overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання власності на 2/3 частки домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS], що складається з житлового будинку літера «А», літніх кухонь літера «Б», «Г», сараїв літера «В», «Д», «Е», вбиральні літера «Є», колодязю №1, огорожі №2-3, посилаючись на те, що після смерті [PERSON] яка померла [INFO] року він успадкував по заповіту 1/2 частку даного домоволодіння, а після смерті його дружини [PERSON], яка потерла [INFO] року, як спадкоємець за законом успадкував 1/6 частку. Він як спадкоємець за заповітом спадщину прийняв своєчасно. Відповідачка від прийняття спадщини відмовилася. Просив визнати за ним право власності на спадщину. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідачки позов визнав. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та предсатвника відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина на 2/3 частки вказаного домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS], що складається з житлового будинку літера «А», літніх кухонь літера «Б», «Г», сараїв літера «В», «Д», «Е», вбиральні літера «Є», колодязю №1, огорожі №2-3. Позивач як спадкоємець за заповітом та за законом спадщину прийняв своєчасно. Відповідачка від прийняття спадщини відмовилася. Просив визнати за ним право власності на спадщину. За таких обставин право власності на 2-3 частки в спадковому майні слід визнати за позивачем. На підставі ст.ст., 328, 1268, 1270, 1278 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначив, що йому на праві власності належить 2/5 частини житлового будинку, який розташований по [ADDRESS]. Відповідачка не будучи членом сім'ї була вселена в спірний житловий будинок, як інша особа з квітня 2014 року. Оскільки відповідачка не проживає в будинку з квітня 2014 року не можуть оформити субсидію, просить суд визнати її втратившою право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі доказів. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі повторної неявки відповідачки в судове засідання. Відповідачка повторно в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, заперечень проти позову суду не надсилала. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України. Судовим розглядом встановлено, що позивачу на праві власності належить 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування від 19 липня 1972 посвідченого державний нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2136 (а.с. 6). Відповідачка прописана в спірному будинку з 29 квітня 2014 року, що підтверджується копією домової книги ( а.с.9-13). Відповідачка не всилилась та жодного дня не проживала в [ADDRESS], що підтверджується довідкою голови квартального комітету кварталу № 13 ( а.с.14). За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. Статтею 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення призначені та придатні до постійного проживання у них. Глава 28 ЦК України визнає житло об'єктом права приватної власності. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм на власний розсуд. При таких даних позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що 11.10.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1485 було зареєстровано шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивач також вказує на те, що шлюбні відносини з відповідачем не підтримуються з грудня 2013 року, подружнє життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинилося, і поновлювати їх позивач не має наміру. Зважаючи на вищенаведене просив суд розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, але із позовом подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просила суд розглядати справу за його відсутност, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомленна належним чином, про причини її неявки суду не відомо, а тому суд у відповідності до статті 224 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ст. ст. 110,112 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 11.10.2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1485. Від шлюбу сторони дітей не мають Судом встановлено, що між сторонами не склалося нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. За таких обставин суд вважає, що збереження сім'ї сторін є неможливим, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на, в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач посилався на те, що 29 квітня 2009 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом №210. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Разом з відповідачкою проживали однією сім'єю до серпня 2013 року, після чого подружні відносини між ними припинилися. Основна причина розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ним та відповідачкою взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, втрата почуттів взаємної любові та поваги. На теперішній час син проживає з ним, знаходиться на його утриманні, відповідачка не піклується про дитину, вихованням не займається та не спілкується з нею . Спору про поділ майна не має. Просив шлюб розірвати. Відповідно до заяви від 12.02.2015 року позивач просив справу слухати у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Відповідно до заяви від 12.02.2015 року не заперечувала обставини, викладені у позовній заяві. Просила шлюб розірвати. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що між сторонами 29 квітня 2009 року в Індустріальному відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 210, був зареєстрований шлюб. В шлюбі народився син: [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони з серпня 2013 року проживають окремо, спільне господарство не ведеться, примирення не можливе. Спори щодо місця проживання сина та розділ майна відсутні. Причиною розпаду сім'ї є різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачкою взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, втрата почуттів взаємної любові та поваги. При постановленні рішення, суд враховує те, що сторони наполягали на розірванні шлюбу, сімейно-шлюбні відносини припинені, а тому приходить до висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно та відновлена бути не може.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач посилався на те, що 31 липня 2010 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 434. В шлюбі народилася донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося, оскільки в ході проживання на протязі чотирьох років виявилося, що у нього з відповідачкою несумісність характерів, мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у зв'язку з чим шлюбні стосунки між ними були фактично припинені. Примирення між ними та збереження шлюбу не можливе. Просив шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, відповідно до заяви від 23.03.2015 року просив справу розглядати за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач в судове засідання не з'явилася. Відповідно до заяви від 23.03.2015 року не заперечувала обставини, викладені у позовній заяві. Просила шлюб розірвати. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що між сторонами 31 липня 2010 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 434, був зареєстрований шлюб. В шлюбі народилася донька: [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони проживають разом, але спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки фактично припинені, примирення не можливе. Спори щодо місця проживання дитини та розділ майна відсутні. Причиною розпаду сім'ї є різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачкою взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, втрата почуттів взаємної любові та поваги. При постановленні рішення, суд враховує те, що сторони наполягали на розірванні шлюбу, сімейно-шлюбні відносини припинені, а тому приходить до висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно та відновлена бути не може. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Тому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом Кредитної спілки «Фінансова країна», у якому просив розірвати договір депозитного вкладу та стягнення депозитного внеску у розмірі 200 000 грн., а також 56 000 грн. процентів за користування внеском, та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 лютого 2014 року [PERSON] та Кредитна спілка «Фінансова країна» уклали Договір № 236 про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно якого позивач внесла на депозитний рахунок Спілки вклад у сумі 200 000 грн. під 28 % річних, строком на 12 (дванадцять) місяців з 11 лютого 2014 року по 11 лютого 2015 року. 11 червня 2014 року позивач звернулася до відповідача з вимогою про дострокове повернення депозитного внеску, проте така вимога залишилась без розгляду, у зв'язку з чим [PERSON] звернулась до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с 17). Суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем в зв'язку з психологічною несумісністю. Спільне життя у них не склалося, оскільки постійно в сім'ї виникали сварки, непорозуміння. Відповідач в добровільному порядку розірвати шлюб незгодна. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в суд не з'явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. Суд дослідив докази, які були надані суду. Суд приходить до наступного: Сторони 09 грудня 1980 року уклали шлюб, від шлюбу мають повнолітніх дітей. Шлюбно-сімейні відносини припинені з серпня 2011 року в зв'язку з психологічною несумісністю. Спільне життя у них не склалося, оскільки постійно в сім'ї виникали сварки, непорозуміння. Спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача, тому на підставі ст.112 Сімейного кодексу України позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем в зв'язку з психологічною несумісністю. Спільне життя у них не склалося, оскільки постійно в сім'ї виникали сварки, непорозуміння. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд дослідив докази, які були надані суду. Суд приходить до наступного: Сторони в 2006 році уклали шлюб, від шлюбу мають спільну дитину доньку [PERSON] [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини припинені з червня 2014 року, в зв'язку з психологічною несумісністю. Спільне життя у них не склалося, оскільки постійно в сім'ї виникали сварки, непорозуміння. Спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача, тому на підставі ст.112 Сімейного кодексу України позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з Відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором № DNH4КР41990733 від 07.11.2006 року , посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DNH4КР41990733 від 07.11.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8281,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушив зобовязання за кредитним договором та станом на 17.11.2014 р. виникла заборгованість на суму 85858,24 грн., яка складається з наступного: 20826,98 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 65031,26 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 25887,11 грн, яка була задоволена рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області та різниця становить 59971,13 грн.. Відповідно до п. 5.3 умов та правил надання банківських послуг штрафи становлять: 500 грн. шраф (фіксована частина), 2998,56 грн. штраф (процентна складова), отже заборгованість достягнення становить 63469,69 грн.. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав вповному обсязі. Суд дослідив документи, які були надані до суду. Суд приходить до наступного: [PERSON] відповідно до укладеного договору № DNH4КР41990733 від 07.11.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8281,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов укладеного договору договір складається з заяви позичальника та умов надання кредиту фізичним особам. Відповідно умов та правил банк має право вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Але позивач не надав до суду доказів та розрахунків заборгованості за кредитним договором. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором б/н від 20.07.2005 року в сумі 12026,23 грн., посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.07.2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором та станом на 30.09.2014 р. виникла заборгованість на суму 12026,23 грн.. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив задовольнити позов в повному обсязі та проти заочного рішення не заперечує. Відповідач, який належним чином був повідомлений про слухання справи, до суду не з'явився. Суд дослідив документи, які були надані до суду. Суд приходить до наступного: [PERSON] відповідно до укладеного договору № б/н від 20.07.2005 року отримав кредит у розмірі 7100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов укладеного договору договір складається з заяви позичальника та умов надання кредиту фізичним особам. Відповідно умов та правил банк має право вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором та станом на 30.09.2014 р. виникла заборгованість на суму 12026,23 грн., яка складається з наступного: 6172,27 грн. заборгованість за кредитом; 3817,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 988,07 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 548,87 штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком. Судові витрати підлягають стягненню з Відповідача, на підставі ст.. 88 ЦПК України. Тому позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 19 грудня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 284. Після реєстрації шлюбу остання взяла собі подвійне прізвище [PERSON]. Від шлюбу спільних дітей не мають. З липня 2014 року вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають єдиного бюджету, не підтримують шлюбних стосунків. Збереження сім'ї взагалі неможливо, це суперечить їх інтересам, тому неухильно наполягає на задоволенні заявлених вимог. Відповідач мешкає в Російській Федерації, з позивачем будь-яких стосунків не підтримує. Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили розірвати шлюб. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не подавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, збереження шлюбу та примирення сторін неможливе, майнового спору у сторін не має. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сім'ї, фактичні обставини справи, а також, той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сім'ю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 07 червня 1996 року перебуває у шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачкою припинені з вересні 2014 року, оскільки в сім'ї виникали постійні сварки з причин цілковитої психологічної несумісності їх характерів, яка з часом поглиблювалась і привела до втрати взаєморозуміння та взаємоповаги. Позивач надав суду письмову заяву, в якій просить суд слухати справу за його відсутності на позовних вимогах наполягає. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву по розгляд справи без її участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Безумовне визнання відповідачкою позову не суперечить закону не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 07 червня 1996 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану м. Ізюм Харківської області, актовий запис № 98 (а.с. 6). Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] ( а.с. 8,9). Частиною 2 статті 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Посилаючись на те, що шлюб розпався і можливість збереження сім'ї втрачена, позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що подружжя не підтримує шлюбних стосунків з вересня 2014 року, можливість збереження сім'ї втрачена, сторони наполягають на розірванні шлюбу суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved