Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

В вересні 2017р. позивач ТОВ НВФ «Монада» звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд стягнути з відповідача, як солідарного боржника на свою користь 2421405,73 грн. Судом до участі у справі, в якості третьої особи було притягнуто ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 лютого 2013р. між позивачем та третьою особою було укладено договір № [NUMBER] про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково - касового обслуговування, в тому числі з використанням системи дистанційного обслуговування рахунку (далі по тексту - договір рахунку), відповідно до якого третьою особою було відкрито позивачу поточний рахунок № [NUMBER] та здійснено його розрахунково - касове обслуговування. Крім того, 25 квітня 2014р. між позивачем та третьою особою було укладено договір строкового банківського вкладу «Комфорт» №2921-НВ (далі по тексту - договір вкладу), відповідно до якого позивач, як вкладник вніс на вкладний рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 30491,66 дол. США з терміном повернення вкладу 26 травня 2014р. та відсотковою ставкою за депозитом - 10% річних. Постановою Правління НБУ від 20 листопада 2014р. № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014р. № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», згідно з яким з 21 листопада 2014р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». 20 березня 2015р. Рішенням № 63 від 20 березня 2015р. Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації відповідача. На теперішній час позивач позбавлений можливості отримати суму депозиту, яка станом на 01 грудня 2015р. становила 2421405,73 грн. Оскільки відповідач є власником істотної участі банку і повинен був здійснювати вирішальний вплив на управління діяльністю банком, а тому, на думку сторони позивача, на відповідача, як власника істотної участі банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов'язаннями банку, оскільки банк, віднесено до категорії неплатоспроможних з його ([PERSON].) вини. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити, наголошуючи, що позивач включений до Реєстру акцептованих кредиторів відповідної черги, проте враховуючи кількість черг та кредиторів банку, і відсутністю вимог стосовно часу виконання третьою особою своїх зобов'язань за депозитними договорами, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Яка сума коштів обліковується на рахунках позивача за вищенаведеними договорами представнику позивача не відома. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила суд залишити його без задоволення, подавши до суду відзив на позов. Зазначивши, що з моменту введення тимчасової адміністрації у третьої особи діяли певні обмеження щодо виконання нею своїх зобов'язань. Позивач був включений до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Крім того, законом встановлена черговість погашення вимог кредиторів. На даний час процедура ліквідації в Банку не завершена, право позивача на отримання грошових коштів, що перебувають на рахунку позивача не порушено. Звертала увагу суду, що НБУ, в силу ст. ст. 66, 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не ухвалював будь - яких рішень про застосування штрафних санкцій до відповідача [PERSON], як власника істотної участі банку, а отже відсутня протиправна поведінка останнього щодо порушення вимог законодавства, вимог НБУ, нормативно - правових актів у сфері банківської діяльності та вина у доведенні банку до категорії неплатоспроможних. Представник відповідача також зазначила, що при застосуванні такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: наявність прямої дійсної шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди або бездіяльність, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди. За відсутності хоча б одного з вище зазначених елементів цивільна відповідальність не настає. Третя особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, свого представника до суду не направила, поважності причин неявки не повідомила, пояснення на позов третьою особою не подавались. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 15 лютого 2013р., 25 квітня 2014р. між позивачем та третьою особою були укладенні: договір рахунку, договір вкладу. Відповідно до п. 1.1. договору вкладу, позивачем було внесено, а третьою особою прийнято на рахунок № [NUMBER] в користування грошові кошти в сумі 30491,66 дол. США, на умовах повернення вкладу - 26 травня 2014р., процентна ставка за вкладом встановлюється - 10,0% річних. Судом встановлено, що постановою Правління НБУ від 20 листопада 2014р. № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014р. № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21 листопада 2014р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». 20 березня 2015р. Рішенням № 63 від 20 березня 2015р. Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації відповідача. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що третьою особою йому не було повернуто всієї суми вкладу та відсотків за їх користування за договором вкладу, а також зазначав, що відповідачем як учасником істотної участі банку не вживались заходів щодо контролю за діяльністю банку, у зв'язку з чим останній був визнаний неплатоспроможним, а тому на підставі ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» може бути покладена відповідальність за зобов'язаннями банка саме на відповідача. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні представник позивача визнав, що позивача за договором вкладу було включено до Реєстру акцептованих кредиторів. В силу положень ст. ст. 48, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також враховуючи, що у третьої особи триває ліквідаційна процедура, задоволення вимог кредиторів банку, здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про банки та банківську діяльність», істотною участю є пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи. Пов'язаними з банком особами є, зокрема, особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку. В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що Компанії Квікком Лімітед (Quickcom Limited) належить 86,7780 % Статутного капіталу ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». Відповідач [PERSON] є єдиним одноособовим власником учасником Компанії Квікком Лімітед (Quickcom Limited), та останній є особою, яка опосередковано володіє істотною участю в банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку (ч. 3 ст. 58 вказаного Закону). Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов'язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов'язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду (ч. 6 ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність»). Можливість покладення відповідальності на власників істотної участі за зобов'язаннями банку згідно ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ставиться в залежність від наявності вини цих осіб у доведенні банку до неплатоспроможності. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу абонеобережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння. Проте позивачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 77-80 ЦПК України вину відповідача у доведенні ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до неплатоспроможності. Крім того, позивач не довів, що дії або бездіяльність відповідача були протиправними і що між ними і визнанні третьої особи неплатоспроможною є безпосередній причинний зв'язок. Посилання позивача щодо можливості притягнення відповідача для виплати залишку вкладу та відсотків, відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є безпідставними, так як він (позивач) не зміг довести належними та допустимими доказами всіх складових, які передбачені законодавством України. Суд, звертає увагу на те, що законодавством не передбачена автоматична відповідальність власників істотної участі за зобов'язаннями банку у випадку визнання його неплатоспроможним. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності позивач зобов'язаний довести наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що внаслідок неправомірних дій, бездіяльності відповідача, третю особу було оголошено неплатоспроможним, що потягло за собою неможливість отримання позивачем депозитного вкладу у повному обсязі, а тому позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задовленні позову, то з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню судові витрати. Як і не підлягають до стягненню судові витрати, а саме на правничу допомогу, відповідно до клопотання сторони відповідача, в силу того, що представник відповідача [PERSON] - [PERSON] представляла інтереси останнього на підставі нотаріально посвідченої довіреності, яка не передбачає понесення відповідачем витрат на правничу допомогу, а не за договором про надання професійної правничої допомоги від 15 грудня 2017р.

Outcome: dismissed