Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Представник позивачки, діючий від іі імені та в її інтересах, на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла 21.10.2014р.; копія довідки Новосільської сільради від 21.01.2017р.; копія заповіту від 29.03.1994р., оформленого на імя [PERSON]; копія свідоцтва про право власності на житло від 21.04.1993р. №40; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості квартири від 02.06.2017р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є племінницею [PERSON] За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.04.1993р. №40 належала квартира [ADDRESS]. На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 29.03.1994р. склала заповіт на імя відповідачки, 21.10.2014р. померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищевказане майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки за законом. Відповідачка, яка була призначена спадкоємцем за заповітом, після смерті заповідача за прийняттям спадщини не зверталася також. Позивачка у справі проживала із спадкодавцем однією сімєю більше пяти років до часу відкриття спадщини, вона доглядала за [PERSON], а після її смерті організувала її поховання, понесла всі матеріальні витрати. Таким чином, позивачка, єдина спадкоємиця, яка прийняла спадщину після померлої за законом. Відповідачка на спадщину не претендує, не заперечує, щоб її оформила позивачка, інших спадкоємців немає. Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючого документу на вищевказану нерухомість. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець спадщину не прийняв і на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено судом, [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт на імя відповідачки, але та спадщину не прийняла та на неї не претендує. У звязку із цим, спадкування після смерті [PERSON] здійснювалося за законом. Після смерті [PERSON] позивачка в установлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, вона її прийняла в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Як зазначила позивачка, після смерті [PERSON] у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкову нерухомість. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка також не має можливості у звязку із відмовою нотаріуса з причини відсутності правовстановлюючих документів. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на квартиру, утримання нерухомості тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки вона вже більше 5 років мешкала із [PERSON] спільно однією сімєю, поховала її, понесла відповідні витрати. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на квартиру з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved