Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], просила поділити спільне майно подружжя, визнавши за кожною стороною право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач послалась на ті обставини, що з 28 вересня 1985 року по 07 вересня 2004 року сторони перебували у шлюбі, під час якого, а саме: 30 вересня 1997 року ними на підставі договору купівлі-продажу була придбана спірна квартира. В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до неї ([PERSON].) з питання надання дозволу на продаж квартири, набутої у шлюбі, на що вона не погодилась так як вважає спірну квартиру спільним сумісним майном. Як на правові підстави позову позивач послалась на ст. 3, 15, ЦК України, ст.. 60, 70, 71 СК України. В судовому засіданні позивач позов підтримала, підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Суду пояснила, що після розірвання шлюбу з відповідачем на квартиру не претендувала, так як [PERSON] обіцяв залишити її у спадок їхній дитині, від чого тепер відмовляється та бажає відчужити це майно. Відповідач проти позову заперечував, суду пояснив, що по-перше: позивач протягом дев'яти років не заявляла ніяких претензій з приводу спірної квартири, так як їй достовірно відомо про те, що ця квартира є роздільною власністю подружжя, оскільки придбана на кошти, що були ним отримані від продажу іншого роздільного майна - частини домоволодіння [ADDRESS], а також кошти, подаровані тіткою; а по-друге: якщо б [PERSON] мала будь-які майнові вимоги щодо спірного нерухомого майна, то звернулась би до суду протягом установленого законом строку позовної давності, а вона цього не зробила. В свою чергу, позивач зазначила, що строк позовної давності за спірними правовідносинами складає десять років, а тому нею цей строк не пропущений. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі 28 вересня 1985 року по 07 вересня 2004 року. Як слідує з договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1080, укладеного на товарній біржі «Нерухомість-Південь» 30 вересня 1997 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] за 11000 грн. 00 коп. Відомості про те, що право власності відповідача на цю квартиру було зареєстроване КП ММБТІ у встановленому законом порядку в матеріалах справи відсутні. Разом з цим, відповідачем суду представлене свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01 липня 1997 року, на підставі якого він набув в порядку спадкування право на ? частину спадкового майна після смерті батька [PERSON], що складається з 10/100 частин домоволодіння по [ADDRESS]. Свідоцтво видане державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Альошиною Н.В. та зареєстроване в реєстрі за № 6-747. Як пояснив відповідач, решту ? частину спадкового майна він отримав в порядку спадкування за законом. Так, згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 119, укладеному 17 вересня 997 року на універсальній товарній біржі «Нерухомість-Н», [PERSON] продав, а [PERSON] купив 1/10 частину житлового будинку (домоволодіння) [ADDRESS] за 7500 грн. 00 коп. Відчужена частка належала продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в КП ММБТІ 02 липня 1997 року за реєстровим № 1550, а також свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованим КП ММБТІ в той же день та за тим же номером. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі тіткою [PERSON] решти 3500 грн. 00 коп., необхідних для купівлі квартири [ADDRESS], відповідач суду не представив. В той же час, як свідчать обставини справи і таке визнано сторонами, після розірвання шлюбу з вересня 2004 року позивач виїхала зі спірної квартири та протягом більше дев'яти років в ній не проживала. Вимоги заявила лише після звернення відповідача за погодженням щодо продажу нерухомого майна, набутого під час шлюбу. Разом з тим, згідно ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлений в три роки. Аналогічний строк позовної давності по спорах про поділ майна подружжя визначений в. ч. 2 ст. 72 СК України. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено судом [PERSON] після розірвання шлюбу втратила будь-який зв'язок з квартирою [ADDRESS] та протягом більше дев'яти років жодних вимог з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя не пред'являла. Позивачка звернулась до суду з даним позовом в грудні 2013 року, тобто після сплину строку позовної давності. Доказів того, що строк позовної давності нею пропущений з поважних причин [PERSON] суду не представила, а її твердження про те, що до спірних правовідносин установлений десятирічний строк позовної давності, не ґрунтуються на законі. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною є підставою для відмови у позові. Фразу відповідача, який не є фахівцем у галузі права, викладену у запереченнях: «если бы квартира была бы приобретена за совместные денежные средства, то истица ещё бы в трёхлетний срок исковой давности после расторжения брака обратилась бы в суд…» суд розцінює як заяву про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску позивачем строку позовної давності. Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 29 грудня 1976 року № 11 (зі змінами) «Про судове рішення» також роз'яснив, що встановивши пропуск строку для звернення до суду без поважних причин, суд в рішенні вказує про відмову в позові з цих підстав. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про поділи спільного майна подружжя, з визнанням за кожною стороною права власності на ? частину квартири [ADDRESS] не підлягають задоволенню внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду. В силу ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові судові витрати позивача присудженню за рахунок відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed