Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

В жовтні 2019 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли матеріали вищезазначеної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 2011 року. Але спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні життєві погляди. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . З огляду на те, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися, позивач вважає , що примирення між ними неможливе , тому просить суд розірвати шлюб. Ухвалою суду від 12.11.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження. В судові засідання, призначені на 29.01.2020, 23.04.2020 та 13.05.2020 сторони не з`явилися. 16.03.2020 відповідач подав клопотання про поновлення строку для надання відзиву на позовну заяву. У відзиві зазначив, що просить позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати через припинення шлюбних відносин та взаємного небажання сторін зберегти сім`ю. Суд, за наведених відповідачем обґрунтувань задовольняє клопотання про поновлення строку для надання відзиву та долучає відзив до матеріалів справи. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі , позовні вимоги підтримала, просила суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.(ч.4 ст. 206 ЦПК України). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судовим розглядом встановлено, що 16 вересня 2011 року сторони зареєстрували шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 683. (а.с.16) Від шлюбу сторони мають мають дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.17) Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім`ю та бажають розірвати шлюб. Спору щодо проживання спільного малолітньої доньки між сторонами не існує. За таких обставин, враховуючи відзив відповідача , в якому він зазначив про бажання розірвати шлюб, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходжу до висновку, що позов підлягає задоволенню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved