Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Відповідно до укладеного договору № 825М-07 ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 30 000,00 доларів США на термін до 25.12.2022 року. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору, у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, [PERSON] сплачує банку відсотки за користуванням кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом (а.с. 13-20). Згідно розрахунку заборгованості, за відповідачем виникла заборгованість, яка станом на 09.12.2014 року складає: заборгованість за кредитом в сумі 25327,87 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 3892,75 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 540,17 доларів США ( а.с.5-7). В забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором №825 М-07 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого остання поручилася нести солідарну відповідальність перед банком за невиконанням [PERSON] умов договору (а.с. 21). Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладається в письмовій формі. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.1050 ЦК України наслідками порушення кредитного договору є зобовязання позичальника сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України та проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема порукою За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржник аза виконання ним свого обовязку. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга\~статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачене законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладання договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам\~статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (абзац третій та четвертий пункту 24 Постанови ПВССУ № 5). Відтак, посилання представника позивача на п.11 договору поруки про те, що цей договір має строк дії до повного виконання зобовязань за кредитним договором є таким, що суперечить нормам закону, а отже є помилковим. Крім того, також є такими що суперечать ч.4 ст.559 ЦК України доводи представника позивача про 5-річний строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу, оскільки, як зазначено в постанові Верховного суду від 01.11.2018 року по справі № 725/5103/16-ц, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обвязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Поміж тим, як встановлено судовому засіданні та відповідно до умов кредитного договору, погашення кредитного зобовязання повинно було здійснюватися шляхом щомісячного чергового платежу на рахунок банку. Тобто у цьому випадку, застосуванню підлягає норма закону про те, що у разі предявлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Такий висновок наданий Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня\~\~2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6- 3087цс16, а також у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року № 14-145цс18. З цих правових позицій також слідує, що до спливу шестимісячного строку дії поруки, поручитель зобовязаний нести відповідальність перед банком за невиконання боржником умов кредитного договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості, останній черговий платіж відповідачем було сплачено 06.03.2014 року, а вже з 25.03.2014 року погашення кредиту не провадилося. Отже саме з 26.03.2014 року почався сплив строку виконання основного зобовязання та який тривав до 26.09.2014 року. Відтак лише за цей період представник позивача має право вимагати стягнення з поручителя заборгованості при наданні суду відповідного розрахунку за цей період. Стосовно періоду виникнення заборгованості після спливу дії поруки, вимога про стягнення заборгованості з поручителя з боку банку є неправомірною. Однак представником позивача суду не було надано розрахунок заборгованості в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням. Клопотання про витребування даного розрахунку протягом розгляду справи представником позивача заявлено не було, судом неодноразово зясовувалося думка сторін щодо наявності клопотань по справі та їх у сторін не було. Представник позивача отримав всю наявну документацію від суду та, зокрема, письмові заперечення представника відповідача, доводи якого були достовірно відомі представнику позивача, однак ним не було вжито заходів щодо надання до суду відповідного розрахунку. \~Відповідно до\~ч.1,7\~ст.81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~ Суд\~не може\~збирати докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи,\~крім витребування\~доказів судом\~у випадку,\~коли він\~має сумніви\~у добросовісному\~здійсненні учасниками\~справи їхніх\~процесуальних прав\~або виконанні\~обовязків щодо\~доказів,\~а також\~інших випадків,\~передбачених цим\~Кодексом. Відтак, в силу положень ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не має з власної ініціативи збирати певні докази, а також не наділений правом проводити розрахунки, у даному випадку заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, відсутність розрахунку заборгованості в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, унеможливлює задоволення позовних вимог позивача до поручителя про стягнення заборгованості за кредитом у межах строку дії договору поруки. Крім того, 14.10.2014 року набрав чинності Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст.2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону\~зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п.20 ч.1 цього Розпорядження м. Краматорськ Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте, 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року №1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м.Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа №826/18330/14). Згідно зі ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»\~район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року\~\~№33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України»\~затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Краматорськ Донецької області. Відповідно до ст.5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки м. Краматорськ, згідно затвердженого переліку, є територією, де проводилася антитерористична операція, то визначені\~Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача [PERSON] і звільняють його від обовязку по оплаті пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, з урахуванням положень ст.5 ЦК України та ст.58 Конституції України. Відповідно до\~статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях\~47\~та\~49\~цього\~Закону\~визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Згідно зі\~статтею 192 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Загальні положення про виконання грошового зобов'язання закріплені у\~статті 533 ЦК України, зокрема в частині третій цієї статті зазначено, що використання іноземної валюти, а\~також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої\~статті 533 ЦК України. Відповідно до пункту 30.1\~статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. На підставі наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 29220,62 доларів США. Відповідно до ст.141 ЦПК України за рахунок відповідача позивачу слід відшкодувати понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 3587,68 грн., що є пропорційним вираженням розміру задоволених\~позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial