Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

В вересні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], зацікавлена особа Лівобережний відділ державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що рішенням Шахтарського міського суду Донецької області від 14.10.1998 року з неї на користь [PERSON] було стягнуто борг в сумі 5400,00 грн. За постановою відділу ДВС Шахтарського міського управління юстиції від 25.07.2002 року на все майно, яке належить, позивачці на праві власності, накладено арешт. Оскільки рішення Шахтарського міського суду Донецької області від 14.10.1998 року про стягнення з неї на користь [PERSON] боргу в сумі 5400,00 грн. вона виконала в повному обсязі, просить суд скасувати арешт майна накладений постановою ДВС Шахтарського міського управління юстиції від 25.07.2002 року. Відповідач, [PERSON] та зацікавлена особа Лівобержний відділ державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заперечень проти позову суду не надсилали. Судовим розглядом встановлено, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна на квартиру [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності, [PERSON], накладено арешт згідно постанови б/н, від 25.07.2002 року Шахтарського ВДВС Донецької області ( а.с.6). Із копії листа № 14.1-59/7983 від 29.08.2017 року Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вбачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження ( далі АСВП) станом на 29.08.2017 на виконанні Шахтарського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 5400,0 грн відсутні ( а.с.8). Відповідно до ст. 50 Закону України Про виконавче провадження (у редакції, і діючій на час виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат,і пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 57 Закону України Про виконавче провадження (у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Як передбачено ч. 5 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження в редакції,; чинній на теперішній час, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 27.08.1976 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» , із змінами від 25.05.1998, роз'яснено, що при розгляді позовів про виключення майна з опису суди зобов'язані всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів. А у п.4 вказаної постанови визначено, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян та організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» 2 червня 2016 року\~№ 1404-VIII) . Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У кожній справі, в якій ідеться про порушення права власності, Європейський суд з прав людини перевіряє дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та збереженням фундаментальних прав особи. Насамперед, спираючись на те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Лонрот проти Швеції»). Для оцінки поведінки держави в контексті дотримання вимог ст.1 Першого протоколу Суд має зробити повне дослідження різних інтересів у справі, беручи до уваги, що мета конвенції полягає в захисті прав, які є «очевидними та вагомими». Серед іншого, встановлюється наявність спірної ситуації. При цьому, коли питання суспільної користі дійсно виникає у справі, ЄСПЛ вимагає від державних органів влади «реагувати належним чином, правильно та з великою відповідальністю» (рішення ЄСПЛ у справах «Василеску проти Румунії» та «Бейлер проти Іспанії»). З листа Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь вбачається, що матеріали виконавчого провадження, які знаходяться на тимчасово окупованій території Донецької області, куди входить і місто Шахтарськ, передані не були. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З наданих документів вбачається що борг [PERSON] майже погашено, відсутні відомості про погашення залишку боргу в розмірі 1550,00 грн. З огляду на вищевикладене, зважаючи на відсутніть відкритих виконавчих проваджень, невелику суму заборгованості та неспівмірність накладення арешту на житлову нерухомість боржника, об`єктивні підстави вважати, що боржник залишився у стані правової невизначеності, оскільки відділ державної виконавчої служби на даний час не функціонує та виконавчі провадження не передані на територію України, де функціонують українські органи виконавчої служби, і це призводить до неможливості надати достовірну інформацію про підстави завершення чи повернення виконавчого документа стягувачу, та те, що незняття арешту позбавить права позивача на мирне та законне володіння своїм нерухомим майном, то суд приходить до висновку, що з огляду на приници Європейського суду з прав людини, норми чинного законодавства позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved