Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що їй на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 25 травня 2001 року АЕЯ №482016 належить вище вказана квартира, відповідач є її братом, який до теперішнього часу зареєстрований у зазначеній вище квартирі, але фактично в квартирі не проживає. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не проживає в її квартирі з січня 2013 року, комунальні послуги відповідач не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі у побуті. Окрім того, факт реєстрації відповідача у домоволодінні позивача створює їй проблеми при оформленні субсидії у зв`язку з тим, що він офіційно не працює і вона не може надати у відділ субсидії довідку про його доходи. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 02 березня 2020 року судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідача. Ухвалою від 05 березня 2020 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 30 березня 2020 року. Позивач у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення, заяв від нього, а також відзиву на позов не надійшло. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 27 травня 2020 року постановлено ухвалити заочне рішення. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом встановлено, що будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу на житло (копія а.с.10). Згідно з виписки домової книги [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 10 жовтня 2012 року (копія а.с.11-12). Відповідно до акту обстеження будинку [PERSON] від 25 жовтня 2018 року встановлено, що [PERSON] не проживає в даній квартирі з 01 січня 2013 року. (а.с. 13). Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 386 ЦК України власнику надається можливість звернення з позовом про вчинення певних дій для запобігання порушенню свого права власності, що може мати місце у майбутньому. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Оскільки відповідач не проживає у квартирі за указаною вище адресою, а знаходження відповідача на реєстрації у квартирі, належній позивачу, перешкоджає здійсненню у повній мірі права розпорядження цим майном, позов підлягає задоволенню. Отже, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно що вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., які підлягають стягненню на користь позивача з відповідача. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: approved