Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

В грудні 2014 року публічне акціонерне товариств комерційний банк „ПриватБанк ( далі - ПАТ КБ « ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення звернення на житловий будинок. В позовній заяві позивач вказав, що згідно кредитного договору № HAUBGR0000000186 від 02.09.2008 року, [PERSON] 02.09. 2008 року тримала кредит у розмірі 20600, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02.09.2015 року. Відповідно до умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку : щомісяця в період сплати , позичальник повинен надавати банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом , яка складається із заборгованості за кредитом , за відсотками , комісією , а також інші витрати. У порушення вимог закону та умов договору , відповідач зобов»язання не виконав , що призвело до збитків позивача та станом на 14.10.2014 року має заборгованість 60331,14 грн. . В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором позивач і відповідач 02.09.2008 року уклали договір іпотеки , згідно якого відповідач надав в іпотеку житловий будинок по пр.Оболонський,35 в смт.Краснокутськ , який належить на праві приватної власності [PERSON] Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 50\~000 грн.00 коп. Прохав визнати дійсним договір іпотеки від 02.09.2008 року укладений між ПАТ КБ « ПриватБанк « та [PERSON] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 60\~331 ,14 грн. звернути стягнення на вище вказаний житловий будинок , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем , з отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах , підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування ; виселити відповідача та інших зареєстрованих осіб . Стягнути судові витрати з відповідача. В травні 2015 року позивач уточнив позов , вказавши , що в спірному будинку проживає та зареєстрований [PERSON] , який підлягає виселенню .Прохав висилити , крім [PERSON], її сина [PERSON] з вказаного вище будинку. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов , прохав задовольнити. Відповідачі у відкрите судове засідання не зявилися, про причину неявки суду не повідомили, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином та у встановлений законом порядок. Відповідно до довідки Краснокутської селищної ради від 03.02.2015 року [PERSON] зареєстрована [INFO] разом зі своїм сином [PERSON] Згідно ст.74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб , які беруть участь у справі , за такою адресою, вважається , що судовий виклик або повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності до ст.ст. 224, 169 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання повторно не зявився, про причину неявки суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 244 ЦПК України. Суд , заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи , що 02.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»» та [PERSON] укладений кредитний договір № HAUBGR0000000186 , відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 20\~600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов'язалась повернути вказану суму у строк до 02.09.2015 року відповідно до графіку погашення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами у передбаченому договором розмірі. 02.09.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок по пр. Оболонський,35 в смт.Краснокутськ, загальною площею 68,00 кв. м., який належить [PERSON] на праві приватної власності. Встановлено , що належним чином своїх зобов'язань за укладеним 02.09.2008 року з ПАТ КБ «Приват Банк» кредитним договором [PERSON] не виконала, внаслідок чого станом на 14.10.2014 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 60\~331 ,14 грн., що складається з 17436, 16 грн. заборгованості за кредитом ; 12794,55 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 24\~343,35 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; 250 грн. штрафу (фіксована частина) ; 2861,01 грн. штрафу (процентна складова) та підтверджується розрахунком заборгованості за вказаним договором . Вимогою від 05.09.2014 року направленій ПАТ КБ « Приват Банк» [PERSON], позивач вимагав від [PERSON] повернення суми кредиту в повному обсязі в 30 денний строк з дня отримання вимоги. Крім того, позивач повідомив , що має намір продати житловий будинок відповідача та вимагав звільнити житло. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Забезпечення виконання зобов'язання здійснюється шляхом встановлення спеціальних способів, які стимулюють боржника до належної поведінки, гарантують виконання ним основного зобов'язання з урахуванням інтересів кредитора. Ці способи спрямовані на упередження або зменшення обсягу негативних наслідків, які можуть настати у разі порушення зобов'язання. Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Дані положення закріплені ст.ст. 546, 572, 575 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. При цьому, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачений такий спосіб реалізації предмета іпотеки як продаж іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Договором іпотеки , укладеним між позивачем та відповідачем , передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотеко держателя письмової згоди на такі дії .Враховуючи той факт , що іпотеко держатель на надав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки , позивач вважає , що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст.629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотеко держателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно з ч.2 ст.39 Закону України « Про іпотеку « одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя вправі винести рішення про виселення мешканців , якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення , а також згідно з ч.1 ст.40 ЗУ « про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підствою для виселення всіх мешканців . Як зазначає довідка Краснокутської селищної ради від 03.02.2015 року, по пр..Оболонський ,35 в смт.Краснокутськ зареєстровані [PERSON] та її син [PERSON],[INFO] Відповідач [PERSON] та її син [PERSON] підлягають виселенню із житла ,яке є предметом іпотеки. У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10,11,60 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що факт порушення відповідачем договірних зобовязань знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. На цих підставах суд визнає, що вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 1090,51 грн., що підтверджено квитанцією про сплату. В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved