Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] ( в шлюбі [PERSON]) [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому посилається на те, що з 8 січня 2008 по травень 2013 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі. В 2010 році вони придбали автомобіль DAEWOO NEXIA 2, державний номер [NUMBER] 2008 року випуску, який 03.09.2010 року було зареєстровано на відповідача в МВ РЕР ДАІ м. Генічеська Херсонської області. Після розірвання шлюбу поділ спільного майна вони не здійснювали, а тому до цього часу вказаним транспортним засобом володіє [PERSON] Як стверджує [PERSON] вартість вказаного автомобіля становить 87\~410 грн., у звязку з тим, що автомобіль є річчю неподільною, просить суд транспортний засіб передати [PERSON], стягнувши з нього на її користь половину вартості автомобіля в сумі 43\~705 грн. [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, звернувшись до суду з зустрічним позовом, в якому посилається на те, що викладені позивачкою по первісному позову обставини не відповідають дійсності, так як вказаний автомобіль було придбано ним особисто за кредитні кошти, які були отримані ним в банківській установі. До оформлення кредиту і його повного погашення [PERSON] не мала ніякого відношення, оскільки фактичні шлюбні відносини між ними в 2010 році були припинені і з цього часу вони разом не проживали і спільного господарства не вели. В звязку з тим, що вказаний автомобіль був не придатний до експлуатації і на його ремонт були необхідні значні кошти, в грудні 2015 року він його продав за 850 доларів США. Просить суд визнати, що автомобіль DAEWOO NEXIA 2, державний номер [NUMBER] 2008 року випуску є його особистою приватною власністю. В судовому засіданні [PERSON] і її представник [PERSON] підтвердили зазначені в позові обставини, пояснивши, що на погашення кредиту за який було придбано автомобіль її колишній чоловік витрачав їх спільні кошти, а саме: надану їм державою соціальну допомогу на утримання їхньої спільної дитини. В обґрунтування вказаної обставини представник кудусової Е.Н. надала суду банківську роздруківку руху коштів перерахованих державою на утримання дитини. [PERSON] і його представник позов не визнали, пояснивши, що в погашенні кредиту [PERSON] участі не брала. Кошти з соціальної допомоги на дитину на погашення кредиту не використовувались. Крім того, ці кошти не вважаються коштами подружжя, оскільки є бюджетними, мають цільове призначення і надаються державою для утримання дитини. У звязку з тим, що позивачка по первісному позову обґрунтовувала свою участь у погашенні банківського кредиту на купівлю автомобіля лише внеском коштів, які сплачувались на дитину, не надавши інших доказів, вважають позов необґрунтованим. Наполягають на задоволенні зустрічного позову. Вислухавши сторони їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з січня 2008 року перебували у шлюбі, від якого у них 26.06.2008 року народилась дочка [PERSON]. . Рішенням Генічеського районного суду від 20.02.2013 року шлюб між сторонами розірвано. До одруження з [PERSON] [PERSON] перебував в іншому шлюбі, від якого також має двох дітей: Єльзару, [INFO] і Ернеса [INFO]. На підставі кредитно заставничого договору від 10.06.2009 року [PERSON] отримав у Приват Банку кредит для придбання автомобіля DAEWOO NEXIA 2 2008 року випуску, який зареєстрував на своє імя 03.09.2010 року в МВ РЕР ДАІ м. Генічеська Херсонської області., отримавши державний номер [NUMBER]. Вказані обставини підтверджуються наданими сторонами доказами і ними не заперечуються. Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2013 р. у справі № 6-163цс12 встановлено, що відповідно до ст. 65\~СК України\~при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Отже, той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобовязаною стороною (боржником), якщо договір було укладено другим із подружжя в інтересах сімї; майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Як встановлено судом, при укладені 10.06.2009 рокукредитно заставничого договору [PERSON] своєї письмової згоди на його укладення не давала. Як слідує з показань свідка [PERSON] взятий в кредит автомобіль в інтересах сімї не використовувався. Такі самі відомості містять письмові пояснення цивільної дружини [PERSON], [PERSON], яка також заявляє, що фактично проживає з відповідачем по первісному позову у цивільному шлюбі з 2010 року і від спільного проживання у них 06.05.2012 року народився син [PERSON]. З матеріалів справи також слідує і не заперечується [PERSON] той факт, що з липня 2011 року сторони припинили спільне проживання і їх спільні кошти з цієї дати за кредит не сплачувались, а погашенням кредиту займався виключно [PERSON] З доданого до матеріалів графіку погашення кредиту слідує, що станом на липень 2011 року відповідачем по первісному позову було сплачено лише 12030,55 грн. кредиту та 16757,81 грн. процентів за цей же кредит. Таким чином, судом встановлено, що на момент припинення шлюбних відносин між сторонами мали місце зобовязальні, а не речові правовідносини, оскільки кредитні кошти за спірний автомобіль не були сплачені в повному обсязі і з загальної суми, яка підлягала сплаті за кредитом розмірі 86048 грн. 64 коп. станом на липень 2011 року було сплачено лише 28788, 36 грн. Решта суми кредиту була сплачена [PERSON] після припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу в судовому порядку. Стосовно тверджень позивачки, що для сплати кредиту використовувалась соціальна допомога, яка сплачувалась державою на утримання дитини, то вони не відповідають вимогам ст. 61 СК, оскільки ці кошти, які надаються з державного бюджету і мають цільове призначення, не можуть вважатися спільним майном подружжя. Інших доказів, які б підтверджували погашення кредиту за рахунок спільного майна подружжя, [PERSON] суду не надала. Суд також вважає, що позивачка не довела в судовому засіданні дійсну вартість автомобіля на момент його поділу, оскільки вказана нею вартість автомобіля в сумі 87410 грн. не може вважатися обґрунтованою, а надані нею докази щодо цього такими, що заслуговують на увагу. З наданих [PERSON] банківських документів слідує, що вартість автомобіля на момент його придбання становила 52 205 грн. Таким чином, із наданих сторонами доказів та встановлених судом фактів слідує, що при укладенні кредитного договору для придбання спірного автомобіля [PERSON] діяв виключно в своїх інтересах і користувався отриманим за укладеним ним же договором автомобілем у власних інтересах, тому це майно не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя. Судом також встановлено, що в грудні 2015 року спірний автомобіль [PERSON] було продано, що підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] Цей же свідок показав, що цей транспортний засіб знаходився в не робочому стані і мав іржавий кузов. З наведенного слідує, що на момент розгляду справи судом сірного майна вже не існувало, а тому зустрічні вимоги про визнання права на це майно не підлягають задоволенню.

Outcome: approved