Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: договір купівлі-продажу від 26.05.2018р.; копія Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,0635 га від 22.02.2017р.; копія договору дарування від 14.11.1995р.; копія рішення Ренійської міської ради від 09.09.2015р. №925 про передачу земельної ділянки безоплатно у власність відповідачці для ведення садівництва; копія рішення Ренійської міської ради від 09.09.2015р. №921 про передачу земельної ділянки безоплатно у власність відповідачці для житлової забудови; копія рішення виконкому Ренійської міськради від 25.11.2016р. про присвоєння окремих поштових адрес; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 31.03.2017р.; копія Витягу від 25.04.2017р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0635 га; копія Витягу від 25.04.2017р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я відповідачки; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 29.12.2018р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] , діючий через свого представника - [PERSON] , звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON] , зазначивши, що 26.05.2018 р. між ним та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належних відповідачці: житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0635 га із кадастровим номером 5124110100:02:006:0264, розташованої по [ADDRESS] , виділеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), - за 270000 грн. 26.05.2018р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала документи на будинок, ключі від нього, саму нерухомість в натурі із присадибною земельною ділянкою. У майбутньому відповідачка пообіцяла позивачу укласти договір купівлі-продажу нерухомості та землі в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивач організував догляд за будинком, по теперішній час доглядає за придбаною житлоплощею, зробив ремонт, мешкає там, обробляє земельну ділянку та сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідачки, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивача про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на будинок та земельну ділянку на себе, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передала документи, нерухомість (будинок) та земельну ділянку в натурі. Позивач фактично вступив у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину користується житловим будинком та земельною ділянкою за призначенням, сплачує всі комунальні платежі, - тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо будинку та землі та встановленні права на них у позивача, тому є правові підстави визнати договір дійсним та право власності на нерухомість та землю за позивачем. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві позивач просив залишити судові витрати за ним, питання про стягнення судових витрат з відповідачки судом не розглядається.

Outcome: approved