Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Відповідач та його представник, у судовому засіданні, позовні вимоги не визнали в повному обсязі, надали відзив на позовну заяву, зазначивши, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] та присадибна земельна ділянка, на підставі державного акту на право на земельну ділянку серії ЯК № 308935 від 12.08.2008 р. На цій земельній ділянці, встановлені межі на місцевості, та проведено державну реєстрацію, про що свідчить запис в зазначеному державному акті. Так, до державного акту серії ЯК № 308935, виготовлено акт встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі довгострокових знаків на зберігання, який погоджено із користувачами сусідніх земельних ділянок, про що існує підпис [PERSON] . Крім того, було погоджено додатковий акт встановлення меж, який підписано позивачем особисто. Представник відповідача вказав, що станом на 2008 р. позивачу було відомо про існування меж земельної ділянки та погоджені вказані знаки, але будь-яких претензій з боку позивача не було. Щодо існування негативних наслідків від гаражу [PERSON] , представник відповідача, відповідач зазначили, що до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження цього факту, тому просили суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Позивач та його представник в ході судового розгляду справи позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Суд зазначає, що рішення ухвалюється виключно на тих доказах, які надані сторонами у справі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту [PERSON] та його і/н; копія пенсійного посвідчення [PERSON] ; копія акту про відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі довгострокових межових знаків на зберігання від 20.11.2008 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , складений 05.03.2005 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , складений 24.11.2005 р.; копія акту про відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі межових знаків на зберігання від 10.07.2008 р.; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 595407 зареєстрований 08.11.2010 р.; фотокартки; копія договору купівлі-продажу від 25.10.2005 р.; копія рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради народних депутатів від 12.10.1989 р. № 311; копія акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 12.07.1989 р.; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.11.2005 р.; копія рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області № 13 від 28.11.2008 р.; копія акту обстеження технічного стану будівель, споруд, приміщень земельних ділянок відповідності санітарним технічним та іншим вимогам від 18.10.2018 р.; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 308935 від 12.08.2008 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] , звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідач [PERSON] , на його земельній ділянці побудував гараж під літ. «Д», який відповідно до технічного паспорту знаходиться на відстані 0,35 см. від межі земельної ділянки. Позивач вважає, що зазначене є порушенням чинних державних будівельних норм. Так, збудований на території відповідача гараж, призвів до негативних наслідків, що виразилось у вогкості та замокання основи фундаменту будинку позивача. Для запобігання руйнування будинку позивача від води на його земельній ділянці була побудована господарська будівля, яка знаходиться на межі земельної ділянки, оскілки побудований на території відповідача гараж перешкоджав відведенню опадів, які стікали під його будинок. Позивач стверджує, що відповідач на своїй земельній ділянці у дворі залив фундамент висотою близько 30 см., який примикає до межі земельної ділянки та не дає стікати воді, внаслідок чого всі атмосферні опади стікають під будинок позивача. Позивач також зазначив, що фактично відстань між його житловим будинком та межею земельної ділянки становить 0,85 см., тоді як має бути 1,08 м., згідно технічного паспорту на житловий будинок. Це виникло внаслідок того, що колишні власники сусіднього будинку [ADDRESS] , побудували уздовж межі земельної ділянки паркан на його території, тим самим самовільно здвинули межу, та захопили частину його земельної ділянки. У зв`язку із тим, що гараж відповідача фактично побудований на відстані 0,35 см. від межі земельної ділянки, у позивача відсутня технічна можливість встановити систему водостоків, відповідно до чинних ДБН. Таким чином, позивач вважає, що для вирішення спору по справі, необхідно щоб [PERSON] усунув свої порушення ДБН уздовж межі земельної ділянки, після чого позивач буде мати можливість демонтувати господарську будівлю, та встановити систему водостоків, для запобігання замоканню його будинку. Тому, у зв`язку з вищенаведеним, позивач був вимушений звернутись до суду та просить: відновити стан земельної ділянки, а саме: -зобов`язати [PERSON] перенести гараж під літ. «Д», який розташований на території домоволодіння [ADDRESS] на відстань не менше 1 м. від межі земельної ділянки; -зобов`язати [PERSON] перенести паркан, який розташований уздовж межі земельної ділянки між домоволодіннями [ADDRESS] , відповідно до технічного паспорту; -зобов`язати [PERSON] перенести насадження, які знаходяться уздовж межі земельної ділянки на відстань, яка передбачена ДБН. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення представника відповідача, відповідача; ретельно, уважно вивчивши матеріали справи та надані суду документи; об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, встановлення істини і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, з наступних підстав. Як було встановлено під час судового розгляду справи, [PERSON] на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS] , а також на підставі державного акту серії ЯК № 595407 про право власності на земельну ділянку їй належала земельна ділянка площею 0,0911 га (кадастровий номер 5124110100:02:004:0145), виділена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зазначена земельна ділянка розташована по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, спадщину після її смерті прийняв її син, позивач, - [PERSON] , який наразі користується зазначеною земельною ділянкою. Відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2005 р. посвідчений нотаріально, на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , та на підставі державного акту серії ЯЖ № 308935 про право власності на земельну ділянку йому належить земельна ділянка площею 0,0624 га (кадастровий номер 5124110100:02:004:0043), виділена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] . Згідно із ст.126 ЗК України (в редакції що діяла на час виникнення правовідносин) державний акт на право власності на землю є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку. Наказом № 43 Державного комітету по земельних ресурсах була затверджена та зареєстрована в МЮ України 04.06.1999 р. за № 354/3647 (чинний на момент складання державних актів) Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі (далі у тексті - Інструкція). Відповідно до п.1.12 Інструкції… складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об`єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. Згідно п.1.14 Інструкції… довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України. Один примірник додається до технічної документації зі складання відповідного державного акта, другий - передається виконавцю робіт, третій - видається разом з державним актом на землю власнику або користувачу земельної ділянки. Власник або користувач земельної ділянки попереджається про відповідальність за порушення чи знищення вказаних знаків. Відповідно до ч.ч.4,7ст.55 ЗУ «Про землеустрій» в редакції, що діяла на час складання спірного державного акту, межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власниками землі та землекористувачам, у тому числи орендарям. Враховуючі зазначені норми, обов`язковою умовою складання державного акту на право власності на земельну ділянку є перенесення в натуру (на місцевості) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. До свого позову [PERSON] надав, у якості доказу встановлення межі своєї земельної ділянки, акт встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі довгострокових межових знаків на зберігання, по [ADDRESS] , який з невідомих суду причин містить дату його складання, який зроблений олівцем, хоча і має відмітку про те, що його складено на підставі рішення Ренійської міської ради від 20.11.2008 р. № 1043-V, також олівцем. Треба зазначити, що цей акт погоджено із користувачем [PERSON] та закріплено його підписом. Слід зазначити, що цей акт підписаний [PERSON] , тобто: він міг бути підписаний тільки після смерті його матусі [PERSON] , як вказано у позові, але точно не раніше - [INFO] (день смерті [PERSON] ) - після прийняття спадщини, тому що до дня своєї смерті, власником була саме вона (це підтверджує дата видачі державного акту - 10 листопада 2010 р. та технічній паспорт складений - 05.03.2005 р.). Тобто: днем складання цього акту, у зв`язку із тим, що дата не вказана, може бути дата тільки після [INFO] Тобто, станом на час складання цього акту, позивачу було відомо про існування меж земельної ділянки та погоджені вказані межі. З цього суд робить висновок: будь-яких претензій, як з боку власниці [PERSON] , на той момент та позивача [PERSON] , який також підписав акт, не було. Більш того: в абз. 3 вказано: «в результаті встановлення меж земельної ділянки було встановлено, що спірних питань, претензій з боку суміжних землекористувачів (землевласників) немає». І головне: цей акт не оскаржений особами, які вказані в ньому, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На час розгляду справи він (акт) не скасований, не визнаний нечинним. Відповідач до відзиву надав такий же акт якій надав й позивач, а також надав акт про встановлення меж земельної довгострокових межових знаків на зберігання, по [ADDRESS] , який також з невідомих суду причин не містить дату його складання, хоча і має відмітку про те, що його складено на підставі рішення Ренійської міської ради від 20.03.2008 р. № 814-V. Треба зазначити, що цей акт погоджено із користувачем [PERSON] та закріплено її підписом. В абз. 3 вказано: «в результаті встановлення меж земельної ділянки було встановлено, що спірних питань, претензій з боку суміжних землекористувачів (землевласників) немає». Суд звертає увагу на те, що позивач у своїх поясненнях вказував, що його матуся, [PERSON] , була інвалідом - погано бачила, але доказів того, що вона не могла бачити, що написано у акті, не надав. І головне: цей акт не оскаржений особами, які вказані в ньому, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На час розгляду справи він (акт) не скасований, не визнаний нечинним. Суд зазначає, що дані документи (акти) є офіційними документами, вони констатують факти винесення в натуру меж земельних ділянок, у зв`язку із чим повинні відповідати обов`язковим реквізитам офіційного документу, не містити жодних різночитань та не дописок між примірниками, які зберігаються у його утримувачів. Згідно акту обстеження технічного стану будівель, споруд, приміщень земельних ділянок відповідності санітарним технічним та іншим вимогам від 18.10.2018 р., затвердженого рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради № 135 від 28.11.2018 р., технічною комісією, встановлено, що межа між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] , узгоджена власниками земельних ділянок, при підписанні «Акту погодження меж земельних ділянок», на момент оформлення права власності на земельні ділянки. У акті вказано: «…Межа між домоволодіннями по [ADDRESS] визначена і узгоджена власниками земельних ділянок, при підписанні «Акту погодження меж земельних ділянок», на момент оформлення власності на земельні ділянки. Конфігурація земельних ділянок фактично використовується по теперішній час без змін». Суд зазначає, що акт від 18 жовтня 2018 р. та рішення виконкому Ренійської міськради № 135 від 28.11.2018 р. не оскаржені особами, які зацікавлені в цьому та мають відношення до нього (позивач та відповідач). На час розгляду справи він ці документи не скасовані, не визнані нечинними. З акту про відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі межових знаків по [ADDRESS] від 10.07.2018 р., вбачається, що ПП «Тайзер ЕКСПО Україна» провів відновлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,0624 га., яка належить відповідачу [PERSON] , крім того, межі земельної ділянки були закріплені межовими знаками в кількості 4 шт. Також, в зазначеному акті в примітках вказано: «Власник земельної ділянки [ADDRESS] самовільно здвинув межу земельної ділянки № [NUMBER] та збудував навіс, чим й привласнив земельну ділянку площею у 5,87 кв.м.». Таким чином, зазначеним актом встановлено, що саме позивач [PERSON] , як власник земельної ділянки [ADDRESS] , самовільно здвинув межу та захопив частину земельної ділянки відповідача. Цей акт також не оскаржений особами, які мають відношення до нього (позивач та відповідач). На час розгляду справи він (акт) не скасований, не визнаний нечинним. Треба додати, що суд неодноразово пропонував сторонам, в першу чергу позивачу, провести судову будівельно-технічну експертизу по справі, яка могла б допомогти підтвердити твердження як однієї так й іншої сторони, встановити та бути додатковим доказом у розгляді цього спору, оскільки була потреба у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, однак як позивач так і відповідач, відмовилися від її призначення. Щодо посилань позивача про порушення відповідачем норм ДБН 360-92, суд зазначає, що зазначені норми затверджені Наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 р. № 44, тоді як згідно технічної документації на житловий будинок [ADDRESS] , житловий будинок, що належить відповідачу [PERSON] , побудований в 1989 р., тобто зазначені норми на той час не були прийняті. Крім того, згідно акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію будинку - житловий будинок [ADDRESS] введено в експлуатацію 12.07.1989 р., який затверджений рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради № 311 від 12.10.1989 р. Також, в цих двох документах є гараж під літерою «Д». Суд звертає увагу на те, що згідно договору купівлі-продажу від 25.10.2005 р., [PERSON] купив вищевказаний будинок, який в цілому складається:.. гаражем під літерою «Д». Позивач в позові вказує, що існування гаражу відповідача [PERSON] на території його домоволодіння, призвів до негативних наслідків, що виразилося у вогкості та замокання основи фундаменту будинку позивача, крім того вказав, що на межі, яка належить відповідачу були засаджені насадження, які нанесли шкоду вимощенню вподовж житлового будинку. Однак, в ході судового розгляду справи, позивачем не надано жодного доказу (експертиза тощо) на підтвердження зазначеного факту, а саме: не має причинно-слідчого зв`язку того, що існування гаражу, сприяє руйнуванню будинку позивача, а засадження нанесли шкоду вимощенню впродовж житлового будинку. Позивачем [PERSON] надані суду фотокартки, на яких вбачається: дерева, прибудови, огорожа, інші конструкції, на одній є вимірювальна лінійка, але як це використати при розгляді цивільної справи позивач не довів, суду не зрозуміло, тому суд не може взяти їх як доказ. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого належного підтвердження. Тому, суд вважає, що позивач свої позовні вимоги не довів належними та допустимими доказами. Судові витрати, згідно ч.7ст.141 ЦПК України, слід компенсувати за рахунок держави, тому що позивач є інвалідом 2 групи. Інваліди 2 групи, згідно Закону України «Про судовій збір», звільняються від сплати судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed