Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд постановити рішення, яким поділити спільне\~майно подружжя\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] \~в розмірі\~по 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки [ADDRESS] , кадастровий № 1221487500:02:003:0417 площею 0,21 га ,кожному. Позивач [PERSON] та його представник за договором про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] за ордерами на надання правової допомоги [PERSON] (а.с.53,68) у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, оскільки домоволодіння, яке є предметом спору належить третій особі [PERSON] . Вислухавши позивача та адвокатів сторін, свідків [PERSON] , [PERSON] , повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими сторонами доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 15 жовтня 1983 року виданого Сурсько-Литовською сільською радою Дніпропетровського району і області [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб(а.с.10). Від зазначеного шлюбу у сторін є повнолітня донька [PERSON] , що сторонами не оспорюється. 24 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з відстроченням частини платежу, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О. т зареєстровано в реєстрі за №882(а.с.20), Також 24 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з відстроченням частини платежу, площею 0,21 га яка розташована за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О. та зареєстровано в реєстрі за №884(а.с.23). Відповідно до заяв [PERSON] та [PERSON] від 30 червня 2010 року зареєстрованих в реєстрі за №805 та №808, [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що між ними проведені повні розрахунки за договором купівлі-продажу земельної ділянки з відстроченням платежу та договором купівлі-продажу житлового будинку з відстроченням платежу, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.21, 24). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 червня 2014 року власником земельної ділянки площею 0,21 га. кадастровий номер 1221487500:02:003:0417, яка розташована за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.26) Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав виданого Комунальним підприємством Дніпровського району «Бюро технічної інвентаризації» від 23 грудня 2010 року власником будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.15). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано(а.с.27). Згідно ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Так, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги\~ [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки спірне майно не перебувало у спільній сумісній власності подружжя, а на підставі договорів купівлі-продажу належало спільній дочці [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed