Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Відповідачі позовні вимоги визнали, заперечень не надали, просили розглянути справу у їхню відсутність. Позивач на заявлених вимогах наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO]; копія свідоцтва про народження позивача; копія довідки КП «Ренійське БТІ» про належність житлового будинку; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON]; копія акту про прийомку до експлуатації житлового будинку від 10.08.2005р.; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 26.08.2005р. № 392 про затвердження акту введення до експлуатації індивідуального житлового будинку по [ADDRESS]; копія рішення виконкому Ренійської міськради від 29.06.1981р. № 160 про відведення земельної ділянки під житлову забудову; копія договору забудови від 12.07.1982 р., укладеного із [PERSON]; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.05.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є сином нині померлого [PERSON] За життя [PERSON] збудував будинок [ADDRESS], у якому мешкав разом із родиною без оформлення відповідних правовстановлюючих документів. Факт належності будинку [PERSON] підтверджується: копією технічного паспорту на будинок на його ім'я; рішенням виконкому Ренійської міської ради від 29.06.1981р. № 160 про відведення земельної ділянки під забудову; договором про надання [PERSON] у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 12.07.1982р. Крім того, вищевказаний житловий будинок є закінченим будівництвом і був зданий до експлуатації із складанням відповідного акту, який було затверджено рішенням виконкому Ренійської міської ради. За життя [PERSON] належним йому майном на випадок своєї смерті не розпорядився, заповіту не залишив, [INFO] - помер. Після смерті батька позивача відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті батька, позивач до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом не звертався. Цього не зробили і інші спадкоємці (брат позивача та його матір). Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивача за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у зв'язку із тим, що за життя не було оформлено та видано свідоцтво про право власності на вищевказаний житловий будинок. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. На момент смерті [PERSON] разом із ним мешкав позивач та відповідачі. Відповідачі, як спадкоємці, не звернулися із заявами про прийняття спадщини, до теперішнього часу на неї не претендують і не заперечують, щоб позивач оформив її на себе. По теперішній час позивач мешкає у спадковому будинку, доглядає за ним, сплачує комунальні послуги, несе інші витрати, пов'язані із його утриманням. Крім того, позивач після смерті батька оформив технічну документацію на будинок, здав нерухомість до експлуатації. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці її не прийняли. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у 2000р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а позивач фактично прийняв спадщину після його смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, причому ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом. Він (його законний представник) у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, на момент смерті [PERSON] мешкав разом із ним, отже вважається таким, що прийняв її фактично. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном по теперішній час (догляд за будинком та мешкання в ньому, сплата витрат по його утриманню, зберігання та оформлення відповідних документів на майно та ін.). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, він не мав змоги звернутися за оформленням прийняття спадщини та отриманням відповідного свідоцтва, оскільки за життя [PERSON] не було оформлено правовстановлюючий документ на житловий будинок, у зв'язку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом, а не до нотаріальної контори. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved