Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 08 квітня 1998 року на підставі договору купівлі-продажу ним була придбана земельна ділянка площею 0,072 га, що знаходиться у СТ «Чайка», с. Гнідин Бориспільського району Київської області. Цього ж дня на підставі договору купівлі-продажу ним також було придбано садовий будинок площею 167,0 кв.м., який розташований на зазначеній земельній ділянці під номером №147 у СТ «Чайка», с. Гнідин Бориспільського району Київської області. В подальшому [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ №076711, виданий 28 квітня 2004 року. В травні 2017 року позивачем було отримано [PERSON] з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0725 га з кадастровим номером 3220882600:04:002:0152, а також на садовий будинок №147 в СТ «Чайка», с. Гнідин Бориспільського району. Проте, восени 2016 року під час здійснення землевпорядних робіт та зйомки земельної ділянки [PERSON] стало відомо, що відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:002:0152 у Державному земельному кадастрі відсутні. У звязку з цим [PERSON] звертався до Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі та отримав відповідь, що його документи не відповідають вимогам, встановленим законом, згідно наданих координат земельна ділянка з кадастровим номером 3220882600:04:002:0152 має 100% накладку на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:002:1655. В подальшому [PERSON] стало відомо, що належна йому земельна ділянка із садовим будинком була продана, а саме 03 липня 2017 року [PERSON], діючи від імені громадян [PERSON] [PERSON] та [PERSON] за довіреністю, придбала за договором купівлі-продажу у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0660 га, яка розташовується в Київській області, Бориспільський район, с. Гнідин, СТ «Чайка». На переконання позивача органи місцевого самоврядування протиправно виділили [PERSON] земельну ділянку на вже існуючій земельній ділянці, яка мала власника та на якій був побудований садовий будинок. Такими протиправними діями органів місцевого самоврядування, землевпорядної організації, працівниками Бориспільського районного управління Держгеокадастру та [PERSON] було порушено право власності позивача. Крім цього, [PERSON] вказав, що [PERSON] під час відчуження земельної ділянки не міг не знати, що на земельній ділянці розташовується садовий будинок; [PERSON], продавши земельну ділянку, напевно знав, що вона була незаконно відчужена у іншого власника; покупці, в особі свого представника [PERSON], під час придбання земельної ділянки неодноразово її оглядали та не могли не знати, що на ній знаходиться будинок. За вказаних обставин [PERSON] просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03 липня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON], за реєстраційним №2396; скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:04:002:1655; поновити у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:04:002:1655. В ході підготовчого провадження [PERSON] предявив зустрічний позов, який обґрунтував тим, що рішення державного реєстратора КП БРР БР «БТІ» [PERSON] про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:002:0152 площею 0,0725, яка розташовується в СТ «Чайка» від 11 травня 2017 року є протиправним. Оскільки, державний реєстратор під час внесення запису про реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку за [PERSON] не пересвідчився в наявності відомостей про зазначену земельну ділянку у Державному земельному кадастрі та державна реєстрація була здійснена без отримання державним реєстратором [PERSON] з Державного земельного кадастру. Тому державний реєстратор під час розгляду документів, поданих [PERSON] для державної реєстрації права власності на земельну ділянку, повинен був відмовити у державній реєстрації. Крім цього, рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності є незаконним, оскільки реєстрація речових прав [PERSON] на земельну ділянку не була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Зокрема, на час укладення [PERSON] договору купівлі-продажу земельної ділянки та до часу отримання ним державного акту, в редакції ЗК України від 1990 року, право власності на землю виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості, тоді як в редакції ЗК України від 2002 року, право власності виникало після отримання документа, що посвідчує право власності. Натомість, жодних документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку в період з 08 квітня 1998 року по 28 квітня 2004 року [PERSON] не отримував. Враховуючи те, що право власності [PERSON] на земельну ділянку станом на 01 січня 2004 року не виникло, тому зазначена земельна ділянка не могла вважатися сформованою, та її державна реєстрація не могла здійснюватися в порядку, передбаченому п.2,3 Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр». Під час державної реєстрації права власності [PERSON] державний реєстратор умисно допустив помилку в даті видачі державного акту на право власності на земельну ділянку, замість 28 квітня 2004 року вказано 28 квітня 2001 року. Вказана обставина вказує про умисний характер викривлення державним реєстратором інформації, оскільки він не мав права реєструвати на підставі поданих [PERSON] документів право власності на несформовану земельну ділянку, право власності на яку у [PERSON] не виникло. Крім цього, у документах, поданих [PERSON] існували суперечності, зокрема щодо площі земельної ділянки, а саме у договорі купівлі-продажу вказано 0,072 га, тоді як у державному акті 0,0725 га. До того ж [PERSON] вказав на те, що державним реєстратором також було неправомірно здійснено реєстрацію права власності на садовий будинок №147 у СТ «Чайка» без надання [PERSON] документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта. Тому державний реєстратор повинен був також відмовити у державній реєстрації права власності на садовий будинок, а тому рішення щодо державної реєстрації за [PERSON] права власності є протиправним. У звязку з цим, [PERSON] просив визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора КП БРР БР «БТІ» [PERSON] про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:002:0152 площею 0,0725 га, розташовану в СТ «Чайка», індексний номер 35120917 від 11 травня 2017 року, а також визнати протиправним і скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на садовий будинок №147 площею 84,4 кв.м., розташованого в СТ «Чайка», індексний номер 35120709 від 11 травня 2017 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав первісний позов та наполягав на його задоволенні, а також заперечував у повному обсязі проти задоволення зустрічного позову. Представники відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON], а також представник відповідачів [PERSON] [PERSON] та [PERSON] [PERSON] підтримали зустрічний позов та, в свою чергу, заперечували проти задоволення первісного позову. Представник Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі [PERSON] направила відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що нормами чинного законодавства не передбачено скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі рішення суду та в програмному забезпечення Державного земельного кадастру відсутні функціональні можливості для скасування чи поновлення реєстрації земельної ділянки на підставі рішення суду. Тому просила відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Представник КП БРР БР «БТІ» [PERSON] у судове засідання не зявився, проте просив проводити розгляд справи за його відсутності. Директор [PERSON] також повідомив, що державного реєстратора [PERSON] звільнено з посади державного реєстратора з 07 червня 2018 року. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 08 квітня 1998 року [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,072 га, що знаходиться в СТ «Чайка» Гнідинської сільської ради, Бориспільського району, з цільовим призначенням для садівництва, а також садовий будинок №147 площею 167,0 кв.м., що знаходиться в с. Гнідин, СТ «Чайка», Бориспільського району Київської області. Вказана обставина підтверджується копіями договорів купівлі-продажу від 08 квітня 1998 року, посвідчених державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованих в реєстрі №766, №765 (т.1 а.с.10,11). На підставі цього договору купівлі-продажу земельної ділянки 28 квітня 2004 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ №076711, що посвідчує право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:002:0152 площею 0,0725 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка розташовується в СТ «Чайка» Гнідинської сільської ради Бориспільського району (т.1 а.с.17). [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 травня 2017 року [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:04:002:0152 площею 0,0725 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка розташовується в СТ «Чайка» Гнідинської сілської ради Бориспільського району, та садового будинку №147 площею 84,4 кв.м. в СТ «Чайка» Гнідинської сільської ради Бориспільського району (т.1 а.с.18,19). Проте, при зверненні до Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі [PERSON] отримав повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру (т.1 а.с.21). Оскільки, подані ним документи не відповідають вимогам, встановленим законом (згідно поданих координат земельна ділянка з кадастровим номером 3220882600:04:002:0152 має 100% накладку на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:002:1655). Встановлено, що співвласниками земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:04:002:1655 площею 0,0660 га з цільовим призначенням для колективного садівництва, яка розташовується в СТ «Чайка» Гнідинської сільської ради Бориспільського району, є [PERSON] [PERSON] Моххамад та [PERSON] по ? частині кожний. Вказана земельна ділянка була набута [PERSON] [PERSON] Моххамад та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2396 (т.1 а.с.24-26). Зі змісту даного договору вбачається, що зазначена земельна ділянка належала на праві власності продавцю [PERSON], згідно запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №12658791 від 12 грудня 2015 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 812706332208. На переконання позивача органи місцевого самоврядування протиправно виділили [PERSON] земельну ділянку, на вже існуючій земельній ділянці, яка мала власника та на якій був побудований садовий будинок. Вказана обставина, на думку, позивача підтверджується, зокрема відсутністю у місцевому фонді Держгеокадастру документації із землеустрою, яка стала підставою для формування земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:04:002:1655. З листа відділу Держгеокадастру у Бориспільському районі від 20 липня 2017 року, на адвокатський запит, вбачається, що відповідно до Національної кадастрової системи земельна ділянка з кадастровим номером 3220882600:04:002:1655 зареєстрована на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок 08 вересня 2015 року. У місцевому фонді відсутня документація із землеустрою, яка стала підставою для формування цієї земельної ділянки (т.1 а.с.23). Проте, зазначені доводи позивача суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне. З довідки голови правління СТ «Чайка» [PERSON] вбачається, що [PERSON] є членом СТ «Чайка» Бориспільського району та за ним закріплено земельну ділянку №147-б загальною площею 0,066 га (т.1 а.с.105). Наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 31 липня 2015 року [PERSON] був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (т.1 а.с.104). Наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 30 жовтня 2015 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0660 га з кадастровим номером 3220882600:04:002:1615 для колективного садівництва (т.1 а.с.110). В подальшому [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21 грудня 2015 року індексний номер 50423656, що посвідчувало його право власності на зазначену земельну ділянку (т.1 а.с.111). За вказаних обставин, суд не погоджується з твердженнями позивача щодо неправомірності набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку, що є предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу. У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті\~203 цього Кодексу. [PERSON] з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому, суд вважає, що [PERSON] не доведено факт порушення його прав, що полягають у тому, що земельна ділянка з кадастровим номером 3220882600:04:002:1655, яка належала на праві власності [PERSON], та була відчужена на користь [PERSON] [PERSON] Моххамад та [PERSON], накладається на його земельну ділянку. Оскільки в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження цієї обставини. Вказівка позивача на повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру від 25 листопада 2016 року (т.1 а.с.21) не є належним доказом на підтвердження того, що зазначені земельні ділянки накладаються одна на одну та площа їх накладення становить 100%. У відповідності до ч.2 ст.78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. [PERSON] з ч.1 ст.72 та ч.2 ст.102, ч.1 ст103 ЦПК України суд призначає\~експертизу у\~разі необхідності зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо Експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для зясування відповідних обставин справи. Для того, щоб встановити чи існує накладення земельних ділянок з кадастровим номером 3220882600:04:002:0152, що належить позивачу, та з кадастровим номером 3220882600:04:002:1615, що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] [PERSON] Моххамад та [PERSON], необхідні спеціальні знання. Тому, дана обставина може бути зясована виключно експертом, а не письмовими доказами. Крім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на певні суперечності, які містяться в письмових доказах, та які спростовують доводи позивача стосовно наявності накладення земельних ділянок. Зокрема, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 квітня 1998 року [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,072 га. Тоді як державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на його імя, вказує про належність йому земельної ділянки площею 0,0725 га. В той час, як [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,0660 га, яка, відповідно, відчужена на користь [PERSON] [PERSON] Моххамад та [PERSON]. До того ж 100% накладення земельних ділянок передбачає за своїм змістом, що опис меж земельних ділянок, також має співпадати. Водночас, земельна ділянка з кадастровим номером 3220882600:04:002:0152, згідно з державним актом, межує від А до Б із землевласником [PERSON], від Б до В із землями загального користування СТ «Чайка», від В до Г із землевласником [PERSON], від Г до Д із землевласником [PERSON], від Д до А із землевласником [PERSON] (т.1 а.с.17). [PERSON] ж кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:04:002:1655 земельна ділянка межує від А до Б із землями загального користування, від Б до В із землями загального користування СТ «Чайка», від І до Г із землевласником [PERSON], від Г до Д із землевласником [PERSON], від Д до А із землевласником [PERSON] (т.1 а.с.108). Зважаючи на це, опис меж зазначених земельних ділянок не співпадають. Крім цього, з доводів позивача договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03 липня 2017 року неможливо визнати законним з наступних підстав: [PERSON] при відчуженні земельної ділянки не міг не знати, що на ній знаходиться будинок. Проте, п.7 спірного договору купівлі-продажу зазначено, що на земельній ділянці відсутні будь-які обєкти незавершеного будівництва та будь-які будівлі і споруди. [PERSON], відчуживши земельну ділянку, напевно знав, що вона була незаконно відчужена у іншого власника та їй було присвоєно інший кадастровий номер. Покупці, відповідачі по справі, в особі свого представника [PERSON], при придбанні земельної ділянки неодноразово її оглядали та не могли не знати, що на ній знаходиться будинок. Зазначені твердження позивача не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами, а тому на переконання суду, є виключно припущеннями, які не можуть бути покладені в основу судового рішення. В матеріалах цивільної справи містяться також фотокопії будинку (т.2 а.с.28-29), що підтверджують ту обставину, що фактично на спірній земельній ділянці існує садовий будинок. Досліджуючи вказані фотокопії, суд погоджується, з доводами представника відповідача [PERSON] стосовно того, що дані фотокопії не є належним доказом на підтвердження існування садового будинку на земельній ділянці, яка належить на праві власності [PERSON] Оскільки надані фотокопії не дають змоги ідентифікувати зображений на фото обєкт як обєкт нерухомості, тобто садовий будинок. До того ж за допомогою даних фотокопій суд обєктивно позбавлений можливості визначити місце розташовування обєкта фотофіксації та таким чином однозначно визначитись, що даний обєкт нерухомого майна є саме садовим будинком №147 площею 84,4 кв.м., що розташовується в СТ «Чайка», Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 липня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] Моххамад, [PERSON]. В свою чергу, позовні вимоги [PERSON] про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:04:002:1655, а також про поновлення у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 3220882600:04:002:0152, є похідними та взаємоповязаними з позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки у задоволенні яких позивачу відмовлено. Тому дані позовні вимоги також не підлягають задоволенню. У відповідності до положень ч.10 та ч.11 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та п.114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року, передбачено виключні підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки, а саме державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, у разі: поділу чи обєднання земельних ділянок, а також якщо протягом одного року з дня здійснення держаної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника. [PERSON] з ч.1 та ч.4 ст.9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей\~до Державного\~земельного кадастру\~і надання\~таких відомостей\~здійснюються державними\~кадастровими реєстраторами\~центрального органу\~виконавчої влади,\~що реалізує\~державну політику\~у сфері\~земельних відносин.\~До повноважень\~державного кадастрового\~реєстратора належить: здійснення\~реєстрації заяв\~про внесення\~відомостей до\~Державного земельного\~кадастру,\~надання таких\~відомостей; перевірка\~на відповідність\~поданих документів\~вимогам законодавства; формування\~поземельних книг\~на земельні\~ділянки,\~внесення записів\~до них,\~забезпечення зберігання\~таких книг; внесення\~відомостей до\~Державного земельного\~кадастру або\~надає відмову\~у їх\~внесенні; присвоєння\~кадастрових номерів\~земельним ділянкам; надання\~відомостей з\~Державного земельного\~кадастру та\~відмову у\~їх наданні; внесення\~виправлень помилок\~у Державному\~земельному кадастрі; передача органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. Зважаючи на вказані положення Закону України «Про Державний земельний кадастр» до повноважень саме державного кадастрового реєстратора належить скасування державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до змісту ст.48\~ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. На виконання вимог п.4 ч.2 ст.197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, якщо ці питання не були вирішені раніше. За змістом ч.1 та ч.2 ст.51 ЦПК України питання щодо заміни неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача суд вирішує виключно за клопотанням позивача. [PERSON] принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В свою чергу, належними сторонами, у розумінні положень ЦПК України, є субєкти спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є субєктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за предявленим позовом. З огляду на це, [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі, не є належними відповідачами за позовними вимогами про скасування державної реєстрації земельної ділянки. У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч.1 та ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У звязку з цим, суд звертає увагу на ту обставину, що згідно положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» не передбачено такого способу захисту порушених прав як поновлення у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки. В свою чергу, скасування державної реєстрації земельної ділянки здійснюється лише у двох, передбачених цим Законом випадках, які до спірних правовідносин не підлягають до застосування. Встановлено, що рішенням державного реєстратора КП БРР БР «БТІ» [PERSON] індексний номер 35120917 від 11 травня 2017 року здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:002:0152 площею 0,0725 га, розташовану в СТ «Чайка», а також рішенням державного реєстратора КП БРР БР «БТІ» [PERSON] індексний номером 35120709 від 11 травня 2017 року здійснено державну реєстрацію права власності на садовий будинок №147 площею 84,4 кв.м., що розташований в СТ «Чайка» (т.1 а.с.18,19). Відповідно до\~п.3\~та п.4\~ч.3\~ст.10\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» під\~час проведення\~державної реєстрації\~прав,\~що виникли\~в установленому\~законодавством порядку\~до 1\~січня 2013\~року,\~обовязково запитує\~від органів\~влади,\~підприємств,\~установ та\~організацій,\~які відповідно\~до законодавства\~проводили оформлення\~та/або\~реєстрацію прав,\~інформацію (довідки,\~засвідчені в\~установленому законодавством\~порядку копії\~документів тощо),\~необхідну для\~такої реєстрації,\~у разі\~відсутності доступу\~до відповідних\~носіїв інформації,\~що містять\~відомості,\~необхідні для\~проведення державної\~реєстрації прав,\~чи у\~разі відсутності\~необхідних відомостей\~в єдиних\~та державних\~реєстрах,\~доступ до\~яких визначено\~цим Законом,\~та/або\~у разі,\~якщо відповідні\~документи не\~були подані\~заявником.Під час проведення реєстраційних дій обовязково використовує відомості Державного земельного кадастру. За змістом п.1 та п.2 ч.3 ст.10 цього Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а також перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до положення ч.4 ст.18 зазначеного Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. У випадку невідповідності поданих документів вимогам, встановленим Законом, або якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, на підставі ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор може відмовити у державній реєстрації прав. Встановлено, що під час державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером з кадастровим номером 3220882600:04:002:0152 площею 0,0725 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка розташовується в СТ «Чайка» Гнідинської сільської ради Бориспільського району, державному реєстратору були подані: оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку та договір купівлі-продажу земельної ділянки. Тому у державного реєстратора [PERSON] були відсутні будь-які підстави для того, щоб ставити під сумнів набуття речового права на земельну ділянку [PERSON] [PERSON] з п.59 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності на земельну ділянку в разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про її кадастровий номер, а також у разі, коли в результаті доступу до Державного земельного кадастру державним реєстратором встановлено відсутність відомостей про відповідну земельну ділянку, також подається витяг з Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку. У звязку з тим, що подані [PERSON] документи містили відомості про кадастровий номер земельної ділянки, зокрема кадастровий номер було зазначено у державному акті на право власності на земельну ділянку, тому подання додатково [PERSON] з Державного земельного кадастру не повинно було вимагатись державним реєстратором. Крім цього, є необґрунтованими доводи [PERSON] з приводу того, що державним реєстратором [PERSON] умисно допущено помилку під час здійснення державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку, а саме щодо дати видачі державного акту на право власності вказано 28 квітня 2001 року, замість вірного 28 квітня 2004 року. Вказану помилку державного реєстратора, на думку суду, не можна вважати умисною. Крім цього, в подальшому за зверненням [PERSON] дана помилка була виправлена, про що державним реєстратором було внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Дана обставина підтверджується копією [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 березня 2018 року (т.1 а.с.219). Свої позовні вимоги щодо протиправності рішення державного реєстратора КП БРР БР «БТІ» [PERSON] про державну реєстрацію права власності [PERSON] на садовий будинок №147, який розташовується в СТ «Чайка» Бориспільського району, [PERSON] обґрунтовує тим, що всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було здійснено державну реєстрацію права власності за наявності суперечностей в поданих документах. Зокрема, за змістом договору купівлі-продажу від 08 квітня 1998 року визначено, що [PERSON] придбав садовий будинок площею 167,0 кв.м. Тоді як в технічному паспорті, наданому для здійснення державної реєстрації права власності, зазначено площу садового будинку у розмірі 84,4 кв.м. Саме площа садового будинку 84,4 кв.м. була зареєстрована та відображена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.58 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для державної\~реєстрації права\~власності на\~обєкт нерухомого\~майна у\~разі,\~коли в\~документах,\~що подаються\~для такої\~реєстрації,\~відсутні відомості\~про технічні\~характеристики відповідного\~обєкта,\~також подається\~технічний паспорт\~на такий\~обєкт. За бажанням заявника у разі зміни технічних характеристик обєкта нерухомого майна для державної реєстрації права власності на такий обєкт може бути подано технічний паспорт, що містить актуальні відомості про технічні характеристики обєкта, незалежно від наявності таких відомостей в документах, що подаються для відповідної реєстрації. У разі коли зміни технічних характеристик обєкта нерухомого майна відбулися у звязку з проведенням будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення, також подається документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта. Дійсно, договір купівлі-продажу від 08 квітня 1998 року (т.1 а.с.11) та технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, складений 19 лютого 2004 року (т.1 а.с.12-15) містять відмінності у зазначені площі садового будинку №147, відповідно 167,0 кв.м. та 84,4 кв.м. Проте, з пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, встановлено, що вказана обставина зумовлена тим, що в період з 1998 по 2004 роки внаслідок дій невідомих осіб було викрадено конструкції 2-го поверху (мансарда), а саме черепиці з даху, деревяні конструкції другого поверху, вікна, сходи тощо. Таким чином від будинку залишився лише перший поверх. У звязку з цим, при зверненні [PERSON] до БТІ було виготовлено новий технічний паспорт з вказівкою існуючої площі. Дана обставина у повній мірі відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки передбачає право заявника подати технічний паспорт з актуальними відомостями про технічні характеристики обєкта. Разом з цим, суд вважає необґрунтованими твердження [PERSON] стосовно того, що державна реєстрація права власності [PERSON] була здійснена державним реєстратором з порушенням вимог Закону, зокрема без надання [PERSON] документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта. З огляду на те, що право власності на садовий будинок за [PERSON] зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 08 квітня 1998 року. За змістом якого встановлено, що садовий будинок №147 в СТ «Чайка» належав продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на садовий будинок, виданого виконавчим комітетом Гнідиньської сільської ради Бориспільського району від 26 січня 1996 року за №28 та зареєстрованого в Бориспільському БТІ 15 серпня 1996 року за №29 (т.2 а.с.6). Тому, державний реєстратор правомірно здійснив державну реєстрацію права власності за [PERSON] на зазначений садовий будинок без необхідності витребування додатково документів, що засвідчують прийняття експлуатацію закінченого будівництвом будинку. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, судом не встановлено правових підстав для задоволення зустрічного позову. [PERSON] з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні як первісного, так і зустрічного позову, тому підстави для відшкодування [PERSON] та [PERSON] понесених витрат на оплату судового збору, відсутні. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed