Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла 20.07.2015р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер 24.06.2017р.; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про народження відповідача; копія свідоцтва про право власності на житло від 17.05.1999р. №84 на квартиру [ADDRESS], оформленого на імя [PERSON]; копія технічного паспорту на квартиру; копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості квартири від 20.07.2015р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.12.2017 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі спільно мешкала однією сімєю із нині померлими [PERSON] та [PERSON], відповідач є рідним братом [PERSON] За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.05.1999р. № 84 належала квартира № [ADDRESS]. За життя [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 20.07.2015р. померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно (на квартиру). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини син померлої [PERSON] звернувся (09.11.2015р.) до Ренійської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] Проте, після смерті матері він спадщину на себе не переоформив, 24.06.2017р. помер. За своє життя [PERSON] належним йому майном не розпорядився, заповіту не залишив. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. У встановлений законодавством строк ніхто зі спадкоємців померлого, у т.ч. і рідний дядько [PERSON], за прийняттям спадщини не звертався. Позивачка, яка спільно мешкала однією сімєю із нині померлими, не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом також. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивачки за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у звязку із тим, що в неї були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів, крім того, син померлої [PERSON] свого часу не оформив належним чином спадщину після смерті своєї матері. З 2009р. по день смерті [PERSON], а потім і [PERSON] позивачка мешкала разом із ними, доглядала за ними, допомагала по господарству. Відповідач цих обставин не оспорює, визнає їх, після смерті своєї сестри та племінника за прийняттям спадщини не звертався, на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивачка. При зверненні позивачки до нотаріальної контори для оформлення прийняття спадщини, в отриманні свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру, про що 08.12.2017р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи позивачка надати не може у звязку із втратою їх спадкодавцем, а також у звязку із тим, що [PERSON] за своє життя не встиг оформити певні правовстановлюючі документи на майно. З вищенаведеного виходить, що після смерті [PERSON] та [PERSON] вирішити питання про отримання оригіналу необхідного правовстановлюючого документу у позасудовому порядку неможливо, за визнанням права власності на квартиру, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець в судовому порядку. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлих [PERSON] та [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем четвертої черги за законом (ст. 1264 ЦК України). У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті [PERSON] та [PERSON] у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкову квартиру. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка також не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на квартиру, розпорядження щодо її цільового використовування тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Як виходить з положень ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Отже, у випадку смерті власника нерухомого майна, первинну реєстрацію права власності на яке не було проведено та правовстановлюючий документ на яке відсутній, питання про перехід права власності на це нерухоме майно до спадкоємця повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на квартиру з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved