Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд винести рішення, яким визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] житлова площа якого складає 27,1 кв.м., загальна площа складає 65,9 кв.м., до складу будинку входять: коридор 7,8 кв.м., передпокій 9,0 кв.м., житлові кімнати 19,3 кв.м. і 8,0 кв.м., кухня 10,3 кв.м., коридор 11,5 кв.м., а також господарчі та інші споруд: гараж, літня кухня, сарай-лазня, сарай, вбиральня, колодязь, хвіртка, огорожа, огорожа. Позивач надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник Територіальної громади в особі Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду листа про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.24). Третя особа [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що проти позову не заперечує (а.с.29). Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22 квітня 2013 року (а.с.11). Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння [ADDRESS]. За часи життя, 08 квітня 2013 року [PERSON] склала заповіт, за яким: все своє майно, де б воно не було та з чого б вона не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала - [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON], який в свою чергу відмовився від спадщини після смерті матері на користь - [PERSON], про що 30 серпня 2013 року подав до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини. Тому на підставі ст. 1273 ЦК України, частка спадкоємця [PERSON] збільшилась. Позивач після смерті матері, як спадкоємець за заповітом, у встановлений законом строк, звернувся до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 402/2013 від 30 серпня 2013 року. Так, 26 грудня 2013 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,1500 га розташовану на території Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області по [ADDRESS]. Але, у зв'язку з тим, що не підтверджено факт належності [PERSON], що померла [INFO] спадкового майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS], державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.21). Судом встановлено, що ще в 1960 році було збудовано домоволодіння [ADDRESS], однак правовстановлюючі документи на домоволодіння спадкодавцем не оформлялись. Рішенням № 69 Сурсько-Литовського сільської ради Дніпропетровського району від 21 листопада 1990 року, на підставі Постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок обліку житлового фонду» було вирішено оформити документи на право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS] на [PERSON] Довіреністю від 09 серпня 2007 року [PERSON] довірила позивачу оформити в БТІ Дніпропетровського району належні документи на спадковий житловий будинок на її ім'я. Однак, строк дії довіреності було обумовлено в три місяці, в які він не встиг оформити документи, а [PERSON] за станом здоров'я не змогла вирішити всі питання, пов'язані з реєстрацією права власності на вищевказаний будинок. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На теперішній час є чинним Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, в редакції від 13.06.2012 року. Згідно з п.1.1, п.3.1 Порядку передбачається прийняття в експлуатацію усіх закінчених будівництвом об'єктів, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, за винятком закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. За приписами абз.2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, на час будівництва та завершення будівництва житлового будинку (згідно Технічного паспорту - 1960 року), що є предметом спору, реєстрація права власності на нього не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Зібрані по справі докази вказують, що фактично померлій [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. Таким чином, незважаючи на те, що позивач є єдиними спадкоємцем на домоволодіння [ADDRESS], за заповітом після смерті матері, власника будинку, особи, які мали право на обов'язкову долю в спадковому майні відсутні, він не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння у позасудовому порядку з причини відсутності правовстановлюючого документу. Відповідно до ст.ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України, право на спадкування мають всі особи визначені у заповіті; спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, якщо протягом 6-місячного строку подав заяву до нотаріуса про її прийняття. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач вступив в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за заповітом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва на право власності не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги, оскільки судом встановлені всі обставини, які дають позивачу право на визнання його права власності на спадкове майно в порядку спадкування, та вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] на домоволодіння [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved