Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

В грудні 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.08.2017 в розмірі 70118,53 грн. Як на підставу позовних вимог вказано, що відповідач звернувся до ПриватБанку про надання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 01.08.2017, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 26.10.2020 утворилася заборгованість у розмірі 70118,53 грн., яка складається з 50786,46 грн. заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. 00,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту та 50786,46 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. за нарахованими процентами, 8729,33 грн. заборгованості за простроченими процентами, 10602,74 грн. заборгованості за процентами нарахованими на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України, 0,00 грн. пені та комісії. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. Ухвалою суду від 27.01.2021 продовжено розгляд справи для надання відповідачем відзиву на позов. Ухвалою суду від 29.01.2021 клопотання представника відповідача про витребування доказів залишено без задоволення. Ухвалою суду від 15.03.2021 клопотання представника відповідача про витребування доказів залишено без задоволення. Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої\~статті 279 ЦПК України\~не надходило. Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано. Згідно вимог\~статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За положеннями частини п`ятої\~статті 268\~ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи встановлено, що 01.08.2017 між ПриватБанком та відповідачем укладено договір б/н у вигляді Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Анкета-заява не містить умов про розмір кредиту, нарахування процентів та інших платежів, а також відповідальності позичальника. Підписавши анкету - заяву відповідач надав свою згоду, що підписанням цієї анкети-заяви він згідно статті 634 ЦК України в повному обсязі приєднується до Умов і правил надання банківських послуг ПАО КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіціальному сайті банку в мережі інтернет і які разом з пам`яткою клієнта і тарифами складають договір банківського обслуговування, екземпляр якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Позивач додав до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та копію Умови та правил надання банківських послуг, підпис на яких позичальника відсутні. Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 26.10.2020 утворилася заборгованість у розмірі 70118,53 грн., яка складається з 50786,46 грн. заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. 00,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту та 50786,46 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. за нарахованими процентами, 8729,33 грн. заборгованості за простроченими процентами, 10602,74 грн. заборгованості за процентами нарахованими на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України, 0,00 грн. пені та комісії. Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за період з 27.11.2017 по 10.06.2020, яка згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом. На підтвердження кредитних відносин з відповідачем позивачем надано довідку про зміну кредитного ліміту, відповідно до якої кредитний ліміт 05.12.2017 позичальнику було збільшено до 43000,00 грн. та в подальшому 28.03.2019 зменшено до 40990,00 грн., а з 01.09.2019 до 0,00 грн., а також довідку про кредитні картки видані відповідачу, відповідно до якої в останнє кредитна картка перевипущена 01.02.2019, термін дії якої до травня 2022 року. Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання. За правилами статей\~526, 530, 610 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України). Частиною першою\~статті 1054\~ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої\~статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 628\~ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі\~статтею 638 цього ж Кодексу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом\~статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207\~ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач розумів умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи банку ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву. Тому, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг та тарифи банку, не можуть бути належними доказами, оскільки ці докази повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити відповідні зміни до умов та правил споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 по справі № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи. Між тим, підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, виписка по картковому рахунку та довідки про зміну кредитного ліміту і видані відповідачу кредитні картки, які свідчать про користування позичальником кредитними коштами, є належними і допустимими доказами на підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин. Таким чином, враховуючи користування кредитними коштами та внаслідок порушення відповідачем зобов`язань із своєчасного погашення заборгованості, суд вважає правомірним звернення банку до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості. Однак суд не погоджується з розміром заборгованості, які просить стягнути позивач та яка наведена в його розрахунку. Як зазначено вище, суд визнав недопустимим доказом умови та правила надання банківських послуг, оскільки вони не містять підпису відповідача. Із розрахунку позивача вбачається, що станом на 31.07.2019 заборгованість по кредиту (колонка «Заборгованість за наданим кредитом») становила 47340,01 грн. На вказану дату заборгованість по відсотках (колонка «Загальне сальдо за нарахованими відсотками») становила 3376,95 грн. Починаючи із 01.08.2019 заборгованість по кредиту вже становить 50716,96 грн. (47340,01 + 3376,95). Тобто позивачем заборгованість по кредиту збільшено на заборгованість по відсотках та в подальшому здійснено нарахування відсотків виходячи із наведеної заборгованості по кредиту, що не відповідає доведеним умовам кредитного договору. За таких обставин, суд вважає доведеною заборгованість по кредиту в розмірі 47340,01 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача. Вимоги в частині іншої заборгованості по кредиту та заборгованості по простроченим процентами задоволенню не підлягають через недоведеність. При вирішенні вимоги про стягнення процентів нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України на прострочений кредит суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмірі процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох відсотків річних та інфляційних втрат не є санкцією передбаченою умовами договору за неналежне виконання умов договору та не входять до складу основного зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Як вбачається із позову та розрахунку позивача, на підставі статті 625 ЦК України Банк просить стягнути з відповідача проценти нараховані на прострочений кредит. Про стягнення інфляційних втрат позивач вимогу не заявляв. Враховуючи наявність заборгованості відповідача по кредиту, вимога позивача про стягнення процентів нарахованих на прострочений кредит є правомірною, але суд не погоджується із розрахунком позивача, який здійснено за період починаючи з 01.09.2019 по 31.08.2020, виходячи з річної процентної ставки 84 проценти та заборгованості по кредиту, що перевищує доведений розмір такої заборгованості. З огляду на встановлені частиною першою статті 13 ЦПК України межі судового розгляду, суд вважає, що при розрахунку процентів річних слід виходити із періоду вказаного позивачем (з 01.09.2019 по 31.08.2020), відсоткової ставки в три проценти річних, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки позивачем не доведено встановлення сторонами відсоткової ставки для нарахування процентів згідно з наведеною нормою в більшому розмірі та виходячи із доведеною заборгованості по кредиту в розмірі 47340,01 грн. За розрахунком суду, розмір трьох процентів річних, нарахованих на прострочений кредит за вказаний позивачем період, складає 1420,20 грн. (47340,01 х 3% / 365 х 365). Таким чином, оцінивши наявні у справі докази позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача доведеної простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 47340,01 грн. та 1420,20 грн. трьох процентів річних, нарахованих на прострочений кредит відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, всього на суму 48760,21 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають через недоведеність Відповідно до статті 141 ЦПК України, пропорційно задоволеному позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1461,52 грн. (2102,00 х 69,53 %).

Outcome: partial