Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

В грудні 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-4) до відповідача [PERSON], в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 220000,0,0 грн.; 3,0 % річних - 1046,32 грн.; судовий збір. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12 червня 2015р. між сторонами було укладено договір позики, у вигляді боргової розписки, за яким позивачем було надано відповідачу позику в розмірі 220000,0 грн., строк повернення грошових коштів у розписці не зазначений. 21 вересня 2016р. позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про повернення суми позики у семиденний строк від дня пред'явлення зазначеної вимоги, проте у встановлений строк відповідач суму позики не повернув. На час звернення до суду із даною позовною заявою, позика залишається неповернутою, у зв'язку із чим позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Малинникова О.Ф. від 11 січня 2017р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду. На підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи від 21 травня 2018р. № 01-08-262 здійснено повторний автоматичний розподіл справи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 23 травня 2018р. призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, в порядку, ст. ст. 27, 31 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р., стороною відповідача було подано письмові заперечення на позов (а.с. 39-42), в яких відповідач зазначав, що надана позивачем, в якості письмового доказу розписка не є належним доказом, який підтверджує існування між сторонами боргових зобов'язань, на думку сторін договір позики не укладався, а грошові кошти сторона не отримувала, а також не можливо ідентифікувати особу боржника. В судовому засіданні відповідач повідомив суду, що ним дійсно було складено та підписано розписку, проте, грошових коштів відповідач від позивача не отримував, а правова природа зазначеної боргової розписки є фактично порукою відповідача перед позивачем, за борговими зобов'язаннями сина відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 12 червня 2015р. між сторонами було укладено договір позики, у вигляді боргової розписки (а.с. 5) наступного змісту: «Я, [PERSON] взял в долг 220000.00 грн. (двесте двадцать тысяч гривень) у [PERSON]. 12.06.2015г.», тобто відповідачем було отримано від позивача в борг суму коштів у розмірі 220000,0 грн. В судовому засіданні представником позивача було надано суду для огляду оригінал цієї розписки. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 21 вересня 2016р. позивачем було надіслано відповідачу вимогу про повернення позики у розмірі 220000,0 грн., цінним листом з описом вкладення (а.с. 6, 7), відповідно до якої позивач просив відповідача повернути суму позики у семиденний строк від дня пред'явлення вказаної вимоги. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем всієї суми заборгованості позивачу судом не встановлено. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, сума позики залишається неповернутою. Згідно з розрахунком заборгованості сума заборгованості складається з суми основного боргу - 220000,0 грн.; 3,0 % річних за період часу 29 вересня по 25 листопада 2016р. у розмірі 1046,32 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Доводи відповідача, що договір позики у вигляді боргової розписки, є неукладеним, фіктивним та удаваним не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому судом оцінюються критично. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, судовий збір у розмірі 2210,46 грн.

Outcome: approved