відповідачі тривалий час не проживають в квартирі, де зареєстровані. Реєстрація їх у спірній квартирі порушує її право як власника на вільне володіння, користування майном. Право користування належним позивачу майном відповідачами [PERSON], [PERSON] [PERSON] припинено з моменту розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та виїздом колишньої невістки позивача з дітьми до іншого місця проживання. Вважає, що право користування належним їй майном відповідачами припинилось. Право користування чужим майном є по суті встановленням сервітуту, у звязку з чим його припинення повинно відбуватися з урахуванням вимог статей 405 та 406 ЦК України як правових норм, що регулюють спірні правовідносини щодо користування чужим житлом (Постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року у справі №6-2931цс16). За приписами ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач [PERSON] позов визнав. Визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому суд приймає визнання ним позову та вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову в частині позовних вимог про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Також суд вважає правильним задовольнити первісні позовні вимоги в частині визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою, оскільки вона протягом тривалого часу не проживає у спірній квартирі, залишила її добровільно, перешкод у проживанні їй не чинилось власником квартири. Крім того, після розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] [PERSON] не може вважатись членом сімї позивача за первісним позовом [PERSON] Підстава, з якої їй було надано право на проживання в даній квартирі відпала. Докази, подані суду щодо створення перешкод у користуванні спірною квартирою (звернення до правоохоронних органів та листи позивачу за первісним позовом), суд вважає недостовірними. Такі докази були створені відповідачем штучно після відкриття провадження за первісним позовом для доведення обставин, якими обґрунтовуються заперечення щодо позову. Доказів наявності перешкод у проживанні до подання первісного позову суду не надано. Крім того суд приймає рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON] [PERSON]. До такого висновку суд приходить з урахуванням наступного. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Кожна особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції. Суд, ухвалюючи рішення в даній справі на засадах пропорційності, яка є принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача і відповідачів. Враховуючи також те, що відповідачами є діти у розумінні Конвенції про права дитини, суд, у відповідності до ст.3 цієї Конвенції при розгляді справи приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, забезпечує дітям такий захист і піклування, які необхідні для їх благополуччя. В даній справі судом встановлено, що під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] ними забезпечено реєстрацію місця проживання своїх дітей за своїм зареєстрованим місцем проживання у спірній квартирі. При вчиненні дій, які дали змогу встановити суду факт припинення права користування спірною квартирою (вибуття до іншого житлового приміщення) батьками дітей не забезпечено для них інше місце проживання, де б можна було здійснити їх реєстрацію. Такі дії батьків суд розцінює як невчинення ними дій щодо забезпечення інтересів дітей, які повязані з наявністю зареєстрованого місця проживання, ухилення від їх вчинення. При цьому, позивачем [PERSON] не доведено суду те, що реєстрація місця проживання дітей у спірній квартирі будь-яким чином порушує її права як власника на володіння, користування та розпорядження нею. Так, матеріали справи не містять доказів щодо проживання позивача [PERSON] у спірній квартирі. До подання позову в даній квартирі були зареєстровано 4 осіб відповідачів у справі. Отже, реєстрація дітей у спірній квартирі перешкод позивачу у користуванні нею не чинить. Сама позивач у спірній квартирі не зареєстрована, у звязку з чим суд доходить до висновку про наявність у неї іншого місця проживання та нерухомого майна, придатного для проживання, у власності. Нарахування житлово-комунальних послуг у спірній квартирі здійснюється з урахуванням її площі та показників лічильників, а не з кількості зареєстрованих осіб. Тобто, реєстрація дітей у спірній квартирі не створює позивачу додаткового тягара по оплаті житлово-комунальних послуг, не впливає на її матеріальний стан, а також на можливість призначення субсидії. Наявність у дітей зареєстрованого місця проживання забезпечуватиме захист прав та охоронюваних інтересів дітей державою, оскільки їх батьки фактично самоусунились від вжиття заходів щодо цього. З урахування викладеного, враховуючи принцип пропорційності, зважуючи на необхідність забезпечення державою якнайкращих інтересів дітей та відсутність порушень прав позивача за первісним позовом як власника спірної квартири при реєстрації місця проживання дітей за вказаною адресою, суд вважає правильним відмовити у визнанні дітей [PERSON] та [PERSON] [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. Вирішуючи по суті зустрічні позовні вимоги, суд виходить з того, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] втратила право користування спірною квартирою з підстав, що зазначені вище, а тому не має права вимагати вселення до спірної квартири. Вселення неповнолітньої та малолітньої дитини до квартири, за відсутності права їх батьків проживати у ній є неможливим. В даний час діти проживають разом з матірю, забезпечені нею місцем проживання. Відповідачем за первісним позовом не створюються перешкоди у користуванні дітьми спірною квартирою. Доказів наявності потреби дітей у житлі та необхідності захисту їх житлових прав шляхом вселення до спірної квартири суду не надано. З цих підстав, у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити. Судовий збір, сплачений позивачем за первісним позовом [PERSON] підлягає розподілу між відповідачами [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial