Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до Бахмацького районного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія « Ваш Авто» з вимогою про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 грудня 2015 року він уклав з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» договір фінансового лізингу, відповідно до якого відповідач зобовязався передати у користування позивачу предмет лізингу транспортний засіб марки «[PERSON] Фе», а позивач зобовязався періодично сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі. Проте, [PERSON] вважав, що умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують його права як споживача. У звязку з чим просив визнати договір фінансового лізингу № 002377 укладений 16 грудня 2015 року між позивачем та відповідачем недійсним; стягнути з відповідача майно, набуте позивачем на виконання договору фінансового лізингу грошові кошти в сумі 84500 грн. 00 коп., витрати за послуги банку в сумі 300 грн. 00 коп., та витрати на правову допомогу в сумі - 2000 грн. 00 коп. Заочним рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2016 року позов задоволено повністю, договір фінансового лізингу № 002377 від 16 грудня 2015 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та [PERSON] недійсним, стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь позивача 84500 грн. 00 коп., витрати за послуги банку в сумі 300 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в сумі - 2000 грн. 00 коп. Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 грудня 2016 року заяву ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про перегляд заочного рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2016 року у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів залишено без задоволення. В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» просить скасувати заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2016 року та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом порушені норми матеріального права, здійснено невірний правовий аналіз договору. У апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зазначає, що суд першої інстанції, при ухвалені рішення, не звернув уваги на той факт, що лізингова компанія, що здійснює індивідуальний лізинг, має право надавати послуги з фінансового лізингу за наявності довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Нацкомфінпослуг, тобто без ліцензії, до моменту її затвердження ліцензійних умов Кабміну України. Заявник вважає необґрунтованим висновок суду про нікчемність оспорюваного договору в звязку з відсутності його нотаріального посвідчення, оскільки судом не було досліджено, що до моменту передання лізингоодержувачу транспортного засобу у користування договір фактично ще не носить ознаки договору найму, а тому не вимагає нотаріального посвідчення, крім того унеможливлюється нотаріальне посвідчення договору без придбання лізингодавцем предмету лізингу. На думку товариства суд невірно застосував норми Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки норми закону не мають пріоритетного значення для регулювання лізингу і не є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» відсутність більш детального опису предмету. Заявник вважає, що суд першої інстанції безпідставно посилається на дисбаланс прав та обовязків, оскільки права та обовязки сторін у відносинах лізингу визначені ст.ст.10, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», положення якого відображенні у договорі. Товариство наголошує, що застосування еквіваленту валюти не є одноособовою зміною зобовязання, тому що повний обсяг фінансування зазначено у договорі та додатку №1. На думку заявника, суд безпідставно вважає, що є порушенням те, що сторони не погодили постачальника, оскільки лізингоодержувач доручив лізингодавцю самостійно обрати предмет лізингу на підставі загальної специфікації, визначеної договором лізингу. Заявник зазначає, що суд неправомірно визначив, що адміністративний платіж є несправедливою умовою договору, тому що це є окрема послуга в рамках змішаного договору, що не заборонена законом. Заявник посилається на те, що суд першої інстанції не застосував норми ст.217 ЦК України, оскільки за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір. Заявник звертає увагу суду на неправомірне стягнення судових витрат, оскільки позивач не надав розрахунку витраченого часу представником на вчинення процесуальних дій та участі у судовому процесі, а тому дані витрати відшкодуванню не підлягають. На думку заявника суд першої інстанції застосував реституцію до договору лізингу і стягнув комісію банку за усним договором, стороною якого відповідач не був, дане стягнення до лізингу не має жодного відношення. Заслухавши доповідача, пояснення позивача [PERSON] та його представника [PERSON], перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 16 грудня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 002377, відповідно до якого лізингодавець зобовязувався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач зобовязувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору (пункт 3.1-3.3. Договору) (а.с.5-11). Предметом лізингу по даному договору є транспортний засіб марки «[PERSON] Фе» (пункт 1.1. Договору). Додатком № 1 до вказаного Договору визначений графік сплати авансового платежу а Додатком № 2 визначена специфікація предмета лізингу: автомобіль «HYUNDAI SANTA FE NEW Drive 2,2 дизель 33649,40$. (а.с.11 та зворот). 16 грудня 2015 року на виконання умов Договору позивач через [PERSON] перерахував на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» кошти в сумі 84500 грн. 00 коп. внесок по Договору ( а.с.12). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що передбачено ч. 2 Закону України «Про захист прав споживачів». Аналіз ст. 18 вказаного вище Закону свідчить про те, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Статтею 807 ЦК України та ч. 1 ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до статті 808 ЦК України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язаннями щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Пунктом 1.4 Договору визначено , що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектації справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. За таких обставин, суд першої інстанції правильно зазначив, що в договорі відсутня обов'язкова умова щодо індивідуальної визначеності предмета лізингу, виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості. Доводи ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в частині визнання несправедливими умов договору та відсутності мотивів у рішенні суду спростовуються наведеним вище. Щодо безпідставного застосування норм Закону «Про захист прав споживачів», який не регулює відносини у сфері укладення, виконання та розірвання договору фінансового лізингу, то це твердження спростовується п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» де наведено визначення терміну споживач. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та суперечить вимогам законодавства. На думку заявника, договір фінансового лізингу не потребує обов'язкового нотаріального посвідчення, так як це не передбачено Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним для спірних правовідносин. Вказане твердження спростовується наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норми чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором, який містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, договір фінансового лізингу № 002377 від 16 грудня 2015 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та [PERSON] нотаріально посвідчено не було. Висновки суду першої інстанції з даного питання повністю відповідають правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15. В звязку з викладеним, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими. Проте, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» стосовно неправомірності стягнення витрат на правову допомогу на користь позивача з наступних підстав. Згідно з ч.2 ст.74 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Частиною першою статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази понесених [PERSON] витрат, повязаних з наданням правової допомоги, а саме суду не надано квитанції та розрахунку витраченого представником часу на вчинення процесуальних дій, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь [PERSON] 2000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу необхідно скасувати. В іншій частині заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2016 року підлягає залишенню без змін.

Outcome: partial