Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Відповідно до рішення Київської міської ради від 01.10.2007 року №584/3418 [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,1 га по [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі цього рішення [PERSON] 15.08.2008 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер [NUMBER]. 23.03.2017р. [PERSON] в особі представника [PERSON], який діяв на підставі довіреності, посвідченої 13.03.2017р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В. за реєстровим №282, продав, а [PERSON] купила земельну ділянку загальною площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], про що між цими особами укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н.Г. за реєстровим №320 (рішення про державну реєстрацію №34322932 від 24.03.2017р.). При цьому в договорі наведено, що право власності продавця на земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.03.2017р., номер запису про право власності:82755469, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:1199160980386. 26.04.2017року [PERSON] перепродала цю ж земельну ділянку [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анісімовим К.С. за реєстровим №381 (рішення про державну реєстрацію №34432888). В цей же день [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого тим же нотаріусом Анісімовим К.С. за реєстровим №382, набула право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована за адресою: [ADDRESS], тобто набула право власності на суміжну зі спірною земельну ділянку. В наступному, на задоволення заяви [PERSON], вказані земельні ділянки були об'єднані в одну, об'єднаній ділянці присвоєно кадастровий номер [NUMBER]. 20.07.2017р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фуйтума В.Б. було прийнято рішення №36231780 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] [PERSON] заявив позов, за яким просив витребувати від [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1 га (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована за адресою: [ADDRESS], та скасувати наведені вище рішення, і відповідні їм записи, державних реєстраторів (в тому числі приватних нотаріусів) щодо права власності на даний об'єкт нерухомості. Позов мотивовано тим, що спірне майно вибуло з володіння позивача без відповідної на те правової підстави, поза його волею, а тому майно має бути витребуване у відповідача на підставі ст.ст. 387, 388, 1212 ЦК України. Провадження у справі відкрите відповідно до ухвали судді від 25.09.2017 року. Ухвалою суду від 21.05.2018 року постановлено закінчити підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, надав пояснення, що зводяться до викладеного в заявах позивача. Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити, і пояснив, що позивачем не доведено факту, що спірна земельна ділянка вибула з його володіння незаконно. Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за таких підстав. Так, в обґрунтування позову позивач фактично послався на те, що спірна ділянка вибула з його володіння злочинним шляхом, а саме шляхом підроблення довіреності на право розпоряджатись майном позивача, а відповідно довіреність і договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, вчинений з використанням цієї довіреності, є нікчемними в силу закону, як такі, що порушують публічний порядок. Дійсно ст. 228 ЦК України встановлено, що правочини спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина є нікчемними. Проте, поза увагою позивача залишилось те, що при кваліфікації правочину за вказаною нормою закону має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним, тощо. Не може бути визнаний таким доказом висновок судово-почеркознавчої експертизи, за яким рукописний запис та підпис від імені [PERSON] на зворотній стороні аркуша довіреності від 13.03.2017р., зареєстрованої в реєстрі за №282 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В., - виконаний не [PERSON], а іншою особою, оскільки це лише однин із доказів в кримінальному провадженні, що порушене за фактом незаконного заволодіння майном позивача, а відповідно сам по собі цей доказ не може свідчити про намір довіреної особи, чи довіреної особи у зговорі з нотаріусом, порушити публічний порядок. Інших доказів, що вказували б на нікчемність довіреності, а рівно на недійсність первісного договору відчуження спірної земельної ділянки позивачем не надано, а тому суд не знаходить достатніх підстав для застосування до спору правового механізму віндикації, що передбачений ст.ст. 387, 388 ЦК України, як на тому наполягає позивач. Не може бути застосовано до спору і правовий механізм, визначений ст. 1212 ЦК України, оскільки дана норма, за наявності до того підстав, може бути застосована лише у разі якщо сторони перебувають в правових відносинах речово-правового характеру безпосередньо, як власник та володілець майна. Виходячи з того, що інші вимоги позову є похідними від розглянутих, то в їх задоволенні також слід відмовити. За такого рішення, витрати у справі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed