Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернулась до Київського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою та просила визнати недійсним з моменту укладення Договір купівлі - продажу земельної ділянки (площа якої складає - 0,0586 гектарів, яка знаходиться на території Київського району м. Одеси по [ADDRESS]), серія [NUMBER], від 13 жовтня 2000 року, реєстровий номер № 8-625, що посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори - Драло Г.Л. В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала на те, що зазначений договір був укладений з відкладальною умовою, та відповідач, попри формальне погодження та реєстрацію тексту договору купівлі-продажу земельної ділянки у фактичне володіння не вступила, грошові кошти продавцю - не передала, державну реєстрацію прав власності у встановленому законом порядку - не здійснила, а з такого позивач посилаючись на норми законодавства, що діяли на час здійснення правочину та вказуючи на те, що відповідач на вимоги позивача про виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу не реагує, просила суд задовольнити позов. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце його проведення повідомлені у встановленому законом порядку. Позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явилася, повідомлень, заяв, клопотань або заперечень не надала. Виходячи з наведених обставин суд дійшов висновку про настання передбачених ч.4 ст. 169 ЦПК України обставин та можливість вирішення справи за відсутності сторін, на підставі наявних серед її матеріалів доказів. Виходячи з наданих суду письмових пояснень позивача, що не заперечувались та не були спростовані відповідачем, вбачається наступні фактичні та кореспондуючі ним, правові обставини справи. У 2000 році [PERSON] мала намір продати [PERSON], а остання мала намір купити земельну ділянку, площею 0,0586 гектарів, яка знаходиться на території Київського району м. Одеси по [ADDRESS]. З метою реалізації такого наміру, 13 жовтня 2000 року, між сторонами був укладений Договір купівлі - продажу, серія [NUMBER] вищезазначеної земельної ділянки, що було посвідчено державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Драло Г.Л. Згідно ст. 4 ЦК Української РСР від 18.07.1963, який діяв на момент укладання вказаного вище Договору купівлі-продажу, цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Відповідно до ст.86 ЦК УРСР, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Згідно ст. 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності зі ст. 228 ЦК УРСР, продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами. Так, перед підписанням Договору купівлі-продажу, між сторонами виникла домовленість стосовно вартості земельної ділянки, яка складала 123305,00 гривень. При цьому п.5 Договору купівлі - продажу від 13 жовтня 2000 року зазначено, що продавець продав, а покупець купив за даним Договором земельну ділянку, яка вільна від будь - яких майнових справ і претензій третіх осіб. Але, з пояснень позивача, що не заперечуються відповідачем, до теперішнього часу покупець не виконала покладені на неї зобов'язання в частині оплати продавцю за вказану в Договорі земельну ділянку в сумі 123305,00 гривень. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогами, щодо оплати за земельну ділянку, яка була обумовлена Договором купівлі-продажу. Однак, відповідач належним чином на такі вимоги не відреагувала. У зв'язку з тим, що станом на 22 грудня 2014 року грошові кошти за земельну ділянку Відповідачем не сплачені, позивачем не була передана зазначена земельна ділянка. Так, у відповідності до ст. 232 ЦК УРСР (в редакції 1993 року) «якщо покупець на порушення договору відмовиться прийняти куплену річ або заплатити за неї встановлену ціну, продавець вправі вимагати прийняття речі покупцем і оплати ціни, а також відшкодування збитків, завданих затримкою виконання, або, з своєї сторони, відмовитись від договору і вимагати відшкодування збитків». Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. (ст. 128 ЦК УРСР в редакції 1993 року). Об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення (п.1 стаття 13 Закону «Про власність» (в редакції 1995 року). Згідно з підпунктами 2, 5 ст. 48 Закону «Про власність» (в редакції 1995 року), діючого на момент укладання Договору купівлі-продажу, власник може вимагати усунення будь-якого порушення його права. Положення щодо захисту права власності поширюється також і на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання чи з інших підстав, передбачених законом або договором. Як вбачається з аналізу спірного договору та наданих суду пояснень, сторонами було обумовлено те, що перехід права власності на земельну ділянку відбудеться в момент підписання сторонами акта приймання-передачі майна та повної сплати грошових коштів за земельну ділянку. Разом з тим, виходячи з наявних серед матеріалів справи доказів та відомостей Акт прийому-передачі майна між сторонами підписаний не був, а [PERSON] грошові кошти продавцю не сплатила, та за такого передача спірної земельної ділянки до теперішнього часу позивачу не відбулась. За таких обставин думка позивача про те, що відповідач не набув права власності на спірну земельну ділянку вбачається обґрунтованою. Разом з тим Земельним кодексом України в редакції 1990 року, зокрема, в статті 22 закріплювалось, що право власності на землю чи право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і отримання документа, що посвідчує це право. Таким документом, що посвідчує право, визначався державний акт (ст. 23 Земельний Кодекс України). З такого оформлення прав на земельну ділянку площею 0,0586 гектарів, яка знаходиться на території Київського району м. Одеси по [ADDRESS] повинно було проведено органом уповноваженими ним органами (сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів), відповідно до ст. 23 ЗК України в редакції 1990 року. Питання підлягає вирішенню у відповідності до діючого Земельного кодексу України, що передбачає прийняття рішення компетентним органом щодо передачі ділянки, одержання документа, що посвідчує право на неї, та обов'язкову державну реєстрацію права (глава 19 ЗК України). Виходячи зі ст. 18 ЗК України 1992 року... Рішення відповідної Ради народних депутатів з цього питання є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки з посвідченням у нотаріальному порядку. Придбання земельних ділянок, що перебувають у приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки і документ про оплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності. Розрахунки, пов'язані з придбанням земельних ділянок, провадяться через відповідні банки. З чого слідує, що особа матиме права та всі повноваження власника земельної ділянки за умови отримання державного акта про право власності на землю та державної реєстрації цього права. З викладеного суд, зважаючи на відсутність відомостей про отримання відповідачем належного Державного акта про право власності на землю, вбачає, що право на користування земельною ділянкою відповідачем набуто у встановленому порядку, однак не оформлено у передбаченому законом порядку. Як зазначено в Договорі зазначена земельна ділянка належить продавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Одеською міською Радою народних депутатів 14 квітня 1998 року, зареєстрованого у зазначеному виконкомі міськради в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 865, відомостей про скасування або визнання недійсним якого суду не надано. У зв'язку з тим, склалася ситуація, за якої [PERSON] до теперішнього часу державного акту про право власності на земельну ділянку, площею 0,0586 га для садівництва, що знаходиться на території Київського району м. Одеси по [ADDRESS] не отримала, [PERSON] на сьогоднішній день має всі повноваження власника земельної ділянки. Відповідно до ч.2 ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1993 року), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Стаття 59 ЦК УРСР (в редакції 1993 року) передбачає, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Проте, якщо з самого змісту угоди випливає, що вона може бути припинена лише на майбутнє, дія угоди визнається недійсною і припиняється на майбутнє.. Відповідно до статті 114 ЦК України УРСР (1993 року), угоди щодо землі, які визнаються недійсними: купівля-продаж, дарування, застава, самовільний обмін земельних ділянок землекористувачами, в тому числі орендарями, а також угоди, укладені власниками землі з порушенням установленого для них порядку придбання або відчуження земельних ділянок, є недійсними. Згідно вимог ст. 61 ЦК УРСР угода визнається укладеною під відкладальною умовою, якщо сторони поставили виникнення прав і обов'язків у залежність від обставини, щодо якої невідомо, станеться вона чи не станеться. За таких обставин суд доходить висновку про те, що Договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія [NUMBER] від 13.10.2000 року не відповідає вимогам ст. ст. 61, 225 ЦК УРСР, а отже, відповідно до ст. ст. 48, 59 ЦК УРСР має бути визнаний недійсним з моменту укладення. Згідно ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1993 року), роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 28.04.78 року N 3, при задоволенні позову суд в одному рішенні постановляє про визнання угоди недійсною і про застосування передбачених законом наслідків. За змістом ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР такими наслідками є зобов'язання кожної з сторін повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Враховуючи вищевикладене, та

Outcome: approved