Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 07 вересня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить припинити [PERSON] , [INFO] право користування житловим будинком, який знаходиться по [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] та виселити [PERSON] з житлового будинку розташованого по [ADDRESS] . Окрім того [PERSON] клопотала про звільнення її від сплати судового збору. Позов обґрунтовано наступним. Позивач є власником житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.08.2017 року. Позивач вказує, що в її будинку проживає її колишній чоловік - відповідач [PERSON] та їх спільні діти. 30.03.2020 року шлюб із відповідачем та позивачем було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати в будинку позивача. Часто поводить себе агресивно щодо позивача та спільних дітей. Відповідач систематично порушує правила спільного проживання, що робить неможливим проживання з ним в одному будинку. Позивач вказує, що право власності є непорушним, тому вона вимушена звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні її власністю, шляхом виселення особи з житлового будинку. Крім того позивач вказує, що на її утриманні перебуває чотири дитини, вона є членом малозабезпеченої сім`ї, тому просить суд звільнити її від сплати судового збору. 12 жовтня 2020 року відповідачем подано до суду відзив, відповідно якого в задоволенні позову просив відмовити. Відповідач вказує, що позов є безпідставним, відомості викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, зокрема, спірний будинок був придбаний сторонами у зареєстрованому шлюбі, таким чином він є спільним майном подружжя. 19 жовтня 2020 року позивачем подано відповідь на відзив, згідно якого позивач просить позов задовольнити. Позивач вказує, що спірний житловий будинок є її особистою, а не спільною власністю подружжя. Позивач зазначає, що від шлюбу вони з відповідачем мають спільних дітей. Діти проживають з нею та знаходяться на її повному утриманні. Відповідач вчиняє насильство щодо неї та дітей. Позивач наголошує на тому, що відповідач має своє окреме житло, тому виселення його з будинку не вплине на його забезпечення місцем проживання. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 18 вересня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 10 листопада 2020 року. 12 жовтня 2020 року відповідачем подано до суду відзив. 19 жовтня 2020 року позивачем подано відповідь на відзив. 10 листопада 2020 року судове засідання у справі не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді на лікарняному. Ухвалою Томашпільського районного суду від 24 грудня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 11 лютого 2021 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 11 лютого 2021 року розгляд справи відкладено на 31 березня 2021 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 31 березня 2021 року розгляд справи відкладено на 06 травня 2021 року. Доводи учасників процесу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала. Сказала, що є власником вказаного в позові будинку. [PERSON] не зареєстрований в даному будинку. [PERSON] неодноразово вчиняв насильство в сім`ї. Тому просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини зазначені в відзиві. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки даний будинок був придбаний в період перебування у шлюбі у 2017 році за спільні кошти. Сторони почали там спільно проживати з 2019 року по даний час, оскільки проводили в будинку ремонт. За погодженням з дружиною будинок був оформлений на її ім`я, тому він має рівнозначне право на будинок. Представник відповідача, адвокат Барвінський О.П. в судовому засіданні підтримав позицію відповідача. Позивач визнала факт придбання вказаного в позові житлового будинку під час перебування у шлюбі та вказала, що будинок придбала вона на кошти, які отримала від управління праці на дітей, а саме близько 20000 гривень. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є житловий будинок [ADDRESS] . Згідно договору купівлі продажу від 10 серпня 2017 року зареєстрованого в реєстрі за №1095 та посвідченого державним нотаріусом Іськовою Н.М., [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] . За домовленістю сторін продаж зазначеного житлового будинку вчинено за 21000 гривень. (а.с.14-15) Відповідно до копії рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 30.03.2020 року шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 24 лютого 2002 року, зареєстрований у виконкомі Вилянської сільської ради Вінницької області, актовий запис № 1. - розірвано. Рішення набрало законної сили 29 квітня 2020 року. (а.с.16-18) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 94165575 від 10.08.2017 року [PERSON] належить домоволодіння за адресою: [ADDRESS] .(а.с.13) Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] укладеного між [PERSON] та [PERSON] , вказаний шлюб укладено 24.02.2002 року. (а.с. 39) Відповідно до довідки № 1593 від 23 липня 2020 року [PERSON] отримала за період з січня 2020 року по червень 2020 року державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям в розмірі 30029,22 гривень.(а.с. 20) Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.ч. 2,3 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заявляючи вимоги про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та примусове виселення позивач [PERSON] зазначає, що житловий будинок належить їй. Судом встановлено, що будинок був куплений у 2017 році за 21000 гривень. В судовому засіданні позивач визнала факт придбання вказаного в позові житлового будинку під час перебування у шлюбі та заявила, що будинок вона придбала на кошти, які отримала від управління праці на дітей, а саме близько 20000 гривень, однак в матеріалах справи є лише довідка за 2020 рік про отримання 30029,22 гривень. Іншого належного обґрунтування на підтвердження позовних вимог до матеріалів справи стороною позивача не надано. Висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За наведених обставин, враховуючи, що спірний будинок було придбано у шлюбі, належних та допустимих доказів, на підтвердження доводів викладених у судовому засіданні, а саме, що будинок придбала на кошти, які отримала від управління праці на дітей, позивачем не надано, суд приходить до висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Згідно ч.1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Згідно ч.3 ст. 136 ЦПК України, з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Враховуючи те, що позивач [PERSON] має право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданого Відділом у справах сім`ї, молоді та спорту Томашпільської РДА від 08 вересня 2010 року, згідно пп. г, п. 2, ч.1, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне звільнити її від сплати судового збору та віднести судові витрати на рахунок держави . На підставі викладено,

Outcome: dismissed