Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

В грудні 2013р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві (далі по тексту - відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив суд: стягнути з державного бюджету через відповідача 2 на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди 95145,85 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2012р. по цивільній справі № 2-11317/11 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, і внаслідок тривалого невиконання зазначеного рішення суду, яким було задоволено позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості, йому було спричинено матеріальну шкоду в розмірі 95145,85 грн., яку позивач просить стягнути на підставі ст. 1174 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження». В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених в позові, просив суд його задовольнити. Представники відповідачів 1, 2 проти позову заперечували, вважали його безпідставним та необґрунтованим, просили суд в задоволені позову відмовити, представник відповідача 2 наголошувала, що відповідач 2 є неналежним відповідачем. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2012р. по цивільній справі № 2-11317/11, яке набрало законної сили, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено позов і стягнуто суму заборгованості у розмірі 94085,0 грн.; судовий збір у розмірі 940,85 грн., збір на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи - 120,0 грн. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. У відповідності з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктами 1), 2) ч.2 цієї статті передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 95145,85 грн., стороною позивача в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не було надано суду, протягом всього часу розгляду справи в суді належних і допустимих доказів, на підтвердження позовних вимог в цій частині, як і не було надано взагалі розрахунку розміру матеріальної шкоди, посилання сторони позивача на вищезазначене рішення суду про стягнення заборгованості є безпідставним, оскільки вказаним рішенням суду не визначено взагалі розміру матеріальної шкоди, необґрунтованими є і посилання сторони позивача на ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди.

Outcome: dismissed