Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики посилаючись на те, що 29.12.2015 року відповідач позичив під договір позики у позивача кошти у розмірі 800 доларів США строком до 25.01.2016 року, під умовою сплати 200 доларів США щомісяця у якості процентів, що становить 25% від суми позики за місяць. Також, 30.12.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на суму 300 доларів США строком до 25.01.2016 року. Крім цього, між позивачем та відповідачем був укладений договір позики від 14.01.2016 року на суму 1000 доларів США строком до 14.03.2016 року під умовою оплати 200 доларів США щомісяця у якості процентів, що становить 25% від суми позики за місяць та станом на момент подачі позову відповідач ухиляється від повернення суми боргу і процентів від суми боргу. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та дату засідання був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.12.2015 року [PERSON] отримав під договір позики у [PERSON] кошти у сумі 800 доларів США строком до 25.01.2016 року, під умовою сплати 200 доларів США щомісяця у якості процентів, що становить 25% від суми позики за місяць. Також, 30.12.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на суму 300 доларів США строком до 25.01.2016 року, що підтверджується копією розписки, яка була підписана відповідачем особисто. Крім цього, між позивачем та відповідачем був укладений договір позики від 14.01.2016 року на суму 1000 доларів США строком до 14.03.2016 року під умовою оплати 200 доларів США щомісяця у якості процентів, що становить 25% від суми позики за місяць,що підтверджується копією розписки, яка була підписана відповідачем особисто. Відповідач в свою чергу взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість, яка станом на 28.12.2016 року становить 2 100, 00 доларів США за договорами позики, та заборгованість по відсоткам в розмірі 4 600,00 доларів США. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 22.08.2018 року курс долара США складає 27,7094 гривень, тобто заборгованість відповідача складає 185 652,98грн. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини третьої статті 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки оригінал боргової розписки був наданий позивачем, підтверджується факт неповернення боргу відповідачем. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною першою ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.4 ст.631 ЦК України, закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13, зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 773,52 грн. сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved