Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав відповідну заяву. Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої [INFO] р.; копія заповіту [PERSON] складеного на ім'я [PERSON] та [PERSON] від 29.10.2004 р.; копії інформаційних довідок зі спадкового реєстру від 22.09.2011 р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії від 30.10.2014р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] м. Рені; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.08.2004 р.; рішення Ренійського районного суду від 19.06.1979 р.; копія договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 17.05.1972р.; копія договору купівлі-продажу від 19.03.1980 р.; копія акту прийняття до експлуатації завершеного будівництвом житлового будинку від 17.05.2004 р.; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 28.05.2004 р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON]; копія довідки від 26.09.2011 р.; копія довідки від 31.10.2014 р.; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася із відповідними вимогами та просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя його матері - [PERSON] належало: -житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] в м. Рені Одеської області, на підставі свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.08.2004 р. -право безстрокового користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] Одеської області, на підставі рішення суду від 19.06.1979 р. та договору купівлі-продажу від 19.03.1980 р. На випадок смерті [PERSON] розпорядилась належним їй майном, 29.10.2004р. залишила заповіт на ім'я свого сина, позивача [PERSON], якому заповідала житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] м. Рені Одеської області, а також на ім'я свого сина, відповідача у справі [PERSON], якому заповідала житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. На момент смерті [PERSON] разом із нею мешкав позивач, він є її сином, отже, є спадкоємцем як за заповітом, так і спадкоємцем першої черги за законом. Таким чином, позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, та в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлої [PERSON], заяви до нотаріальної контори про відмову від спадщини позивач не надав, отже вважається таким що її прийняв. 30.10.2014р. позивач звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок, про що нотаріусом винесено відповідну постанову від 30.10.2014р. Після смерті [PERSON], це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлої [PERSON], і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана. Інший спадкоємець першої черги відповідач [PERSON] спадщину не прийняв, на неї не претендує, із заявою про її прийняття до нотаріуса не звертався, не заперечує, щоб позивач оформив право власності на спадкове майно на своє ім'я. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом, також спадкоємцем за заповітом. Відповідач у справі на спадщину не претендує та не заперечують щоб позивач оформив на себе право власності на спадкове майно. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості у зв'язку із відмовою нотаріуса (відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок). Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] м. Рені Одеської області, з підстав прийняття спадщини за заповітом, однак, з незалежних від нього причин він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказаний об'єкт спадкового майна, у зв'язку із чим був вимушений звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved