Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], у якому просив стягнути з останнього на свою користь суму заборгованості за договором позики у сумі 1 094 439,47 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.03.2017 року між сторонами було укладено договір про надання безвідсоткової позики ( далі по тексту - Договір позики), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 384 804,00 грн., що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 16.03.2017 року 14 252 доларів США та за умовами якого відповідач зобов'язався повернути борг до 30.09.2017 року. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує, та після спливу терміну дії договору грошові кошти не повертає. Так як відповідач не виконав своє зобов'язання по договору позики , то його оригінал, як і оригінал розписки залишається досі у позивача. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до підпунктів «а» та «б» пункту 7.2. розділу 7 «Відповідальність сторін» договору, позичальник у разі несвоєчасного повернення позики сплачує одноразовий штраф на користь позикодавця в розмірі 10 % від розміру загальної заборгованості на момент нарахування штрафу та сплачує неустойку в розмір 10 % від загальної суми заборгованості за кожен день затримки виконання розрахунків за даним договором. За таких обставин, виходячи з розміру основної суми заборгованості, відповідач має сплатити на користь позивача одноразовий штраф в розмір 37 739,29 гри., а також неустойку в розмірі 679 307,22 грн. (377 392,96 грн. (основна сума заборгованості) х 18 (кількість днів затримки виконання розрахунків станом на момент пред'явлення цього позову), а загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить 1 094 439,47 грн. (основна сума боргу в розмірі 377 392,96 грн. + одноразовий штраф в розмір 37 739,29 гри. + неустойка в розмірі 679 307,22 грн.). В зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з'явився, представник позивача надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутність позивача, позовні вимоги з підтримав повністю та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав та не просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи у позовному провадженні на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши надані докази, встановив такі обставини. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 16.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання безвідсоткової позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу безвідсоткову позику у вигляді грошових коштів в розмірі - 384 804,00 грн., що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 16.03.2017 року 14 252 доларів США із терміном повернення до 30.09. 20117 року, про що відповідачем було складено відповідну розписку (а.с. 6-8). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятому у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13. Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем згідно договору позики та розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики. Згідно з ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Згідно з договором про надання безвідсоткової позики від 16.03.2017 року та розписки, позичальник [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] суму позики не пізніше 30.09.2017 року. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 2, ч. 3. ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Так як відповідач не виконав своє зобов'язання по договору позики , то його оригінал, як і оригінал розписки залишається досі у позивача. Тобто, в порушення умов даного Договору позики, тобто у визначений у договорі та розписці строк до 30.09.2017 року, взятих на себе зобов'язань, відповідач [PERSON] не виконав і не повернув належні позивачу грошові кошти. Таким чином, оскільки відповідач в односторонньому порядку порушив свої зобов'язання та не повернув позивачу отримані грошові кошти та виходячи з умов договору про надання безвідсоткової позики від 16.03.2017 року та враховуючи, що офіційний курс НБУ станом на день подання цього позову 18.10.2017 року складає 26,48 гривень за 1 долар США, то основна сума боргу, який відповідач має повернути позивачу складає 377 392,96 гри. і підлягає стягненню з відповідача в саме в цій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до підпунктів «а» та «б» пункту 7.2. розділу 7 договору позики «Відповідальність сторін», позичальник у разі не своєчасного повернення позики сплачує одноразовий штраф на користь Позикодавця в розмірі 10 % від розміру загальної заборгованості на момент нарахування штрафу та сплачує неустойку в розмір 10 % від загальної суми заборгованості за кожен день затримки виконання розрахунків за даним договором. Виходячи з розміру основної суми заборгованості, відповідач має сплатити на користь позивача одноразовий штраф в розмір 37 739,29 гри., а також неустойку в розмірі 679 307,22 грн. (377 392,96 грн. (основна сума заборгованості) * 18 (кількість днів затримки виконання розрахунків станом на момент пред'явлення цього позову). Отже, відповідно до розрахунку наданого позивачем, загальна сума боргу відповідача перед позивачем за договором позики становить 1 094 439,47 грн. (основна сума боргу в розмірі 377 392,96 грн. + одноразовий штраф в розмір 37 739,29 гри. + неустойка в розмірі 679 307,22 грн.). Надані розрахунки позивача перевірені судом та є такими, що обраховані вірно, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача зазначені кошти. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що на час звернення до суду та розгляду справи, відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти позивачу не повернув, а отже зобов'язаний сплатити позивачу заборгованість в сумі 1 094 439,47 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Як вбачається із позовної заяви, останній просить стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати - судовий збір у сумі 8000, 00 грн. Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому ст. 141 ЦПК України передбачено, що «судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Виходячи з цього, судовий збір у розмірі 8000, 00гр. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позовні вимоги позивача задоволено судом повністю.

Outcome: approved