Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу в попередньому судовому засіданні без її участі. \~ \~ \~ \~ Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу за його відсутністю. \~ \~ \~ \~Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія договору купівлі-продажу № 58-01 від 24.09.2001 р.; копія рішення Ренійської міської ради № 261 від 30.08.2001 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] ; копія виписки з домової книги вищезазначеного будинку з даними прописки осіб (розділ 3); копії паспорту гр. Р. Молдова на ім`я позивача. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до [PERSON] , зазначивши, що 24.09.2001р. між ним та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, згідно якого [PERSON] продала а [PERSON] купив об`єкт нерухомості - житловий будинок із надвірними спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається в цілому з: житлового будинку літ. А, загальною площею 49,70 кв. м., житловою площею 33,00 кв.м., сараю літ. В, вбиральні літ. Д, сараїв літ. Ж,З, гаражу літ. І, огорожи 1,3,6,7, побудов 4,5,І. За № 58-01 договір було зареєстровано представництвом Бесарабської товарної біржі в м. Рені. На підставі даного договору право власності на вказаний житловий будинок було зареєстроване у Ренійському БТІ за № 18-2465-144. На сьогоднішній день позивач вирішив розпорядитися своєю нерухомістю, проте через ряд порушень, допущених біржею при оформленні договору, а саме невиконання вимог ст. 227 ЦК України (1963 р.), згідно якої договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, та недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу), вона не може цього зробити. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивач неодноразово звертався до колишнього власника, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивача не реагує, мотивуючи на зайнятість та небажання нести додаткові матеріальні затрати. З огляду на вищенаведене, позивач був вимушений звернутися із позовом до суду. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупці передали продавцю обумовлену суму, продавець передала документи, нерухомість в натурі. Позивачі фактично вступили у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину виконали поточний ремонт, разом із сім`єю перейшли мешкати за цією адресою, прописалися там - тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки доводи позивачів знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. У зв`язку з тим, що спірні правовідношення мали місце до 01.01.2004р. (тобто до введення в дію Цивільного кодексу 2003р.), застосовуються положення цивільного законодавства 1964 р. Згідно ст. 227 ЦК України 1964р. договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є недійсним. Однак, в ч.2 ст. 47 ЦК України 1964р. зазначено, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Аналогічні вимоги містить ст. 220 ЦК України 2003р. Таким чином, по даній справі між сторонами при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачці передані гроші, позивачеві об`єкт нерухомості, яким він на теперішній час володіє і користується, проте через ряд допущених порушень при оформленні договору, не може ним розпорядитися. Вини сторін у порушенні вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення договору немає, в даний час повторне оформлення купівлі-продажу є неможливим, оскільки прохання позивача з цього приводу відповідачкою не сприймаються, так як потребують додаткових матеріальних витрат. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивача, тому є правові підстави визнати договір дійсним та право власності на житловий будинок за позивачкем. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved