overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Відповідач [PERSON] , у судові засідання, які призначалися на певній час, будучи належним чином сповіщений не з`явився, про причини неявки суд не сповістив. Представник третьої особи - Орлівської сільської ради, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу без їх участі та участі позивача. У зв`язку із цими обставинами та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Відповідач [PERSON] , у судові засідання, які призначалися на певній час, будучи належним чином сповіщеною не з`явилась, про причини неявки суд не сповістила, була попереджена, що на підставі ч.4ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у її відсутності на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляється заочне рішення). Позивач та його представник у судове засідання також не з`явились, від них надійшла заява, з якої вбачається, що позивач на задоволенні позову наполягає, просив розглянути справи у його відсутності та відсутності представника. Представник третьої особи служба у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації Одеської області, у судове засідання не з`явився, надав суду, письмові пояснення, де зазначив, що діти не проживають на території м. Рені та Ренійського району, тому не вдалося зібрати необхідний пакет документів для надання обґрунтованого висновку щодо визначення місця проживання дітей. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~223\~ЦПК України,\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку із цими обставинами та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просив розглянути справу без її участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін; копія свідоцтва про народження доньки [PERSON], [INFO]; копія свідоцтва про народження доньки [PERSON] [INFO]; копія паспорту позивачки із відміткою про реєстрацію шлюбу. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 19 жовтня 2002р., зазначивши, що подружнє життя не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, спільно не проживають вже тривалий час. Ними неодноразово робилися спроби щодо примирення, однак, вони позитивних результатів не надали. Таким чином, вже тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. Від шлюбу є двоє малолітніх дітей донька [PERSON], [INFO], донька [PERSON] 28.04.2003 р.н , які мешкають із матірю. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже тривалий час разом не проживають, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В ході розгляду справи позивачка просила після розірвання шлюбу із відповідачем залишити за нею прізвище - «Криветченко». На підставі вищевказаних положень законодавства суд задовольняє вимоги позивачки щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу. У звязку із ситуацією, що склалася на момент розірвання шлюбу (тривале знаходження малолітніх дітей із матірю з моменту фактичного розпаду сімї, окреме проживання сторін), суд визначає місце проживання доньок [PERSON] та [PERSON] разом із матірю. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія свідоцтва про народження доньки Юлії - [INFO], копія свідоцтва про народження доньки Анастасії - [INFO], згідно яких батьком неповнолітніх дітей є відповідач; копія свідоцтва про шлюб сторін; копія довідки № 358 від 13.05.14р.; копія довідки ЦБ Ренійської районної ради від 03.02.2015р.; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить стягнути аліменти на утримання неповнолітніх доньок: Юлії - [INFO] та Анастасії - [INFO], з відповідача [PERSON], із яким перебуває у шлюбі і який є батьком дітей, зазначивши, що вже тривалий час сторони будь-яких стосунків не підтримують, мешкають окремо. Відповідач матеріально доньок не забезпечує, хоча згідно із законом, як батько зобов'язаний це робити. В даний час діти знаходяться на утриманні позивачки, мешкають разом із нею. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньок не надає. Позивачка не працює, займається вихованням дитини, перебуває у відпустці по вагітності та пологам. Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Оскільки відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачці на утримання їх сумісних доньок не надається, а домовленість про способи надання утримання на дитину між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін і інтереси неповнолітніх, задовольняє позовні вимоги позивачки в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін; копія свідоцтва про народження доньки [PERSON], [INFO]; копія паспорту відповідача з відміткою про шлюб; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 05 березня 2011р., зазначивши, що подружнє життя не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим між сторонами поступово втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, на даний час проживають окремо. Ними неодноразово робилися спроби щодо примирення, однак, вони позитивних результатів не надали. Таким чином, вже тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. Від шлюбу є неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO], яка мешкає із матір'ю. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже тривалий час разом не проживають, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В ході розгляду справи позивачка просила після розірвання шлюбу із відповідачем залишити за нею прізвище - «[PERSON]». На підставі вищевказаних положень законодавства суд задовольняє вимоги позивачки щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу. У звязку із ситуацією, що склалася на момент розірвання шлюбу (тривале знаходження малолітньої дитини із матір'ю з моменту фактичного розпаду сім'ї, окреме мешкання сторін), суд визначає місце проживання доньки [PERSON] - разом із матір'ю. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу без його участі. Позивач [PERSON] на задоволенні уточнених позовних вимогах наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія свідоцтва про народження доньки Влада [INFO], згідно якого батьком малолітньої є відповідач; копія паспорту позивача. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач просить стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки Влади, 02.10.2014р.н. з відповідача [PERSON] із яким проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу і який є батьком дитини, зазначивши, що вже тривалий час сторони будь-яких стосунків не підтримують, мешкають окремо. Відповідач матеріально доньку не забезпечує, хоча згідно із законом, як батько зобов'язаний це робити. В даний час дитина знаходиться на утриманні позивача, мешкає разом із нею. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча має таку можливість. Позивач не працює, займається вихованням дитини, перебуває у відпустці по догляду за донькою. Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів ; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Оскільки відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачу на утримання їх сумісної доньки не надається, а домовленість про способи надання утримання на дитину між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін і інтереси малолітньої, задовольняє позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу без його участі. Позивач [PERSON]. на задоволенні уточнених позовних вимогах наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб; копія свідоцтва про народження доньки Наталії, [INFO]; копії паспортів сторін із відміткою про шлюб. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON] зареєстрований 02.06.1984р., зазначивши, що подружнє життя не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу постійних непорозумінь, різних сімейно-побутових проблем між сторонами виникали суперечки, у звязку із чим втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, сумісного господарства не ведуть. Від шлюбу є діти син [PERSON] та донька Наталія, які наразі досягли повноліття. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивач наполягає на його розірванні. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже досить тривалий час разом не проживають, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу сторін, збереження сімї сторін буде порушувати інтереси кожного з подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи Рівненського міського центру зайнятості в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує, просить суд розірвати трудовий договір укладений 02 червня 2010 року між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON], який зареєстрований в Рівненському міському центрі зайнятості за №17001001626 з 10 червня 2014 року за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, у зв'язку з тим, що відповідач з 10 червня 2014 року припинив здійснювати діяльність з продажу непродовольчих товарів в [ADDRESS], однак, трудовий договір з нею не розірвав. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Як було встановлено в судовому засіданні 02 червня 2010 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] був укладений безстроковий трудовий договір, який зареєстрований в Рівненському міському центрі зайнятості за №1700100126. Згідно вказаного трудового договору [PERSON] працювала на посаді продавця непродовольчої групи товарів в магазині [INFO]» 10 червня 2014 року відповідач припинив свою діяльність з продажу непродовольчих товарів в [ADDRESS]. На прохання позивача розірвати трудовий договір, відповідач не відреагував та трудовий договір у встановленому порядку не розірвав. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до листа Рівненського міського центру зайнятості №07-18/4009 від 15.07.2014 року вбачається, що трудовий договір, котрий був укладений між позивачем та відповідачем по справі станом на 10 липня 2014 року не знятий з реєстрації в Рівненському міському центрі зайнятості. Зважаючи на те, що відповідач не бажає з власної ініціативи розірвати трудовий договір з позивачем, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі та розірвати трудовий договір укладений між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Відповідач будучи належним чином сповіщена в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України на попередній розгляд справи, у судове засідання не зявилася. У звязку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Позивач [PERSON] у судове засіданні не зявився, направив до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: -копія паспорта [PERSON]; -свідоцтво про шлюб, серії І-ЖД № 213025; -копія свідоцтва про народження [PERSON] серії І-ЖД 401542; -копія свідоцтва про народження [PERSON] серії І-ЖД 401541; Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що 26.04.1995 року, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №58 Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося. На протязі спільного життя постійно виникали сварки. Відсутнє взаєморозуміння. На даний час сторони разом не проживають. Як стверджує позивач, подальшого сенсу підтримувати подібні сімейні відносини немає, оскільки на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, в нього розвинулась неприязнь до відповідачки, втрачено почуття любові та пошани. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась, примирення неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню, а також враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально - правові підстави шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Відповідач будучи належним чином сповіщена в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України на розгляд справи, у судове засідання не зявилась. У звязку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Позивач у судове засідання не зявився, направив до суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія свідоцтва про народження [PERSON], [PERSON], [PERSON]; копія паспорту [PERSON]; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 11.08.2015 року. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 05 лютого 2006 року позивач уклав шлюб із відповідачкою. Від цього шлюбу сторони мають трьох дітей, доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачем та перебувають на його утриманні. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 11.08.2015 року шлюб між позивачем та відповідачкою був розірваний. Рішенням також було визначено, що після розірвання шлюбу діти залишаться проживати разом із позивачем. На теперішній час сторони проживають окремо і відповідачка матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Оскільки відповідачкою в добровільному порядку матеріальна допомога позивачу на утримання їхніх сумісних дітей не надається, а домовленість про способи надання утримання на дітей між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін і інтереси неповнолітніх, задовольняє позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Outcome: approved