Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] звернулась з позовом до ПП «Земля і Воля Агро» про визнання недійсним договору оренди землі, обґрунтовуючи вимоги тим, що в укладеному договорі оренди землі відсутня така істотна умова, як передача в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Рішенням суду позов задоволено. Суд визнав недійсним договір оренди землі № 4, укладений між [PERSON] та приватним підприємством «Земля і Воля Агро», зареєстрований 29.07.2011 року у відділі держкомзему Носівського району за № 742380004002683 та стягнуто з ПП «Земля і Воля Агро» на користь [PERSON] 114,7 грн. судового збору. В апеляційній скарзі ПП «Земля і Воля Агро» просить скасувати рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції, в порушення ст. 224 ЦПК України не було проведено заочний розгляд справи, а також не взято до уваги відсутність підстав для визнання договору оренди недійсним. Представники відповідача в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу. Позивач в судове засідання не з'явилась, просила справу розглянути у її відсутність. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, пояснення учасників судового розгляду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.12.2012 року між [PERSON] та ПП «Земля і Воля Агро» укладено договір оренди землі № 4, що належить [PERSON] на підставі Державного акту серії ЯЖ № 602538 площею 3,8168 га, яка знаходиться на території Носівської міської ради. Вказаний договір був зареєстрований у Відділі Держкомзему в Носівському районі 29.07.2011 року за № 742380004002683. Зважаючи на відсутність в укладеному сторонами договорі оренди землі такої істотної умови, як передача в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, позивач просила визнати цей договір оренди землі недійсним. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами договір оренди землі підлягає визнанню недійсним, оскільки в ньому відсутня така істотна умова, як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Апеляційний суд не погоджується з таким висновком, так як він суперечить матеріалам справи та нормам діючого законодавства України. Дійсно, в силу ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначає істотні умови договору оренди землі, а договір оренди землі № 4 від 01.12.2012 року між [PERSON] та ПП «Земля і Воля Агро» не містить умов щодо передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Однак, ч.1 ст. 3 ЦПК України, ч.1 ст. 15 ЦК України встановлюють, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Позовна заява [PERSON] не містить вказівок стосовно того, яким чином відсутність вказаних істотних умов договору порушує її права. На пропозицію суду [PERSON] в листі від 14.04.2014 року повідомила, що відсутність у визначеному договорі істотної умови щодо передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки прямо вказує на те, що цей договір не відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі» і це може бути підставою для зловживань з боку ПП «Земля і Воля Агро». Проте, відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка не надала доказів того, що станом на час звернення до суду її права порушувались, відповідач зловживав її правами через відсутність у договорі таких умов як передача в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Можливість порушення прав позивача у майбутньому не може бути підставою для визнання зараз договору оренди недійсним. Посилання [PERSON] на порушення вимог ст.15 Закону України «Про оренду землі» як на підставу для визнання договору оренди недійсним також є безпідставним, оскільки ст.ст. 6, 627 ЦК України передбачають можливість сторонам в договорі відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через порушення судом норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог. Судові витрати необхідно розподілити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved