Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Виконувач обов'язків першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури (далі - прокурор) звернувся до суду з позовною заявою до Затоківської селищної ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, ТОВ «Укрбудінвест» про визнання незаконним рішення, визнання недійсним свідоцтв про право власності на земельні ділянки. Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним вивчено стан додержання вимог земельного законодавства при розпорядженні земельними ділянками органами місцевого самоврядування на території міста Білгород-Дністровського та Білгород-Дністровського району, в результаті чого встановлено, що рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2748 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх безоплатно у власність гр. [PERSON] та іншим (всього 19 осіб) для індивідуального дачного будівництва, за адресою: [ADDRESS]. На підставі зазначеного рішення Затоківської селищної ради реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області відповідачам було видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно та прийнято рішення про державну реєстрацію права власності щодо [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач вважає, що рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2747 прийнято з порушеннями та перевищенням повноважень, а тому є незаконним, а свідоцтва про право власності мають бути визнані недійсними, оскільки Генеральним планом смт Затока не передбачено земель під індивідуальне дачне будівництво на вказаній території смт Затока. Згідно викопіювання з Генерального плану смт Затока зазначена територія, що була виділена відповідачам, визначена як землі рекреаційних установ. Прокурор Євглевський А.В. позовну заяву повністю підтримав та просив суд задовольнити її. Представник відповідача - Затоківської селищної ради у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином. В матеріалах справи наявна заява представника Затоківської селищної ради про визнання позову (І том, арк..сп. 220-221) та відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог. Також, 19.04.2018 року представник Затоківської селищної ради Сакун Г.П. надавав до суду відзив на позовну заяву яким також визнав позовні вимоги. Відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради у судове засіданні повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Укрбудінвест» у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи сповіщався, причини неявки суду не відомі. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені сторонами докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву прокуратури з огляду на наступне. Рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2748 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва: -[PERSON] площею 0,0931 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0454 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0454 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0454 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0907 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0907 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0907 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0907 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0907 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0454 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0454 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0907 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0908 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0907 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0454 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0454 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0453 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0907 га по [ADDRESS]; -[PERSON] площею 0,0907 га по [ADDRESS]. Тим же рішенням Затоківської селищної ради № 2748 відведені проектами земельні ділянки, сумарною площею 1,3633 га, були безоплатно передані у власність вказаним особам для індивідуального дачного будівництва, а реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області в подальшому було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності та видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Разом з тим, Генеральним планом смт Затока, затвердженим рішенням Затоківської селищної ради від 25.02.2005 року № 1461, не передбачено відведення земель під індивідуальне дачне будівництво на вказаній території смт Затока. Відповідно до викопіювання з Генерального плану смт Затока зазначена територія визначена як землі рекреаційних установ. Вказана обставина підтверджується також тим фактом, що рішенням виконавчого комітету Затоківської селищної ради від 04.06.2008 року № 219 товариству з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест» затверджено містобудівне обґрунтування на розміщення пляжно-розважального комплексу у Лиманському рай оні смт Затока, згідно якого вказана земельна ділянка загальною площею 4,437 га, що розташована на відстані 70-110 метрів від урізу води у Лиманському районі смт Затока біля земельної ділянки, що знаходиться у користуванні ТОВ «Укрбудінвест», передбачена для розміщення пляжно-розважального комплексу згідно містобудівних норм. Відповідно до п.п. 2, 3 ст. 1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території. Частини 1-2 статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»: планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території. Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту (ст.. 17). Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування, детальних планах територій (ст.. 25), та є обов'язковим для врахування під час розроблення землевпорядної документації. Статтею 17 Закону України «Про основи містобудування» передбачено, що містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Містобудівна документація є основою для: вирішення питань раціонального використання територій, регулювання розселення; підготовки обґрунтованих пропозицій щодо встановлення та зміни меж населених пунктів; підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації; вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Розробка містобудівної документації здійснюється проектними організаціями, іншими юридичними особами, які мають ліцензії на виконання відповідних робіт, що видаються в порядку, встановленому законодавством. На виконання постанови прокурора прокуратури Одеської області Індиченко Б.Б. від 25.08.2015 року про призначення експертизи з питань землеустрою в кримінальному провадженні № 12014160000001104, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз був наданий висновок яким експерт зазначив наступне. Генеральним планом смт Затока не передбачено індивідуального дачного будівництва на території, за рахунок якої підводяться земельні ділянки за проектом землеустрою, що був затверджений рішенням Затоківської селищної ради № 2748. Земельні ділянки, передані у власність відповідачам для індивідуального дачного будівництва за рахунок земель запланованих для територій рекреаційних установ та центрів загально-рекреаційного обслуговування. Основне цільове призначення (категорія) земельних ділянок, які безоплатно передані у власність громадянам рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2748 за проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок, не змінено. Проект землеустрою щодо відведення вищенаведених 19 земельних ділянок не відповідає вимогам законодавства чинного на дату прийняття вказаного рішення. Згідно з ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно з ч.ч. 6-9 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно в законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. З огляду на викладене, суд приймає та погоджується з доводами позивача, що відведення вказаних земельних ділянок у власність для індивідуального дачного будівництво не відповідає наявній містобудівній документації, що є грубим порушенням приписам земельного та містобудівного законодавства. Крім того, як встановлено судом, Затоківською селищною радою було прийнято рішення щодо відведення спірних земельних ділянок у період чинності ухвал про забезпечення позову Приморського районного суду від 01.06.2012 року та 05.07.2012 року у справі № 1522/12731/12, ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 24.12.2014 року у справі № 495/6508/14-а. Таким чином, незважаючи на наявність чинних заборон та рішення виконавчого комітету Затоківської селищної ради від 04.06.2008 року № 219, остання прийняла незаконне рішення та надала дозвіл на складання проекту землеустрою щодо спірних земельних ділянок, затвердила проект землеустрою фізичним особам, діючи при цьому в противагу інтересів територіальної громади, що є перевищенням повноважень та порушенням селищною радою статті 124 Конституції України, згідно якої судові рішення приймаються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Оцінюючи можливість захисту права за ст.1 Першого протоколу, ЄСПЛ загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулось у зв'язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справою стосовно позбавлення особи власності на майно, набуте незаконно. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже, правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Враховуючи вказане, суд вважає співмірним позбавлення відповідачів власності із метою (ціллю) для якої вказане здійснюється, а саме відновлення прав в частині володіння та користування землями, що належать до комунальної власності та перебувають у власності народу в цілому. Вказаний висновок відповідає ряду правових позицій Верховного Суду України у постановах, що прийняті в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України та є обов'язковими до застосування, зокрема у справах: №6-1376цс16 від 29 червня 2016 року; № 6-2903цс15 від 11 травня 2016 року; № 6-427цс15 від 2 березня 2016 року; № 6 - 2510 цс 15 від 16 грудня 2015 року. З урахуванням вищенаведеного та встановлених судом фактів, суд дійшов висновку, що відповідач, Затоківська селищна рада, при прийнятті рішення від 29.12.2014 року №2748 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. [PERSON] та іншим (всього 19 чоловік) для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за адресою: [ADDRESS]», діяла не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому зазначене рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню. При цьому, суд зазначає, що з огляду на те, що під час судового розгляду даної справи судом встановлено неправомірність рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року №2748, яке слугувало підставою для прийняття рішень про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, то отримані відповідачами в подальшому свідоцтва на право власності земельною ділянкою (всього 19 осіб), мають бути визнані недійсними. Так, Законом України від 14.05.2013 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення порядку державної реєстрації речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності у зв'язку з їх розмежуванням» внесено зміни та доповнення до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вказаним Законом визначені особливості державної реєстрації речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності, які полягають, зокрема, в одночасності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на земельну ділянку з державною реєстрацією похідного речового права на неї, у тому числі при поновленні чи внесенні змін до існуючих договорів, за якими виникають похідні речові права (стаття 41Закону). Виходячи із наведеного, оскільки рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у користування вважається заявою про державну реєстрацію прав, а державна реєстрація права власності держави або територіальної громади на земельну ділянку проводиться одночасно з проведенням державної реєстрації права оренди чи іншого речового права на таку ділянку, уповноваженою особою власника земельної ділянки є її користувач (орендар) такої ділянки. Аналогічну правову позицію викладено у Листі Державної реєстраційної служби України, від 23.06.2014, № 11942/05-15-14 «Щодо деяких питань, пов'язаних із проведенням державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна». Оскільки свідоцтва на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року № 6-33цс13, від 01 липня 2015 року № 6-319цс15, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтв про право власності на земельні ділянки є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Із позовної заяви вбачається, що відповідачем було заявлено всього 20 позовних вимог немайнового характеру, до кожного відповідача по одній вимозі та одна вимога про визнання рішення незаконним, у зв'язку із чим сплачено судовий збір в розмірі 27 560,00 грн. (20 х 1378,00). У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню з відповідачів, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 27 560,00 грн., тобто з кожного відповідача по 1378,00 грн. (27560/20). На підставі викладеного,

Outcome: approved