Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

В жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з вищеозначеним позовом, який був уточнений, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 серпня 1997 року уклав шлюб з відповідачкою - [PERSON], який 28 жовтня 2009 року розірвано. У вересні 2008 року за сумісні кошти був придбаний житловий будинок по [ADDRESS] вартістю 350000 грн. разом із земельною ділянкою площею 0,0474 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, нотаріально оформлений на ім'я [PERSON] Вважаючи будинок спільним сумісним майном, просить визнати за ним право власності на ? частину будинку та визнати недійсною угоду від 07 травня 2010 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД», зафіксованою в протоколі загальних зборів та зареєстрованою 13 травня 2010 року державним реєстратором виконкому Сумської міської ради Сумської області Мороз О.В. за № 1632 102 0000007739 про внесок до статутного капіталу Товариства житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. На визнання угоди недійсною, позивач посилається на відсутність його згоди при її укладенні, створення товариства з обмеженою відповідальністю позивачкою та її батьком [PERSON] з метою внесення до статутного капіталу спільного майна - житлового будинку, щоб уникнути його поділу. Вказує, що дана обставина стала відома під час слухання справи в апеляційній інстанції, що і стало приводом про залишення без розгляду його позовної заяви про визнання права власності, яка була задоволена Ковпаківським районним судом м. Суми від 11 липня 2013 року. Крім того, прохає поновити строк позовної давності, оскільки вважає, що він закінчився 28 жовтня 2012 року і пропущений з поважної причини, оскільки своєчасно звернувся до суду про поділ спільного нажитого майна, а [PERSON] навмисно ввела в оману стосовно належності спірного майна. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги і прохали задовольнити, підтверджуючи всі обставини, на які посилаються в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з*являються неодноразово, про те, що справа перебуває у провадженні суду їм відомо, про що свідчить заява [PERSON] про відкладення розгляду від 11.02.2014 року, а в послідуючому свідомо не отримають судові повістки, які направляються рекомендованим листом, а тому суд розцінює їх поведінку як неналежну та направлену на затягування вирішення спору та їх зацікавленість тривалого розгляду справи, але враховуючи, що про день та час розгляду повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому є підстави для розгляду справи в їх відсутність. Вислухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини що виникли між сторонами є сімейними і врегульовані ст. ст. 60-71 СК України. Судом встановлено, що позивач та відповідачка [PERSON] перебували у шлюбі з 08 серпня 1997 року по 28 жовтня 2009 року, який розірвано за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2009 року (а.с.7-8). Згідно договору купівлі-продажу від 04 вересня 2008 року [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у [ADDRESS], що розташований на приватизованій земельній ділянці вартістю 362 896 грн. та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Відповідно довідки КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок за адресою [ADDRESS] зареєстроване на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2008 року. Виходячи з положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому не має жодного значення, на ім'я кого з подружжя було придбане майно. Згідно ч.3 ст.61 цього Кодексу, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі ч.1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Із заяви про зміну позовних вимог до Зарічного суду м. Суми від 31.07.2009 року [PERSON] вказано, що коли із сином їхали на будівництво нашого будинку [ADDRESS], підтверджує її визнання спільного майна. Таким чином, аналізуючи зібрані докази у сукупності та встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що будинок [ADDRESS] є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], який був придбаний ними під час шлюбу за спільні кошти з метою проживання в ньому. Стосовно вимог про визнання права власності на ? частину земельної ділянки за [PERSON], розташованої в [ADDRESS], то в їх задоволенні необхідно відмовити за безпідставністю, оскільки згідно листа від 30.03.2011 року Управління Держкомзему у м. Суми земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2008 року, але державний акт на право власності не видавався, а згідно технічної документації земельна ділянка приватизована на ім'я [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності від 16.02.2000 року. Згідно до ч.1 ст. 125 ЗК України, в редакції 2008 року, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у ст. ст. 63, 65 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. ч. 2, 3 ст. 65 СК України). Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення господарської діяльності. Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ч. 1 ст. 3 ГК України). Відповідно Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД» засновками товариства є [PERSON] та [PERSON] та у розділі 7 Статуного капіталу визначено, що [PERSON] внесла в статутний капітал Товариства житловий будинок, розташований в [ADDRESS] належний на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2009 року і в статті 3.1. вказано, що товариство є власником майна - переданого йому Учасниками у власність, з дні підписання акта приймання-передачі, внесеного до статутного капіталу, з дня державної реєстрації товариства. Державна реєстрація здійснена 11.05.2010 року. Згідно акту прийому-передачі від 20.05.2010 року [PERSON] передала ТОВ «Аріадна Суми ЛТД» в особі заст. Директора [PERSON] З протоколу № 1 від 07 травня 2010 року [PERSON] та [PERSON] створили Товариство з обмеженою відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД» та сформульовано статутний капітал, з якого 10% складається з внеску [PERSON] та 90% внеску [PERSON], яка передає житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS]. Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення господарської діяльності. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є батьком [PERSON] і товариство створено саме після розірвання шлюбу з [PERSON], що підтверджує наявність у відповідачки [PERSON] дій, спрямованих на відчуження спільного майна подружжя без згоди чоловіка та на перешкоди визнання права власності на спірний будинок саме за [PERSON], яка не надала суду жодного доказу про використання даного будинку для здійснення господарської діяльності, позбавивши колишнього чоловіка його частки у спільному майні подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановлений законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 207 ч.2 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 215 ч.1 СК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 201 цього Кодексу. Відповідно до вимог зазначених норм закону позивач [PERSON] згоди на відчуження спільного майна - житлового будинку по [ADDRESS] не надавав, а відповідачка [PERSON] без згоди чоловіка провела відчуження спірного майна на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД» засновником якого є її батько - [PERSON] Суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки після розірвання шлюбу він звертався до суду з позовом про визнання права власності на спірний будинок, а про існування відчуження спірного майна дізнався під час розгляду в апеляційній інстанції в 2013 році, то і поновляти пропущений строк позовної давності немає необхідності. Аналізуючи зібрані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] створила умови для перешкоди поділу спільного майна подружжя або визнання права власності на спірний будинок колишнім чоловіком, відчужила житловий будинок, який не відноситься до договору дрібного побутового, без згоди чоловіка, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОВ Аріадна Суми ЛТД» засновником якого є її батько та внесок якого набагато менший. З огляду на вищенаведене, визнати недійсною угоду, укладеною між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД», зафіксованою в протоколі загальних зборів від 07травня 2010 року та зареєстрованого 13 травня 2010 року державним реєстратором виконкому Сумської міської ради Сумської області Мороз О.В. за № 1632 102 0000007739 про внесок до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД» житлового будинку [ADDRESS] та визнати право власності на ? частку вказано будинку за [PERSON]. Що стосується розміру стягнутих судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, яку позивачі оцінюють в розмірі 3 000 грн., то з урахуванням того, що представник позивача брав участь в судових засіданнях суду першої інстанції незначний час, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та доданих до неї матеріалів, виходячи з вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідачів по 500 грн. з кожного та на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути на користь [PERSON] з відповідача [PERSON] судовий збір в розмірі 1750 грн., а Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД» 115 грн.

Outcome: partial