Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Описова частина Короткий зміст позовних вимог У листопаді 2014 року Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29 січня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] із квартири [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що житловий будинок на [ADDRESS] знаходиться в оперативному управлінні Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (далі також - районна адміністрація), обслуговується комунальним підприємством житлово-комунального сервісу «Черьомушки», особовий рахунок на квартиру № 26 у зазначеному будинку було відкрито на [PERSON] , яка померла [INFO] . 29 січня 2014 року [PERSON] придбала зазначену квартиру у [PERSON] як її власника на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 12 грудня 2011 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради (далі - Управління ЖКГПЕК Одеської міської ради). На запит міської ради комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» (далі - КП «Міське агентство з приватизації житла») повідомило, що орган приватизації Управління ЖКГПЕК Одеської міської ради не приймав розпорядження від 12 грудня 2011 року № 375632, яке вказано підставою для видачі свідоцтво про право власності на житло від 12 грудня 2011 року № 241958, та не видавав [PERSON] зазначене свідоцтво. Посилаючись на ці обставини районна адміністрація вважала, що [PERSON] не мав права відчужувати спірну квартиру, оскільки не набув на неї право власності. Короткий зміст рішення суду першої інстанції Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року позов задоволено частково; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 29 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. Ф., зареєстрований у реєстрі за № 281; усунено перешкоди в користування власністю шляхом виселення [PERSON] із квартири [ADDRESS] ; стягнуто з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради судові витрати у розмірі по 121,80 грн. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що [PERSON] не набував право власності на спірну квартиру, Одеська міська рада згоди на відчуження квартири не надавала, оспорюваний договір купівлі-продажу квартири укладений усупереч інтересам держави і суспільства, був спрямований на незаконне заволодіння майном територіальної громади м. Одеси, тому відповідно до частини третьої статті 228 ЦК України підлягає визнанню недійсним, а [PERSON] , яка проживає у спірній квартирі - виселенню. Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради у обраний спосіб захисту прав не може вимагати визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним, оскільки не є стороною цього договору; належним способом захисту є пред`явлення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави для витребування майна у набувача, передбачені статтею 388 ЦК України. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для визнання оспорюваного договору недійсним відповідно до статті 228 ЦК України відсутні, оскільки посягання [PERSON] та/або [PERSON] на заволодіння спірною квартирою не підтверджено вироком у кримінальному провадженні. Заявлені вимоги щодо виселення є похідними від вимог щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним, тому не підлягають задоволенню. Короткий зміст касаційної скарги У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року, змінити рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року у частині мотивування для часткового задоволення позову; заявлено клопотання про поновлення строку касаційного оскарження. Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року поновлено строк касаційного оскарження, відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах. Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. У квітні 2018 року справу передано до Верхового Суду. Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду. Аргументи учасників справи Доводи особи, яка подала касаційну скаргу Касаційна скарга мотивована тим, що пред`являючи позов Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради посилалася на статті 387, 388 ЦК України, а суд апеляційної інстанції не з`ясував обставини справи та дійшов неправильного висновку щодо обраного позивачем способу захисту свого права. Відзиву (заперечень) на касаційну скаргу не надходило. Фактичні обставини справи, встановлені судами Суди встановили, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 12 грудня 2011 року № [NUMBER] , виданим на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради від 12 грудня 2011 року № 375632, проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . 29 січня 2014 року невстановлена особа з використанням втраченого паспорта [PERSON] уклала з [PERSON] , який діяв від імені та в інтересах [PERSON] договір купівлі-продажу зазначеної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В., зареєстрований в реєстрі за № 281. Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Свідоцтво про право власності на житло від 12 грудня 2011 року № 241958 на ім`я [PERSON] та розпорядження Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради від 12 грудня 2011 року № 375632 на приватизацію квартири [ADDRESS] не видавалися, що підтверджується листом КП «Міське агентство з приватизації житла» від 11 вересня 2014 року № 730/01-09. Мотивувальна частина Позиція Верховного Суду Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Касаційна скарга підлягає задоволенню частково. Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У абзаці 5 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Аналогічні норми містилися у статті 179 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Водночас, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, заявляючи вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним та виселення відповідачів, у мотивувальній частині заяви посилалася на статтю 388 ЦК України. У такому разі висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, не заявив вимоги про витребування майна у нинішнього володільця не може вважатися правильним, оскільки така вимога заявлена Малиновською районною адміністрацію Одеської міської ради у позовній заяві. Вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири пред`явлена позивачем з тих підстав, що на момент вчинення оспорюваного правочину [PERSON] не був власником квартири. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Такий висновок щодо застосування норми право сформульований у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16. Відповідно до Положення про Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 13 лютого 2014 року № 4584-VI, позивач є розпорядником житлового фонду, тому укладення спірного договору впливає на права та законні інтереси районної адміністрації. Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив Малиновській районній адміністрації Одеської міської ради у праві на судовий захист. Суд першої інстанції, встановивши, що Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради як орган приватизації не приймало розпорядження від 12 грудня 2011 року № 375632 про передання квартири [ADDRESS] у приватну власність [PERSON] та не видавало йому на зазначену квартиру свідоцтво про право власності на житло від 12 грудня 2011 року № 375632; дійшов правильного висновку, що [PERSON] не набував право власності на спірну квартиру. Проте, приймаючи рішення про часткове задоволення позову Малиновський районний суд м. Одеси визнав недійсним оспорюваний договір купівлі-продажу як такий, що порушує публічний порядок. Верховний Суд вважає, що у справі немає підстав для застосування стаття 228 ЦК України, оскільки зазначена стаття регулює питання визнання недійсним правочинів, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок (правовий висновок щодо застосування норм права, сформульований у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-1528цс15). Оскільки судом першої інстанції встановлено, що оспорюваний договір купівлі-продажу було укладено без волевиявлення Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради на підставі підроблених правовстановлюючих документів, тому відповідно до частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України такий договір підлягає визнанню недійсним. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною третьою статті 116 ЖК Української РСР визначено, що особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення. Виселення таких осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Суд першої інстанції встановив, що на момент звернення Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до суду з цим позовом у квартирі [ADDRESS] проживала [PERSON] . Зважаючи на те, що [PERSON] займає спірну квартиру самоправно, оскільки Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради не надавала згоди на її вселення, позовні вимоги щодо усунення права користування майном шляхом виселення зі спірної квартири підлягають задоволенню. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги Згідно із частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Оскільки суди неправильно визначили характер спірних правовідносин та застосували норми матеріального права, що не підлягають застосуванню, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року не можуть вважатися законними та обґрунтованими, а тому в силу статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову частково, договір купівлі-продажу квартири від 29 січня 2014 року слід визнати недійсним, а [PERSON] як особа, що самоправно зайняла приміщення - виселенню зі спірної квартири без надання іншого приміщення, у задоволенні решти вимог - відмовити. Щодо судових витрат Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У зв`язку з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню витрати, понесені Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у сумі 365,40 грн, у тому числі: 243,60 грн за подання позовної заяви, 121,80 грн за подання заяви про забезпечення позову; витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції у сумі 1 378,00 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2016 року про скасування заходів забезпечення позову та витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції у сумі 1 653,60 грн, що разом становить - 3 397,00 грн. Тобто, з [PERSON] та [PERSON] на користь Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради слід стягнути по 1 698,50 грн. Оскільки суди встановили, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладений невстановленою особою від імені [PERSON] , підстави для стягнення з нього судових витрат відсутні.

Outcome: partial