Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

В вересні 2019 р. позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду місті Києва з позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна та зобов`язання виключити з Єдиного реєстру боржників. Позов мотивований тим, що 03.10.2012 р. постановою державного виконавця Подільського РВ ДВС в м.Києві було відкрито виконавче провадження № 34492241 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 16.08.2010 р. Шевченківським районним судом м.Києва у справі № 2-2587/10 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості про кредитному договору в розмірі 193 770,78 грн. В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем 12.12.2012 р. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, об`єктом обтяження за якою є все майно, що належить боржникові. В ході здійснення виконавчого провадження було звернуто стягнення на належне [PERSON] заставне рухоме майно, а саме: автомобіль Zhong Xing Cruiser, 2006 р.в., д.н.з. [NUMBER] , який був реалізований 14.09.2015 р. ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції України» шляхом проведення електронних торгів, внаслідок чого було погашено частину заборгованості перед стягувачем. 17.03.2016 р. державним виконавцем було винесено постанову про закінчення даного виконавчого провадження. Постановою державного виконавця Подільського РВ ДВс м.Києва від 28.02.2017 р. було повторно відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного вище виконавчого листа № 2-2587/10 від16.08.2010 р. (ВП № 53465396), який постановою від 30.03.2017 р. був повернутий стягувачеві з роз`ясненням права його повторного пред`явлення до виконання у строк до 30.03.2018 р. Між тим такий строк сплинув та до теперішнього часу даний виконавчий лист не пред`являвся до виконання, але до теперішнього часу, не зважаючи на завершення обох виконавчих проваджень, арешт майна [PERSON] є чинним, що порушує права позивача. 20 березня 2019 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва дану позовну заяву було направлено для розгляду до Подільського районного суду міста Києва за підсудністю. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва під головуванням судді Войтенко Т.В. від 19 квітня 2019 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розглядати справу як малозначну за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 05.11.2019 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М. Ухвалою від 02.03.2021р. до участі в справі як третю особу на стороні відповідача залучено ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який є стягувачем у виконавчому провадженні. Протокольною ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року за клопотанням представника відповідача змінено назву відповідача з Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на Подільський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а також залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, правонаступника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», з виключенням ПАТ з числа учасників справи. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, наведених у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Після оголошення перерви в судовому засіданні до його початку подав заяву, в якій просив закінчити судовий розгляд справи за його відсутності та ухвалити заочне рішення про задоволення позову. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надсилав, відзиву та заяв з процесуальних питань від них до суду не надходило. Представник третьої особи, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подавав, засобами поштового зв`язку надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України, вважає за необхідне розглянути справу без участі сторін з ухвалення заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких підстав. 16 серпня 2010 року Шевченківським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист у справі № 2-2587/10 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] про стягнення з останньої 195 720,78 грн. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був визначений судом - до 17 липня 2013 року. Внаслідок пред`явлення виконавчого листа на примусове виконання до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, постановою від 03 жовтня 2012 року головним державним виконавцем Дурбасом А.М. було відкрито виконавче провадження №34492241 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу в сумі 195 720, 78 грн. Судом встановлено, що під час примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа № 2-2587/10 від 16.08.2010р., державним виконавцем Хлистуненком С.С. було винесено постанову про арешт майна боржника (позивача [PERSON] ) та оголошення заборони на його відчуження від 12 грудня 2012 року. Об`єктом обтяження є все майно, що належить боржникові. В рамках примусового виконання судового рішення було звернуто стягнення на належний позивачу автомобіль автомобіль Zhong Xing Cruiser, 2006 р.в., ДНЗ [NUMBER] зеленого кольору, № кузову [NUMBER] , який був реалізований 14 вересня 2015 року ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції України» шляхом проведення електронних торгів згідно протоколу №114774 за ціною 63 329, 25 грн. У зв`язку з реалізацією належного позивачці на праві власності автомобіля, частина заборгованості перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 54 587,24 грн. за виконавчим листом № 2-2587/10 від 16.08.2010р. була погашена, а решта суми від реалізації транспортного засобу направлена на сплату виконавчого збору (5458,73 грн.) та витрат на проведення виконавчих дій (116,82 грн.). Залишок нестягнутої заборгованості становив 141133,54 грн. 17 березня 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Подільського управління юстиції Шемберком О.П. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Підставою закінчення виконавчого провадження слугувало направлення виконавчого документа для виконання за адресою проживання боржника. В подальшому, стягувачем - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було повторно пред`явлено на примусове виконання виконавчий лист № 2-2587/10 від 16.08.2010р., внаслідок чого 28 лютого 2017 року державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ясінською К.М. було відкрито виконавче провадження № 53465396. 30 березня 2017 року старшим державним виконавцем Подільського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Шемберком О.П. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою закінчення виконавчого провадження слугувало не виявлення майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення. Як вбачається з постанови державного виконавця Подільського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Шемберка О.П. від 30.03.2017р., виконавчий документ може бути пред`явлено для виконання повторно у строк до 30 березня 2018 року. Заявою від 12 лютого 2019 року вих.№12/02-42. адвокат Агафонов А.В., в інтересах позивача, звернувся до начальника Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ковалю В.В. заяву про зняття арешту та виключення відомостей з реєстру боржників Листом № В/9 від 18 лютого 2019 року Подільським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомлено адвоката Агафонов А.В. про відсутність підстав для звільнення майна Позивача з-під арешту та виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди (частина 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно із статтею 59 зазначеного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 757/23139/18(провадження № 61-14832св19). Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права та є різновидом негаторного позову (пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, провадження № 14-496цс18). Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивачка посилається на те, що виконавчий документ не було повторно пред`явлено до виконання у визначений законом строк, таким чином ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» обґрунтовано втратив підстави для подальшого стягнення з [PERSON] коштів за виконавчим листом від 16 серпня 2010 року. При цьому, як зазначає позивач, арешт майна є чинним, в Єдиному реєстрі боржників все ще містяться відомості щодо Позивача. На підставі наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що у період з 30 березня 2017 року стягувачем - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не було повторно пред`явлено на примусове виконання виконавчий лист № 2-2587/10 від 16.08.2010р. Строк пред`явлення даного виконавчого листа до виконання сплив 30 березня 2018 року. Доказів зворотного відповідачем та третьою особою не надано суду. Судом також враховано подані позивачем докази відсутності у третьої особи претензій до позивача. Як випливає з довідки ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», від 29.09.2021р. вих. № 29.09.2021р. про відсутність претензій по Договору № 07-456/06-А, новий кредитор стверджує про відсутність будь-яких матеріальних претензій до позивача, що виникли на підставі Кредитного договору № 07-456/06-А віл 24.11.2006р. та виконавчого листа № 2-2587/10, виданого 16.08.2010 Шевченківським районним судом м. Києва на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва по справі № 2-2587/10 від 05.07.2010р. за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору в розмірі 193 770,78 грн. та судового збору в розмірі 1950,00 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог, оскільки подальша чинність арешту та перебування позивачки в Єдиному реєстрі боржників, за відсутності відкритих виконавчих проваджень відносно позивачки, а також враховуючи закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання ще 30 березня 2018 року та відсутність у стягувача (третьої особи) претензій до позивачки, порушує права і охоронювані законом інтереси позивачки. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved