Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Відповідач [PERSON] відповідно до наданої позивачу [PERSON] розписки від 20.02.2013 року отримала у позику 30\~000 гривень, взявши зобовязання повернути грошові кошти до 12.09.2014 року. Позивач посилається на те, що відповідач свої зобовязання щодо повернення отриманих у борг грошей не виконав. Відповідно до розрахунку позивача, боргові зобовязання [PERSON] станом на час розгляду справи складають 30 000 гривень та 3% річних, що складає 900 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 30 000 гривень та 900 гривень річних, що складає 3% від суми неповернутих відповідачем грошей, а також судовий збір у сумі 309 гривень. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за позовом до неї про стягнення боргу відповідно до повідомлення поштового відділення про отримання судової повістки про виклик до суду та вручення їй копії позовної заяви та доказів у справі, доданих позивачем, оголошення у газеті «Наддніпрянська Правда» від 26.06.2015 року, але в судове засідання не зявилась, не надавши суду підтвердження про поважність причини неявки у судове засідання. Заслухавши позивачку [PERSON], яка не заперечує про заочний розгляд справи за відсутності відповідача, суд враховує, що згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутність відповідачки, постановивши заочне рішення суду, задовольнивши вимоги позивача про стягнення боргу, 3% річних та судового збору з наступного: Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того ч.1 ст.1049 ЦК України встановлює, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За цих обставин, з [PERSON] на користь позивача [PERSON] належить стягнути борг в сумі 30 000 гривень. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України. За умовами домовленості між [PERSON] та [PERSON] щодо позики проценти не встановлювались, але вони можуть бути заявлені на підставі Закону. Згідно розрахунку позивача від загальної суми боргу 30\~000 гривень при розмірі 3% на рік, розмір відсотків на день повернення боргу складає 900 гривень. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З [PERSON] на користь позивача належить стягнути понесені нею судові витрати - судовий збір в сумі 309 гривень. Таким чином, позивач довів суду правомірність своїх позовних вимог щодо відповідача [PERSON], на підставі яких можливо стягнути з неї борг та 3% річних від суми боргу за наявності розписки відповідача про отримання у борг 30\~000 гривень та у відповідності до законодавчого регулювання спірних правовідносин.

Outcome: approved