Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

В жовтні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-10) до відповідача ПрАТ «Телеканал «Інтер», в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про відмову від частини позовних вимог (а.с. 46, 47): - визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію позивача та підлягає скасуванню інформацію стосовно нього, поширену відповідачем [INFO] на телевізійному каналі «Інтер» у передачі «[INFO]», а саме: 1) «Рейдерство, вымогательство денег, фальсификация уголовных дел с целью отжима бизнеса. За три года в кресле замначальника Главного следственного управления Нацполици [PERSON] выстроил целый коррупционный конвейер по поставке миллионов долларов для верхушки МВД»; 2) «В конце этого лета [PERSON] с подчиненными под угрозой уголовного преследования скачали с фермера 100 тысяч долларов США. Эта же схема сработала и с несколькими предпринимателями в Винницкой, Херсонской областях и Мариуполе. Сначала полицейские «прессуют» бизнес, затем предлагают «крышу». В итоге [PERSON] имеет 4%, его коллеги два от общей прибыли фирмы. В этих процентах получаются миллионы долларов. А спать спокойно замначальнику главного следственного управления МВД помогают небескорыстные друзья в НАПК и СБУ»; 3) «Только за последний год [PERSON] летал в Франкфурт. Анталию, Цюрих, Милан, Амстердам, Будапешт, Сплит, Женеву. Неделями там был. И еще вопрос - с какой целью украинский чиновник, занимающий высокий пост в МВД, в 2014-м, и 15-м летал в Москву и с кем встречался»; 4) «Полицейский на рабочем месте бывает редко, дольше пяти вечера не задерживается. По утрам он в фитнес - центре, в дневное время в дорогих ресторанах столицы»; 5) «Уже три года антикоррупционные органы в упор не видят коррупционную деятельность «оборотня в погонах». Замглаву ГСУ МВД Украины прикрывают влиятельные люди в силовых структурах. Именно им [PERSON] конвейером поставляет миллионы долларов ежемесячно»; - зобов'язати відповідача спростувати поширену недостовірну інформацію стосовно позивача. повідомивши про ухвалене судове рішення у справі за позовом [PERSON] до ПрАТ «Телеканал «Інтер» про захист честі та гідності, зобов'язання спростувати недостовірну інформацію, заборону поширення інформації та зобов'язання вчинити дії у телепередачі «[INFO]» на телевізійному каналі «Інтер» із зачитуванням ведучим або диктором передачі резолютивної частини судового рішення не пізніше місяця з дня набрання ним законної сили. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO] відповідачем у телепередачі «[INFO]», яка вийшла в ефір на телевізійному каналі «Інтер» о 20:00 год. була здійснена трансляція сюжету про позивача, як посадової особи МВС України. За змістом якого відповідачем було поширено серед необмеженого кола осіб вище наведенні вислови та фрази стосовно позивача. На думку сторони позивача, вищезазначена інформація відносно нього є неправдивою, образливою, оскільки принижує його честь і гідність, звинувачуючи його у вчиненні низки кримінальних правопорушень, перебуваючи на посаді заступника начальника управління Головного слідчого управління Національної поліції України. Крім того, вищезазначена інформація, була поширена серед необмеженого кола людей, шляхом її поширення в мережі Інтернет, а саме на каналі відповідача «[INFO]» зареєстрованому на веб-сайті youtube.com, за URL-адресою: http://[INFO] під назвою «[INFO], выпуск за [INFO]», а також на веб-сайті відповідача podrobnosti.ua за URL-адресою: http://[INFO]; http://[INFO] під назвою «[INFO]». З метою захисту порушеного права, позивач вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, які зазначені в позові, з урахуванням поданої заяви про відмову від частини позовних вимог. Звертав увагу суду, що це не перший спір, який виник між сторонами з аналогічним предметом позову, оскільки на думку сторони позивача, відповідач систематично порушує права позивача. Представник відповідача проти позову заперечував, надавши суду відзив на позов, зазначивши, що стороною позивача не доведено факту поширення саме з боку сторони відповідача інформації, яка на думку сторони відповідача є недостовірною стосовно нього. Так, в порушення ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» позивач не звертався до відповідача з заявою про надання електронної копії програми «[INFO]» за [INFO], а тому термін зберігання зазначеної телевізійної програми сплинув. Також представник повідомив, що позивач немає офіційного Інтернет - видання, а тому посилання сторони відповідача про поширення інформації, стосовно позивача у зазначених вище інтернет - ресурсах є безпідставно. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що [INFO] відповідачем у телевізійній програмі «[INFO]», яка вийшла в ефір на телевізійному каналі «Інтер» о 20:00 год. була здійснена трансляція сюжету про позивача, як заступника начальника управління Головного слідчого управління Національної поліції України, в якому оприлюднено відомості, стосовно нього, які на його думку порушують його честь, гідність та ділову репутацію, а саме: - «Рейдерство, вымогательство денег, фальсификация уголовных дел с целью отжима бизнеса. За три года в кресле замначальника Главного следственного управления Нацполици [PERSON] выстроил целый коррупционный конвейер по поставке миллионов долларов для верхушки МВД»; - «В конце этого лета [PERSON] с подчиненными под угрозой уголовного преследования скачали с фермера 100 тысяч долларов США. Эта же схема сработала и с несколькими предпринимателями в Винницкой, Херсонской областях и Мариуполе. Сначала полицейские «прессуют» бизнес, затем предлагают «крышу». В итоге [PERSON] имеет 4%, его коллеги два от общей прибыли фирмы. В этих процентах получаются миллионы долларов. А спать спокойно замначальнику главного следственного управления МВД помогают небескорыстные друзья в НАПК и СБУ»; - «Только за последний год [PERSON] летал в Франкфурт. Анталию, Цюрих, Милан, Амстердам, Будапешт, Сплит, Женеву. Неделями там был. И еще вопрос - с какой целью украинский чиновник, занимающий высокий пост в МВД, в 2014-м, и 15-м летал в Москву и с кем встречался»; - «Полицейский на рабочем месте бывает редко, дольше пяти вечера не задерживается. По утрам он в фитнес - центре, в дневное время в дорогих ресторанах столицы»; - «Уже три года антикоррупционные органы в упор не видят коррупционную деятельность «оборотня в погонах». Замглаву ГСУ МВД Украины прикрывают влиятельные люди в силовых структурах. Именно им [PERSON] конвейером поставляет миллионы долларов ежемесячно»; Також позивача зазначав, що додатково зазначена вище інформація була поширена в мережі Інтернет, а саме на каналі відповідача «[INFO]» зареєстрованому на веб-сайті youtube.com, за URL-адресою: http://[INFO] під назвою «[INFO], выпуск за [INFO]», а також на веб-сайті відповідача podrobnosti.ua за URL-адресою: http://[INFO]; http://[INFO] під назвою «[INFO]». Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12, 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідач є власником каналу «[INFO]» зареєстрованому на веб-сайті youtube.com, а також власником веб-сайту podrobnosti.ua. Не звертався відповідач і до суду з відповідними заявами, в порядку ст. ст. 84, 116 ЦПК України, оскільки він має обґрунтовані труднощі в отриманні зазначеної інформації про власника веб - сайта, при цьому в судовому засіданні представник відповідача наголошував, що відповідач немає офіційного Інтернет - видання і не є власником наведених позивачем інтернет - ресурсів (а.с. 31). Згідно ч. 1, 2, 4, 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. За змістом ч. 1-5 ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» кожна телерадіоорганізація-ліцензіат зобов'язана вести журнал обліку передач, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій). У журналі обліку передач фіксуються: - дата випуску, час початку і закінчення передачі; - назва і тема передачі; - прізвище авторів і ведучих передачі; мова передачі. Журнал обліку передач зберігається телерадіоорганізацією протягом року з дня останнього запису в ньому. Усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку. Відповідно до ч. 1, 3-6 ст. 64 цього Закону громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Заяву з вимогою спростування має бути подано до телерадіоорганізації у письмовій формі протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей з письмовим повідомленням про це Національної ради. Телерадіоорганізація зобов'язана розглянути заяву у семиденний термін з дня її надходження, якщо інше не передбачено законодавством України. На вимогу заявника телерадіоорганізація зобов'язана надати йому можливість безкоштовного прослуховування (перегляду) відповідного фрагменту програми чи передачі або надати копію запису фрагменту з відповідною оплатою. Якщо в телерадіоорганізації відсутні достатні докази того, що поширені нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана терміново їх спростувати. Громадянин або юридична особа, стосовно якого (якої) у програмі чи передачі телерадіоорганізації було поширено відомості, які не відповідають дійсності або порушують його (її) права і законні інтереси, має право на відповідь (коментар чи власне тлумачення обставин справи) у програмах та передачах даної телерадіоорганізації незалежно від того, було подано заяву з вимогою спростування чи ні (ч. 1 ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»). Судом встановлено, і це не заперечувалось представниками сторін, що в позасудовому порядку, відповідно до положень ст. ст. 48, 64, 67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», позивач не звертався до сторони відповідача з метою отримання належної копії телевізійної програми та спростування інформації стосовно себе, яку позивач вважає недостовірною. В судовому засіданні представник відповідача наголосив, що копія випуску телевізійної програми «[INFO]» від [INFO] не збереглася. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача, оскільки останнім не підтверджено належними і допустимими доказами, в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, факт поширення відповідачем вищенаведеної інформації, як і факт того, що ця інформація є недостовірною. Так, наданий стороною позивача електронний носій (а.с. 12) на якому міститься відеозапис сюжету не є належним і допустимим доказом, оскільки отриманий стороною позивача не в порядку, визначеному ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення». Крім того, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено факту поширення саме відповідачем вищенаведеної інформації стосовно позивача, і в мережі Інтернет.

Outcome: dismissed