Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] з 17.07.2007 року проживає в житловому будинку в [ADDRESS], за який він сплатив кошти в сумі 1500 грн. його власниці [PERSON], матері відповідачки, [PERSON] про що свідчить розписка про отримання коштів від 17.07.2007 року. Позивач вважає, що він є добросовісним набувачем даного нерухомого майна, оскільки з липня 2017 року, зі згоди власника будинку проживає у будинку за адресою [ADDRESS] та добросовісно володіє даним майном по сьогоднішній день. За власні кошти позивачем здійснюється ремонт у будинку, здійснена газифікація, сплачуються комунальні послуги та обробляється земельна ділянка. [PERSON] померла, спадкоємцем за законом є її донька, відповідачка [PERSON]. [PERSON] не має можливості оформити правовстановлюючі документи на вище вказаний житловий будинок, тому такі обставини й стали підставою звернутися до суду за захистом своїх прав та визнання права власності на майно. Заяви, клопотання позивача, відповідача Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник позивача адвокат Примакова В.В. подала до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] заяв та клопотань стосовно розгляду даної справи не надходило. Відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 14.12.2018 року до суду не подала. Процесуальні дії у справі Відповідно до ухвали судді від 14.12.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 29.01.2019 року о 11:30 год. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України) в судові засідання 29.01.2019 року та 06.03.2019 року не з'явилася без поважних причин. Про причини неявки не повідомила. Відповідно до ч.3ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та в присутності представника позивача адвоката Примакової В.В., ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Тому, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Враховуючи, що розгляд зазначеної справи здійснюється у підготовчому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо право власності, яке набувається у порядку, визначеному законом, що виникло на момент його набуття права як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Позивачем був куплений житловий будинок та з дозволу власника став проживати з липня 2017 року та по даний час. На протязі всього часу проживання в будинку позивач постійно сплачує комунальні послуги, за спожиту електроенергію, здійснює ремонт у будинку та доглядає належну біля будинку земельну ділянку. В якості доказів позивач надав свої паспортні дані (а.с.7-8), копію свідоцтва про шлюб (а.с.12), Технічним паспортом підтверджується наявність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (14-15), свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.16), Звітом про оцінку об'єкта нерухомого майна вбачається, що оціночна вартість житлового будинку складає 68810 гривень (19-31), довідкою Немирівської міської ради, Немирівського району № 231 від 06.07.2018 року підтверджується, що [PERSON] дійсно проживає без реєстрації у житловому будинку по [ADDRESS] з липня 2017 року та по даний час(а.с.9). Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначених у главі 24 Цивільного кодексу України (ст. ст. 328-345 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Елементи набувальної давності також передбачені статтями 335, 338, 341, 343 ЦК України, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно та майно, власник якого невідомий. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Висновки суду В роз'ясненнях Міністерства юстиції України від 13.10.2011р. «Про деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна» зазначено наступне. У випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дані обставини та надані докази є підставою для набуття позивачем права власності на вищезазначений житловий будинок в порядку набувальної давності, оскільки володіння і користування будинком відбувалося позивачем більш ніж десять років. Таким чином, з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Заходи забезпечення позову не застосовувались Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного

Outcome: approved