Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

В грудні 2010 року прокурор Новоселицького району звернувся до суду із позовом в інтересах Припрутської сільської ради Новоселицького району, третіх осіб [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про скасування рішення Припрутської сільської ради від 20 січня 2005 року, скасування державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 096117 від 01 червня 2005 року, повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та відновлення межових знаків, посилаючись на те, що в ході проведеної прокуратурою району перевірки встановлено, що по погосподарській книзі сільради за домоволодінням [PERSON] рахується земельна ділянка площею 0,15 га та за домоволодінням [PERSON] рахується земельна ділянка площею 0,70 га. Однак, при виготовленні кадастрових документів на приватизацію останніми вказаних ділянок, встановлено, що при здійсненні відповідачем [PERSON] приватизації своєї земельної ділянки, було допущено захоплення ним частини ділянок третіх осіб, внаслідок чого земельна ділянка [PERSON] зменшилась до 0,1347 га, а [PERSON] до 0,6859 га. Крім цього, рішенням Припрутської сільської ради 24 скликання від 10 грудня 2003 року відповідачу був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі земельної ділянки у приватну власність площею 0,56 га, з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,31 га для ведення особистого селянського господарства. Однак, рішенням від 20 січня 2005 року сільрада змінила своє попереднє рішення та передала відповідачу у власність земельну ділянку площею 0,6444 га, з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,3944 га для ведення особистого селянського господарства. Також треті особи як суміжні землекористувачі не підписали протокол погодження межи земельної ділянки відповідача. Просив скасувати рішення Припрутської сільської ради від 20 січня 2005 року, скасувати державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 096117 від 01 червня 2005 року, повернути самовільно зайняту земельну ділянку та відновити межові знаки. У судовому засіданні прокурор повністю підтримав позов та просив задовольнити його вимоги. Представник Припрутської сільради позов підтримав, пояснивши суду, що підставою звернення до прокуратури району стали заяви до сільради третіх осіб [PERSON] та [PERSON] про спірні земельні правовідносини між ними з приводу суміжної земельної ділянки, яка є проїздом відповідача до центральної дороги та знаходиться між земельними ділянками третіх осіб. Дана спірна ділянка увійшла до 0,25 га для будівництва та обслуговування будинку та рішенням Припрутської сільради від 20 січня 2005 року була передана у приватну власність відповідачу разом із 0,3944 га для ведення особистого селянського господарства. Вказане стало підставою для виготовлення відповідачем державного акту про право власності на дану землю. Приватизацією відповідачем земельної ділянки, права та інтереси сільради не були порушені, оскільки спірна земельна ділянка не відносилася до земель загального користування або інших земель, приватизація яких була заборонена. Третя особа [PERSON] позовні вимоги не підтримала, пояснивши суду, що земельна ділянка, яка перебуває у її користуванні, межує із землею відповідача [PERSON]. Оскільки, відповідач не мав виїзду до центральної дороги, за погодженням її та колишнього користувача земельною ділянкою [PERSON] - [PERSON], приблизно 30 років назад, відповідачу з їхніх земель був зроблений проїзд до його домоволодіння. Під час проведення даних робіт, відповідач дещо розширив проїзд. Існуюча тверда межа між відповідачем та нею з [PERSON] була встановлена 30 років назад і з того часу будь-яких спірних конфліктів не було. Приватизацією відповідачем своєї ділянки її права та інтереси не порушені, до сільради із заявою з цього приводу не зверталася. Представник третьої особи [PERSON] позов підтримав та пояснив суду, що існуюча тверда межа між земельними ділянками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] була встановлена близько 30 років назад. Однак, приватизацію відповідачем своєї ділянки, вважає незаконним. Крім цього, [PERSON] не підписала протокол погодження меж відповідачу. Просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснивши суду, що земельна ділянка, на якій розташовано його домоволодіння в с. Припруття Новоселицького району, межує з ділянками третіх осіб [PERSON] та [PERSON]. В 1981 році [PERSON] та колишній користувач землею [PERSON] [PERSON], з дозволу та участю представників сільради та колишнього колгоспу, провели йому проїзд з центральної дороги до його домоволодіння. Тоді ж, була встановлена тверда межа між даними господарствами та земельні ділянки відокремлені огорожею. В того часу будь-яких спорів щодо земельних ділянок між ними не було. В 2003 році рішенням сільради за його заявою був наданий дозвіл на виготовлення технічною документації на приватизацію ним його земельної ділянки. Оскільки, за даними по господарської книги сільради рахувалося 0,56 га, дана ж площа була зафіксована і у рішенні сільради. При виготовленні технічної документації було встановлено, що він користується 0,6444 га, що і було відображено у кадастрових планах. Рішенням сільради від 20 січня 2005 року земельна ділянка була передана йому у приватну власність і ним виготовлений державний акт на право власності. При приватизації земельної ділянки права та інтереси сусідів не були порушені, жодних претензій до нього в той час не було. В 2010 році третя особа [PERSON] самочинно побудувала на її земельній ділянці житловий будинок з господарськими спорудами, чим були порушені його права та інтереси. У позасудовому порядку вирішити спір не вдалось та він звернувся до суду про примусове знесення самовільно побудованих споруд. Тоді ж [PERSON] звернулась в прокуратуру з приводу визнання недійсним рішень з приватизації ним власної земельної ділянки. Вважає даний позов необґрунтованим, оскільки існуюча межа між сусідами була встановлена більше 30 років назад в умовах добросусідства, при приватизації будь-якого захоплення землі сусідів не здійснив, оскільки була приватизована земля яка більше 30 років знаходиться в його користування. Будь-якого впливу на сільраду при прийнятті рішень про приватизацію у нього не було. Просив відмовити у позові. Свідок [PERSON] показав суду, що в 2003 році він працював директором МПП «Земагропроектсервіс». Відповідачем було заказано даному підприємству виготовлення технічної документації на приватизацію власної земельної ділянки відповідно до рішення сесії Припрутської сільради від 19 грудня 2003 року. Виготовлений підприємством кадастровий план земельної ділянки був погоджений передбаченим чином та наданий в сільраду. Згідно виготовленої технічної документації у погосподарськьій книзі неправильно було вказана площа земельної ділянки, яка була у користуванні позивача. В послідуючому, сесією сільради земельна-кадастрова документація була затверджена та відповідачу виготовлений державний акт на землю. Під час виготовлення земельно-кадастрової документації будь-яких нарікань від сусідів, які бачили та знали про проведену роботу не надійшло, будь-яких порушень не було допущено. Свідок [PERSON] показав суду, що працює начальником відділу земельних ресурсів Новоселицької райдержадміністрації. Дослідженням документації за фактом приватизації відповідачем власної земельної ділянки та отримання ним державного акту на землю, будь-яких порушень не виявлено. Розбіжності площі земельної ділянки відповідача в рішеннях сільради щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації та її затвердження пояснюється тим, що майже у кожному випадку дані з погосподарських книг сільрад щодо площі земельних ділянок не відповідають їх фактичним даним в натурі. Тому при виготовленні технічної документації відображається реальна площа земельної ділянки, яка перебуває у користуванні, а потім дана документація надається для затвердження сесією сільради, яка відповідно може або затвердити документацію або відмовити у цьому. Свідок [PERSON] показала суду, що у вересні 2010 року на вимогу прокуратури району, вона працюючи спеціалістом відділу держкомзему у Новоселицькому районі провела перевірку, в ході якої представник [PERSON] повідомила їй про захоплення відповідачем ділянки третіх осіб [PERSON] та [PERSON]. Будь-яких інших порушень не було встановлено. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що тверда межа між землями відповідача [PERSON] та третіх осіб [PERSON] та [PERSON] була встановлена більше 30 років назад та вона не перешкоджає їм у користуванні їхніми земельними ділянками. Вислухавши сторони, третіх осіб, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову сіл відмовити у звязку із його безпідставністю з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням 17 сесії 24 скликання Припрутської сільради Новоселицького району від 19 грудня 2003 року [PERSON] наданий дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі земельної ділянки у приватну власність площею 0,56 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку. З земельного кадастрового плану земельної ділянки [PERSON] слідує, що він користувався земельною ділянкою площею 0,6444га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,3944 га для ведення особистого селянського господарства. Рішенням 24 сесії 4 скликання Припрутської сільради Новоселицького району від 20 січня 2005 року вказана технічна документація була затверджена та земельна ділянка була передана у приватну власність відповідачу [PERSON]. Вказане стало підставою для виготовлення ним державного акту на землю серії ЧВ № 096117 від 01 червня 2005 року. Приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає недоведеними посилання прокурора на факт захоплення відповідачем [PERSON] земельних ділянок третіх осіб [PERSON] та [PERSON] при приватизації власної земельної ділянки. Дане посилання прокурора спростовується показами сторін та вищевказаних свідків про те, що існуюча на даний час межа між сторонами була встановлена більше 30 років назад в умовах добросусідства між суміжними землекористувачами. За вказаних обставин, факту захоплення відповідачем частини земельних ділянок третіх осіб судом не встановлено. Посилання прокурора на те, що рішенням Припрутської сільської ради від 20 січня 2005 року було неправомірно змінено рішення сільради від 19 грудня 2003 року є безпідставними, оскільки спірна земельна ділянка між сторонами по справі внаслідок її приватизації відповідачем не змінила свою площу, оскільки вона охоплюється 0,25 га наданих відповідачу у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка у вказаних рішеннях залишалась незміною, що підтверджується земельним кадастровим планом вказаної ділянки. Невідповідність розміру земельної ділянки відповідача для ведення особистого селянського господарства в рішеннях сільради щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації та щодо передачі землі у власність, слід вважати як невідповідність даних по погосподарської книги Припрутської сільради фактичним розмірам земельних ділянок, що підтверджується показами свідка [PERSON]. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, а згідно ст. 373 ЦК України право власності на землю набувається та здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки за рішеннями органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст. 126 ЗК України посвідчується державним актом. З вказаних обставин, суд вважає, що рішення 24 сесії 4 скликання Припрутської сільради Новоселицького району від 20 січня 2005 року було прийнято у межах повноважень сільради, відповідно до порядку, передбаченого ст.ст. 118, 121 ЗК України, та не порушує права та інтереси держави та третіх осіб по справі. Відповідно до Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26 травня 2004 року передбачено, що проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічної служби, органом містобудування і архітектури та охоронної культурної спадщини. Тому, посилання прокурора на непогодження суміжними землекористувачами акту встановлення, погодження та передачі за зберігання межових знаків земельної ділянки відповідача [PERSON] при виготовленні державного акту на право власності на землю, суд вважає, що не є підставою для його скасування. Таким чином, суд не вбачає підстав для скасування рішення сільради про передачу землі у приватну власність відповідачу [PERSON] та державного акту на право власності на землю, а також похідних від даних вимог - повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та відновлення межових знаків, у звязку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.ст. 328, 373 ЦПК України, ст.ст. 116, 118, 121, 126 ЗК України, Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26 травня 2004 року, суд

Outcome: dismissed