overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 15 березня 2019 року сторони уклали шлюб. Позивач не бажає жити однією сім`єю з відповідачем, збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Тому [PERSON] просить суд розірвати шлюб. У судовому засіданні [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. [PERSON] не з`явилась у судове засідання. Вона належним чином повідомлялась про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується довідкою про доставку смс-повідомлення (а.с.16). Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 15 березня 2019 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у Бориспільському МР ВДРАЦС ГТУЮ у Київській області, про що був складений відповідний актовий запис за №110. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15 березня 2019 року (а.с.7). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу супере-чило б інтересам хоча б одного з них. Як роз`яснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допуска-ється. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. Встановлено, що [PERSON] не бажає жити однією сім`єю з відповідачем, збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Примушування позивача до шлюбу з [PERSON] не допускається. З огляду на це суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, допустимо розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 24 листопада 2001 року сторони уклали шлюб. Під час якого у них народились дочка [PERSON] та син [PERSON] . Позивач не бажає жити однією сім`єю з відповідачем, збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Тому [PERSON] просить суд розірвати шлюб. У судовому засіданні [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. [PERSON] визнає позов та не заперечує проти його задоволення. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 24 листопада 2001 року сторони уклали шлюб, зареєстрований ВРАГС Бориспільського МУЮ Київської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження був зроблений запис за №420. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 24 листопада 2001 року (а.с.9). [INFO] у них народилась дочка [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON] . Ці обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 25 грудня 2002 року та серії [NUMBER] від 11 червня 2004 року (а.с.10-11). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу супере-чило б інтересам хоча б одного з них. Як роз`яснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допуска-ється. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. Встановлено, що [PERSON] не бажає жити однією сім`єю з відповідачем, збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Примушування позивача до шлюбу з [PERSON] не допускається. З огляду на це суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, допустимо розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та посилається на те, що він є власником 1/6 частки квартири [ADDRESS] . В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про обтяження №4953084, вчинений 12 березня 2014 року державним реєстратором РС Бориспільського МРУЮ Єдіхановим М.Ш., про арешт вказаної квартири. Ця обставина перешкоджає позивачу розпоряджатись цим об`єктом нерухомого майна. Тому [PERSON] просить суд звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій він підтримує позов (а.с. 51-52). Представник Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області, [PERSON] та [PERSON] не з`явились у судове засідання. Вони у встановленому законом порядку повідомлялися про час та місце розгляду цивільної справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є власником 1/6 частки квартири [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 20 лютого 2002 року, виданого Бориспільським районним житлово-комунальним комбінатом (а.с.26-27). Зі змісту інформаційної довідки №191680514 від 5 грудня 2019 року (а.с.29-32) вбачається, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про обтяження №4953084, вчинений 12 березня 2014 року державним реєстратором РС Бориспільського МРУЮ Єдіхановим М.Ш., про арешт всього майна позивача. Спірні правовідносини регулюються главою 23 «Загальні положення про право власності» ЦК України, розділом VII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряд-жається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про зняття арешту з такого майна. Встановлено, що запис про арешт спірної квартири був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі постанови державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ від 12 березня 2014 року у виконавчому провадженні №42187915 з виконання виконавчого листа №2/359/3255, виданого 21 лютого 2014 року Бориспільським міськрайонним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 167638 гривень 39 копійок. Однак [PERSON] не була власницею квартири [ADDRESS] . Ця обставина переконливо свідчить про те, що запис про обтяження цього об`єкта нерухомого майна внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно безпідставно. Існування такого запису об`єктивно перешкоджає [PERSON] розпоряджатись його часткою в квартирі. З огляду на це суд вважає допустимим звільнити квартиру [ADDRESS] з-під арешту, відомості про який містяться в записі про обтяження №4953084, вчиненому 12 березня 2014 року державним реєстратором РС Бориспільського МРУЮ Єдіхановим М.Ш.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що 01.09.2012 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого в них є дитина: [PERSON] , [INFO] .. Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, тому позивач просить розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що відносини у них не склались, разом вони не проживають з листопада 2020 року, примирення між ними не можливе, на розподілі судових витрат не наполягає. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, суду пояснила, що сімейне життя не можливе, разом вони не проживають і примирення між ними не можливе. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 01.09.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №1376. Від шлюбу в них є неповнолітній син: [PERSON] , [INFO] .. Вказані обставини підтверджується: свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ; свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Спільне життя між сторонами не склалось, разом не проживають, примирення вважають неможливим. Частиною 1 ст.24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечила проти розірвання шлюбу, суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, приходить до висновку, що підстав для збереження сім`ї не вбачається, і шлюб між сторонами необхідно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сімейне життя не склалося, шлюбні відносини між подружжям припинені, сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Сторони в судове засідання не з`явились. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Від позивача до суду надійшла заява, в якій він підтримав заявлені позовні вимоги та просив справу слухати у його відсутності. Відповідач подала до суду заяву, в якій вказала, що на розлучення не згідна та просила слухати справу у її відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони з 10 жовтня 1993 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо. \~ \~ \~ \~ На підставі ст. ст. 104, 105 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього аліментів на його утримання в розмірі 1800 грн. щомісячно, на період його навчання, посилаючись на те, що він навчається у ДНЗ «Підволочиському професійному ліцеї» та потребує матеріальної допомоги. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подавши суду заяву в якій позов підтримав та просив справу слухати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. \~ \~ \~ \~ Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. У відповідності до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На думку суду, позивачем не доведено, що відповідач в змозі сплачувати аліменти в розмірі 1800 грн. щомісячно. Зважаючи на викладене, оскільки [PERSON] навчається в ДНЗ «Підволочиський професійний ліцей» на ІІІ курсі денної форми навчання та потребує матеріальної допомоги, тому з його батька [PERSON] слід стягувати на користь [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 21 грудня 2020 року, на період його навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. У такому випадку, судовий збір стягується з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вільшанської сільської Романівського району Житомирської області, в якому зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , внаслідок чого відкрилася спадщина. Посилаючись на те, що він є спадкоємцем [PERSON] , однак, у встановлений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття даної спадщини через юридичну необізнаність та незадовільний стан здоров`я, позивач просить визначити йому додатковий строк для подачі такої заяви терміном в три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 15 грудня 2020 року залучено до участі в даній справі правонаступника Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області - Романівську селищну раду Житомирської області. В підготовче засідання учасники справи не з`явилися, заявивши клопотання про розгляд справи за їх відсутності. При цьому позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити, а відповідач позов визнав. Відповідно до положень частин 3, 4 статті 200, частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), за результатами підготовчого провадження у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтями 1269, 1270 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1272 частини 3 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України, суд повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] . Позивач посилається на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі зареєстрованому 02 липня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №405. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки з відповідачем припинились, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер, строк на примирення просить не надавати. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріли справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 02 липня 2014 року зареєстрованому Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській област, актовий запис №405. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, подальше збереження сім`ї вважають неможливим, строк на примирення не надавати. За даних обставин, суд вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, шлюб носить формальний характер і підлягає розірванню. Відповідно до ч.3\~ст. 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до\~ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст.ст.110-115 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить виключити відомості про нього як батька з актового запису про народження [PERSON] [INFO] , посилаючись на те, що він не являється його біологічним батьком. В підготовче засідання учасники справи , які були належним чином повідомлені про час і місце його проведення, не з`явилися, заявивши клопотання про розгляд справи за їх відсутності. При цьому позивач позовні вимоги підтримав повністю та просить позов задовольнити, а відповідач позов визнала повністю. Відповідно до положень частини 3 статті 200, частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), за результатами підготовчого провадження у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 3 травня 2006 року виконавчим комітетом Камінської сільської ради Романівського району Житомирської області складено актовий запис № 4 про народження [INFO] [PERSON] , де в графі батько значиться [PERSON] . За змістом статті 136 Сімейного кодексу України (далі СК України) особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Відповідач позов [PERSON] про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження [PERSON] [INFO] визнала повністю, вказавши, що останній не являється біологічним батьком її сина. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку про необхідність його задоволення. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України, суд повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а іншу частину судового збору присуджує до стягнення з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до Донецького юридичного інституту МВС України про зобов`язання нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час затримки під час проходження військової служби за контрактом, в обґрунтування якого вказав, що з 11.08.2016 року перебував із Донецьким юридичним інститутом МВС України у трудових відносинах, займаючи посаду професора кафедри державно-правових дисциплін та міжнародного права юридичного факультету і 17.07.2017 був звільнений із займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП у зв`язку із призовом на військову службу. З 18.07.2017 контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України набрав чинності відповідно до наказу № 644-о/с від 26.06.2017. В листопаді 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виконання ч. 3 ст. 119 КЗпП, а саме сплати йому належних грошових коштів починаючи з 18 липня 2017 року по теперішній час, на який 21.12.2020 отримав відповідь, якою відмовлено у виконанні вимог ч. 3 ст. 119 КЗпП, у зв`язку з чим звернувся до суду. В подальшому подав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути з Донецького юридичного інституту МВС України на свою користь середній заробіток час затримки під час проходження військової служби за контрактом в сумі 704330,79 грн., а також компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, надав суду пояснення в яких вказав, що із наказом про своє звільнення ознайомлений трудову книжку та повний розрахунок отримав в день звільнення. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсудності представника, надав суду відзив, в якому проти задоволення позову заперечив, вказавши, що посилання [PERSON] у своїй заяві на статтю 36 КЗпП України, в якій визначені підстави припинення трудового договору, а саме на п.3 ст.36 КЗпП України, який регламентує припинення трудового договору на підставі призову або вступу працівника або власника-фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частини третьої та четвертої ст.119 КЗпП України, є підтвердженням виразу його волі саме на здійснення відповідних, встановлених законодавством України, дій щодо припинення трудового договору. Відповідно до поданої заяви [PERSON] від 17.07.2017 та

Outcome: dismissed