Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

В вересні 2015 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на оплату навчання його дитини: [PERSON], [INFO], за період з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року в розмірі 1/2 частини понесених нею витрат в сумі 3500 грн. 00 коп. та допустити негайне виконання рішення суду. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебували в шлюбних відносинах з 1997 року по 2002 рік. Шлюб між ними припинено згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу від 11.03.2002 року. Від даного шлюбу у них 08 вересня1997 року народилася донька [PERSON], яка навчається на денній формі навчання в Київському Університеті Культури та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Позивачка щороку сплачує за її навчання 7000 грн. згідно договору про надання освітніх послуг № 094 від 01.09.2014 року. Відповідач працює у Дніпропетровському локомотивному депо та одержує заробітну плату, у зв'язку з чим має змогу утримувати їхню спільну дитину. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки та просив відмовити їй в повному обсязі. При цьому, вказав, що він вдруге одружений, в цьому шлюбі в нього народилося двоє дітей, які на теперішній час є малолітніми. Його дружина не працює та знаходиться в декретній відпустці по догляду за меншою дитиною, у звязку з чим, він є єдиним годувальником в своїй сімї та на його утриманні знаходяться троє людей, а з ним самим четверо. Також, зазначив, що аліменти на його дочку [PERSON] він сплатив в повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком повнолітньої: [PERSON], [INFO]. За рішенням суду з відповідача стягувалися аліменти на утримання його дитини: [PERSON], [INFO], які він повністю сплатив та заборгованості не має, що визнавалося та не заперечувалося сторонами у справі, а тому дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. [PERSON] на теперішній час навчається на 2 курсі денної форми навчання в Дніпропетровському факультеті менеджменту і бізнесу Київського Університету Культури, на підставі укладеного Договору № 094 від 01.09.2014 року, що підтверджується довідкою вказаної установи від 07.09.2015 року за вих. № 1067 (а.с.11). Згідно вказаного Договору № 094 про підготовку фахівця з вищою освітою від 01.09.2014 року вартість одного навчального року складає 7000,00 грн. (а.с.9-10), які позивачка сплатила в повному обсязі за перший навчальний рік (2014-2015 року), що підтверджується відповідними банківськими квитанціями (а.с.12-14). Позивачка звернулася до суду та просила стягнути з відповідача половину понесених нею витрат на навчання їхньої спільної дитини, які складають 3500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Проте, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, судом встановлено, що відповідач - [PERSON] 19 грудня 2011 року уклав шлюб з [PERSON] (після шлюбу [PERSON]), що підтверджується свідоцтвом про шлюб [PERSON] 1-КИ № 215646, виданим 19.12.2011 виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 66. В даному шлюбу у відповідача та його дружини народилися двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується їхніми свідоцтвами про народження. При цьому, дружина відповідача, яка працює вихователем у навчально-реабілітаційному центрі, знаходиться у декретній відпустці по догляду за їхнім сином та доходів не отримує, що підтверджується довідкою Комунального закладу освіти «Дніпропетровський навчально-реабілітаційний центр № 1» Дніпропетровської обласної ради від 19.10.2015 року за вих. № 184. Сам відповідач працює на Державному підприємстві «Придніпровська залізниця» у відокремленому структурному підрозділі «Дніпропетровське локомотивне депо» та його середній заробіток, без урахування стягуваних з нього аліментів на їхню з позивачкою дитину, складає 3860,63 грн., на яку відповідач утримує себе, свою дружину та їхніх двох дітей. Тому, з урахуванням вищевказаних обставин, суд прийшов до висновку, що стягнення з відповідача витрат на навчання його дитини в сумі 3500 грн., коли його зарплата складає таку ж суму та утримує на неї чотирьох людей, є необґрунтованим, але з урахуванням того, що відповідач все одно має приймати участь у додаткових витратах на дитину, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача додаткові витрати на оплату навчання його дитини в сумі 1000 грн. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на оплату навчання його дитини: [PERSON], [INFO], за період з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року в сумі 1000 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слідує стягнути судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. Що стосується вимог позивачки про допущення негайного виконання рішення суду, то ці вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Так, положеннями ст. 367 ЦПК України передбачений вичерпний перелік справ, виконання рішень у яких суд допускає негайно. Проте, негайне виконання рішення у справах про стягнення додаткових витрат на дитину вищевказаним переліком не передбачено. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її вимог в частині допущення негайного виконання рішення суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial