Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

В грудні 2014р. позивач Департамент ДАІ МВС України звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь 1278200,0 грн. у відшкодування матеріальної шкоди заподіяної відповідачем, як працівником внаслідок вчинення злочину. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач [PERSON] займав посаду начальника Департаменту ДАІ МВС України з 22 грудня 2007р. по 16 березня 2010р. включно. Внаслідок службового недбальства відповідача, і неналежного виконання ним своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, було заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом державним інтересам у розмірі 1278200,0 грн. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013р., який набрав законної сили, було затверджено угоду про визнання винуватості відповідача; визнано відповідача винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та призначено йому узгоджене покарання; згідно з п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році» відповідача було звільнено повністю від відбування призначеного покарання. Оскільки звільнення від відбування покарання не звільняє винну особу від обов'язку відшкодувати шкоду, завдану злочином, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові просили суд позов задовольнити. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судові засідання не з'являвся, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавались. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, відповідач [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ, мав спеціальне звання генерал-майор міліції. Наказом МВС України за № 1719 о/с від 22 грудня 2007р. відповідача було призначено на посаду начальника Департаменту ДАІ МВС України, наказом МВС України № 382 о/с від 16 березня 2010р. відповідача було звільнено з займаної посади у відставку. Згідно розподілу функціональних обов'язків керівництва ДДАІ (за напрямками діяльності), який було затверджено 02 березня 2009р. заступником Міністра внутрішніх справ України, на начальника Департаменту ДАІ МВС України [PERSON], з поміж іншого, покладалися контроль за діяльністю підрозділів Державтоінспекції; організація роботи Департаменту ДАІ; організація фінансово-економічної діяльності; безпосереднє керівництво відділом фінансово-економічного забезпечення. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013р., який набрав законної сили, затверджено угоду про визнання винуватості від 07 листопада 2013р. між прокурором прокуратури м. Києва Онікеєнко К.Г. та обвинуваченим [PERSON] у кримінальному провадженні за №42012110000000354; відповідача визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та призначено йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком три роки з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій та адміністративно-господарських обов'язків, строком два роки. Відповідача було звільнено повністю від відбування призначеного покарання, згідно з п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році». Зазначеним вище вироком суду було встановлено, що між Департаментом ДАІ МВС України та МТСБУ 01 червня 2009р. укладено договір, предметом якого було надання відповідачу грошових коштів у розмірі 8500000,0 грн. на розробку та впровадження центрального рівня підсистеми «Адмінпрактика» автоматизованої системи реєстрації, обліку та контролю транспортних засобів, їх власників та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Зокрема, створення єдиної централізованої системи обліку адміністративних правопорушень, яка б діяла на всій території держави. З метою реалізації вказаного наміру на створення центрального рівня підсистеми Департаментом ДАІ МВС України в особі його начальника - відповідача [PERSON] 12 серпня 2009р. було укладено з ПрАТ «Інком» в особі віце-президента Довженка М.В. договір №2к/7 щодо постачання та встановлення останнім серверного обладнання, а також розробки програмного забезпечення та впровадження центрального рівня підсистеми «Адмінпрактика», проведення навчання персоналу. Загальна вартість обладнання та програмного забезпечення згідно цін, визначених у специфікаціях до зазначеного договору становила 5307750,83 грн., а також ПДВ у сумі 1061550,17 грн.; вартість проектування, установки, настройки та запуску обладнання за цим договором відповідно до специфікації становила 1775000,0 грн., а також ПДВ 355000,0 грн., що сплачується замовником - Департаментом ДАІ МВС України протягом п'яти банківських днів з дати підписання сторонами відповідних актів про здійснення робіт з проектування, установки, настройки та запуску обладнання. Згідно з актами прийому-передачі підписаними від Департаменту ДАІ МВС України - відповідачем та головним інспектором відділу забезпечення діяльності підрозділів Державтоінспекції Департаменту ДАІ МВС України Черненком Р.О. та ПрАТ «Інком» 29 вересня, 02, 16 листопада 2009р., обладнання поставлено у повному обсязі до Департаменту ДАІ МВС України та в подальшому передано на баланс Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС України, підпорядкованого Департаменту. Наступним етапом виконання умов вказаного договору мало бути розроблення, встановлення та налаштування підсистеми «Адмінпрактика» на центральному (загальнодержавному) рівні, призначення правокористувачів та проведення навчань з працівниками МВС України, які мали обслуговувати вказану систему. Проте співробітники ПрАТ «Інком» відповідно до Технічного завдання на створення центрального рівня підсистеми «Адмінпрактика», робочого проекту та технічних вимог, не було розроблено та впроваджено програмне забезпечення підсистеми «Адмінпрактики» на центральному рівні, не проведено навчання та не призначено правокористувачів, що унеможливило роботу вказаної системи. Службова особа, відповідальна за впровадження центрального рівня підсистеми, склала акт виконаних робіт від 16 грудня 2009р. відповідно до договору №2к/7 від 12 серпня 2009р., внісши до нього завідомо неправдиві відомості про виконання робіт з розробки, створення та впровадження центрального рівня підсистеми «Адмінпрактика», проведення навчань та призначення правокористувачів, передала даний акт на затвердження - відповідачу, який внаслідок неналежного виконання своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, не володіючи достовірними даними, що програмне забезпечення підсистеми «Адмінпрактика» не розроблено та не впроваджено, після підписання вказаного вище акту підлеглими працівниками затвердив акт виконаних робіт до договору № 2к/7 від 12 серпня 2009 р. На підставі вказаного акту Департаментом ДАІ МВС України на користь ПрАТ «Інком» неправомірно і безпідставно було перераховано 1278200,0 грн., чим завдано державі збитки на вказану суму. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Положенням п. 3) ч.1 ст. 134 КЗпП України встановлено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи норми п. 1, 13, 17, 31 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджені Постановою Верховної Ради України за № 243/95 - вр від 23 червня 1995р., а також беручи до уваги, набрання законної сили вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013р. (справа № 761/25741/13-к, провадження № 1-кп/761/897/2013), суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,0 грн.

Outcome: approved