Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

В жовтні 2017 року до суду надійшов вищевказаний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.12.2015 року біля 07.40 годин в м. Біла Церква по вул. Гайок, [PERSON] в порушення п. 26.1 ст. 26 Правил дорожнього руху України, в зоні дії знаку 5.31 «Житлова зона» здійснив наїзд на його малолітнього сина [PERSON], внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення. Внаслідок скоєного ДТП було завдано як матеріальну, так і моральну шкоду, розмір матеріальної шкоди ґрунтується на витратах понесених на лікування - компютерна томографія в розмірі 590 грн. Моральна шкода виразилася в переживаннях батьків, коли [PERSON] перебував у реанімаційному відділенні дитячої лікарні. Завдані ДТП порушення здоровя дитини струс головного мозку, мають наслідки, які впливають на її майбутнє, прагнення та матеріальне становище в дорослому віці, оскільки [PERSON] прагнув стати, як і його батько, військовим льотчиком, однак з причин внутрішньочерепної травми струсу головного мозку, він не пройде військово-лікарську експертизу для вступу у вищий навчальний заклад з льотної спеціальності. Оскільки професія льотчика є однією із самих високооплачуваних, а ДТП, яке скоїв [PERSON] наносить [PERSON] упущену вигоду у майбутньому, а саме можливість мати престижну роботу та великі доходи від неї. Враховуючи викладене, розмір моральної шкоди позивач оцінює в 1 000 000 грн. В судовому засіданні законний представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, пояснивши, що він бачив з квартири як сина збив автомобіль під керуванням [PERSON], спочатку [PERSON] стояв на лінії перед асфальтом дороги, лівим боком до автомобіля [PERSON], на другому кроці, тобто вже по дорозі, його збив автомобіль. Крім того, зазначив, що [PERSON] повинен був переконатися в безпеці руху. Автомобіль [PERSON] рухався зі швидкістю 40-50 км/год, при цьому в крові порушника було виявлено алкоголь, що також могло вплинути на його реакцію. Крім того, представник позивача надав медичну довідку від 17.10.2017 року відносно [PERSON] [PERSON], зазначивши, що його син на сьогоднішній день є здоровим, тому, крім струсу головного мозку, йому ніщо б не перешкоджало стати військовим льотчиком, як його батько, рідний брат батька, а також їх двоюрідний дід, які також були льотчиками. Представники відповідача в судовому засіданні, надавши письмові заперечення, позовні вимоги визнали частково, а саме: повністю розмір матеріальної шкоди, а також 5 000 грн. моральної шкоди, зазначивши, що позивачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували факт наявності причинного звязку між отриманою дитиною травмою та можливістю його в майбутньому стати курсантом ВВНЗ з підготовки льотного складу. Третя особа в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовими поясненнями, в яких визнав розмір моральної шкоди на суму 5 000 грн. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача та дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 01.12.2015 року біля 07.40 годин в м. Біла Церква по вул. Гайок, [PERSON] в порушення п. 26.1 ст. 26 Правил дорожнього руху України, в зоні дії знаку 5.31 «Житлова зона» здійснив наїзд на пішохода - малолітнього [PERSON], внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 340 грн. (а.с. 10). Також, судом встановлено, що автомобіль [NUMBER], яким керував під час ДТП [PERSON], належить на праві власності ПАТ «Білоцерківська книжкова фабрика». Відповідно до довідки МВС України ВДАІ Білоцерківського МВ ГУМВС Державтоінспекції №77620981 від 03.12.2015 року водій [PERSON] мав залишки алкоголю 0,2 проміле. Згідно довідки Київської обласної дитячої лікарні від 07.12.2015 р. та виписки від 07.12.2015 року, внаслідок ДТП малолітнім [PERSON] були отримані тілесні ушкодження, зокрема: струс головного мозку та забійна рана лобної частини, що призвело до стаціонарного лікування [PERSON], яке виражалось в ПХО (первинна хірургічна обробка ран) та дегідратаційній терапії. [PERSON] було проведено компютерну томографію головного мозку з заключенням: очагове враження головного мозку, внутрішньочерепний крововилив не виявлено (а.с. 16). Згідно фіскального чека №516 від 02.12.2015 року позивач оплатив 590 грн. за вказану томографію. Згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2017 року, [PERSON] визнав свою вину у скоєнні ДТП. В письмових поясненнях [PERSON] також не заперечував своєї вини у вчинені вказаної ДТП , внаслідок якої син позивача отримав тілесні ушкодження. Вказав, що був тверезий, рухався повільно, малолітній [PERSON] стояв на тротуарі спиною до автомобіля, з його поведінки не було зрозуміло, що пішохід має намір переходити дорогу. Коли автомобіль був на невеликій відстані від пішохода, останній розпочав рух і відбулось зіткнення, після чого [PERSON] відвіз малолітнього [PERSON] в лікарню. Звертаючись до суду з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на те, що внаслідок ДТП, коли [PERSON] перебував у реанімаційному відділенні дитячої лікарні, вони з матірю зазнали дуже сильних переживань. Крім того, завдані ДТП порушення здоровя дитини струс головного мозку, мають наслідки які впливають на її майбутнє, прагнення та матеріальне становище в дорослому віці, так як [PERSON] прагнув стати як і його батько військовим льотчиком, однак з причин внутрішньочерепної травми струсу головного мозку, він не пройде військово-лікарську експертизу для вступу у вищий навчальний заклад з льотної спеціальності. Так, як професія льотчика є одною із самих високооплачуваних з професій, а ДТП яке скоїв [PERSON] наносить [PERSON] упущену вигоду у майбутньому мати престижну роботу та великі доходи від неї, розмір моральної шкоди оцінює в 1 000 000 грн. виходячи з середнього розміру заробітної плати військового льотчика. В судовому засіданні позивач пояснив, що не заперечувалось представниками відповідача, що він бачив з вікна своєї квартири як його син [PERSON], учень другого класу, вийшов з дому щоб сісти у шкільний автобус, при цьому він бачив, що його син почав рухатись через дорогу, зліва швидко рухався автомобіль відповідача, який здійснив наїзд на пішохода малолітнього [PERSON]. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Зі змісту наведеної норми вбачається, що Ззакон встановлює певні критерії, які суд має оцінювати при визначенні розміру моральної шкоди. До таких критеріїв відносяться: ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. За загальним правилом вина є підставою для відшкодування моральної шкоди. Отже суд має брати до уваги як форму вини завдавача шкоди (умисел або необережність), так і наявність вини самого потерпілого. Випадки компенсації моральної шкоди незалежно від вини завдавача шкоди встановлюються ст. 1167 ЦК. У п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 значено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно законодавчим нормам, у дворах і в зоні дії знаку 5.31 жоден учасник руху не повинен створювати перешкод пішоходам, які мають право пересуватися по всій ширині проїзної частини. Автомобілі також повинні поступатися велосипедів, які в житловій зоні знаходяться за статусом всього на одну сходинку нижче пішоходів. Однак останнім не варто створювати умисних перешкод наприклад, палити, стоячи на дорозі, або спеціально перегороджувати шлях транспорту. Це буде розцінено як грубе правопорушення в особливості при утворенні перешкоди для проїзду автомобіля спеціальних служб. На дільниці, де встановлений знак «Житлова зона», швидкість обмежується рівнем 20 км/год без винятків. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3.3 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 1193 ЦК розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини потерпілого та матеріального становища відповідача (фізичної особи). Також обов'язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою особи. Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу, суд виходить з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON], дитині позивача завдані тілесні ушкодження, зокрема струс головного мозку, фізичну біль та лікування, перенесений стрес. При цьому враховується і необережність дій сина позивача при русі в зоні дії знаку 5.31 «Житлова зона». Тому, враховуючи вищезазначене, супінь вини, матеріальне становище, а також те, що позивачем не було доведено наявності причинного звязку між отриманою дитиною травмою та можливістю його в майбутньому стати курсантом ВВНЗ з підготовки льотного складу, в тому числі оцінений ним розмір моральної шкоди виходячи з середнього розміру заробітної плати військового льотчика, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 20 000 гривень та 590 грн. матеріальної шкоди. В інший частині позовної вимоги про стягнення моральної шкоди - слід відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 640 грн. судового збору за майнову вимогу. За вимогу про стягнення моральної (немайнової) шкоди позивач здійснив переплату судового збору, сплативши 8 000 грн., при цьому збір за цю вимогу повинен був складати 640 грн., отже з відповідача підлягає стягненню також 12,40 грн. судового збору (2%). Крім того, позивач не позбавлений права подати до суду заяву про повернення надмірно сплаченого судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial