Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Відповідач, [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що в нього за адресою: м. Ізмаїл, квартира [ADDRESS], знаходиться офіс, який до підїзду вищевказаного будинку відношення не має, є окремий вхід, та на момент коли була нарахована заборгованість працівниками КП Житсервіс-2, офіс не працював. Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав на підставі обставин викладених у позовній заяві, просив стягнути з відповідача заборгованість з оплати послуг з утримання будинку і прибудинкової території у сумі 3587,23 грн. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: витяг з особового рахунку відповідача; копії рішень виконкому Ізмаїльської міської ради; договір на утримання житлових будинків і прибудинкових територій. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості в розмірі 3587 грн. 23 коп., яка склалася у нього у звязку із неналежним виконанням своїх обовязків з приводу несвоєчасної сплати за надані позивачем послуги щодо утримання житлових будинків і прибудинкових територій, а саме, квартири [ADDRESS], де він мешкає. Позивач надає відповідачу послуги з утримання житлових будинків і прибудинкових територій. За надані послуги станом на 01.09.2013 р. у відповідача склалася заборгованість, яка ним у добровільному порядку не погашається. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані і не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Згідно матеріалів справи, будинок №60, по проспекту Суворова у м. Ізмаїл, знаходиться на обслуговуванні КП Житсервіс-2. Квартира №33, яка знаходиться за вищевказаною адресою, дійсно належить [PERSON] Однак, між сторонами по справі, письмовий договір про надання вищевказаних послуг не укладався. Відповідно до ст.. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004 р., відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно вимог ст.. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.\~ Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.\~ Враховуючи вищенаведену норму, замовник зобовязаний укласти договір про надання послуг з виконавцем послуг, однак норма не встановлює перелік виконавців, які можуть бути залучені до виконання цих послуг, тобто [PERSON] не зобовязаний був укладати договір саме с КП Житсервіс-2, а оскільки працівники комунального підприємства не пропонували йому укласти цей договір, відповідач не знав і не міг знати про надання цих послуг. Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що відповідно до Закону України Про житлово-комунальні послуги обовязок укладання договору лежить на споживачеві. Суд не приймає пояснення представника позивача до уваги виходячи з наступного. Ст. 20 вищевказаного Закону дійсно відносить до обовязку споживача, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Однак, ст. 21 Закону в свою чергу встановлює обовязок виконавця послуг, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Тобто в першу чергу виникає обовязок виконавця послуг підготувати вищезазначений договір, який працівниками КП Житсервіс-2 виконаний не був. Представник позивача цей факт підтвердив у судовому засіданні, пояснивши, що оферта щодо укладання договору на надання житлово-комунальних послуг до [PERSON] не направлялась, так як це не є обовязком КП Житсервіс-2. Типовий договір на надання житлово-комунальних послуг затверджений Постановою Кабінету Міністрів України, №529. Враховуючи вищенаведене, згідно матеріалів справи, та пояснень представника КП Житсервіс-2, виконавець послуг не виконав вимоги Закону щодо укладання із споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг, з визначенням істотних умов договору, що призвело до помилково нарахованої заборгованості. Долучені до матеріалів справи, за клопотанням представника позивача, акти прибирання прибудинкової території, не дають суду обєктивних підстав вважати, що [PERSON] давав свою згоду на виконання цих робіт, оскільки цей акт складали та заповнювали лише представники КП Житсервіс-2, та вони містять тільки перелік виконаних робіт у м. Ізмаїл. Згідно п.6 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги, споживач має право на на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно відповіді Ренійського РС ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON] зареєстрований у [INFO]. Відповідач у судовому засіданні підтвердив те, що він зареєстрований та фактично проживає за вищевказаною адресою. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених. Представником позивача у судовому засіданні не було надано достатніх доказів, які б підтверджували факт порушення [PERSON] договірних зобовязань щодо надання житлово-комунальних послуг, оскільки сам договір між КП Житсервіс-2 та [PERSON] укладений не був. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні наявного позову.

Outcome: dismissed