Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», Відокремленого підрозділу Дніпропетровські магістральні електричні мережі Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди, який 19 березня 2015 року уточнив та просив поновити йому, [PERSON] строк на звернення до суду з даним позовом; визнати незаконним та скасувати наказ № 14-к від 20 січня 2014 року про припинення трудового договору з ним, [PERSON], виданого директором Відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства Національної енергетичної компанії «Укренерго» Плахтій Є.М.; поновити його, [PERSON] на посаді водія автотранспортних засобів служби механізації та транспорту Відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства Національної енергетичної компанії «Укренерго»; стягнути з Державного підприємства Національної енергетичної компанії «Укренерго» на його, [PERSON] користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 103170 грн. 70 коп.; стягнути з Державного підприємства Національної енергетичної компанії «Укренерго» на його, [PERSON] користь моральну шкоду в розмірі 30000 грн. В обґрунтування позову вказав, що згідно наказу № 32-к від 03.08.1998 року його було переведено у Відокремлений підрозділ «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» на посаду тракториста шостого розряду служби механізації і транспорту з оплатою праці згідно штатного розпису. Згідно наказу № 4-к від 04.01.2000 року він був переведений на посаду машиніста бульдозера п'ятого розряду служби механізації і транспорту, а згідно наказу № 64-к від 18.04.2000 року він був переведений на посаду водія автомобіля другого класу, 01.08.2002 року йому було присвоєно перший клас водія (наказ № 96-к від 01.08.2002р). В 2004 році на підприємстві була проведена атестація робочих місць з узгодженням з територіальною державною інспекціє з питань праці у Дніпропетровській області. Умови праці на робочому місці водія були визнані шкідливими, за що він мав право на додаткову відпустку 7 днів. Під час роботи на підприємстві його жодного разу не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, отримував лише подяки. Через шкідливі умови праці в останні роки він хворів. В кожному листі непрацездатності зазначено причину непрацездатності - загальне захворювання, та вказано, що він може стати до роботи після закриття цього листка. Жодної заборони щодо неможливості працювати водієм в висновках лікарів немає. В жовтні 2013 року йому було проведено періодичний медичний огляд у Дніпропетровській «Клініка медичної академії». Згідно виданої медичної довідки від 07.10.2013 року його визнано не придатним для роботи за професією водія на період до встановлення групи інвалідності по профзахворюванню. На підставі медичної довідки від 07.10.2013 року його не допускали до роботи, просили надати висновок МСЕК, але й не давали можливості пройти комісію, оскільки відмовлялися видавати лікарям документи, які свідчили про те, що він працював не тільки водієм, але й бульдозеристом, працював на автокрані, на автовишці, на тракторі, екскаваторі, тобто продовжував працювати у шкідливих умовах, а розряди в зв'язку із переведенням на посаду водія, були знижені та зменшені доплати. Окрім цього,йому не видавали направлення на проходження МСЕК. На підставі наказу № 14-к від 20.01.2014 року його було звільнено у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Підставою звільнення вказана медична довідка від 07.10.2013 року. Звільнення було здійснено після погодження 20.01.2014 року з профспілковою організацією, яка розглянула подання адміністрації підприємства за № 930/01 від 20.11.2013 року про звільнення його з посади. З наказом про звільнення його ознайомили під особистий підпис, але копію наказу він отримав лише 20 травня 2014 року. Вказав, що в оскаржуваному наказі № 14-к від 20.01.2014 року невірно зазначено підстава звільнення - висновок медичної комісії, оскільки це не відповідає дійсності. Висновком медичної комісії були дані рекомендації про надання йому іншого місця роботи без шкідливих умов праці, і визнано його не придатним для роботи водія на період до встановлення групи інвалідності по профзахворювання, тобто його тимчасово визнано не придатним до роботи до того часу поки не буде встановлена інвалідність. До звільнення, в листопаді 2013 року йому запропонували роботу електриком, але він відмовився, оскільки не має відповідної кваліфікації, а навчання за цією професією йому не пропонували. В лютому та березні 2014 року він хворів, і не мав можливості оскаржити наказ про звільнення протягом місяця, як того вимагає ст. 233 КЗпТ України. Отже, строк оскарження наказу про звільнення пропущений з поважних причин. Вважає, що наказ № 14-к від 20.01.2014 року про звільнення його з роботи є незаконним та підлягає скасуванню. Позивач вважає, що згідно медичної довідки від 07.10.2013 року його визнано не придатним для роботи за професією водія на період до встановлення групи інвалідності по профзахворюванню. Згідно рекомендації комісії він може працювати але без шкідливих умов праці. Нажаль цьому висновку комісії відповідач не звернув уваги і звільнив його передчасно. Згідно Акту санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкту від 27.11.2013 року на підставі якого оформлено санітарно-гігієнічну характеристику умов праці водія автотранспортних засобів [PERSON] від 28.11.2013 року за № 2-2/5873, згідно якого умови його праці є шкідливими, але рівень шкідливості за час своєї роботи не перевищував допустимих 50%. Висновком «Клініки медичної академії» від 07.10.2013 року, оформленого довідкою, не встановлено стійке зниження його працездатності, медичним оглядом лише встановлено, що він тимчасово не має можливості працювати водієм у період встановлення ступеню втрати працездатності. Стійке зниження працездатності йому не встановлено, але роботодавець не дочекавшись висновку МСЕК передчасно зробив висновок про те, що він через стан здоров'я не відповідає займаній посаді. Вважає, що за час вимушеного прогулу відповідач повинен сплатити йому середньомісячну заробітну плату 103170 грн. 70 коп. Окрім цього, йому заподіяна моральна шкода через незаконне звільнення, через отримання захворювання в наслідок шкідливих умов праці. До отримання пенсії йому залишилося три роки і один місяць. Моральна шкода, полягає в тому, що через фізичний біль він постійно страждає, оскільки відчуває протягом дня сильні болі в спині, при ходьбі постійно кульгає, з'являється слабкість, німіють руки та ноги, на ступені без болю не може ставати. Вважає, що діями відповідача йому заподіяно істотну моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 30000 грн. Тому він звернувся до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивач та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові. Представник відповідача Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» за довіреністю Калугіна Г.Б. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача Відокремленого підрозділу Дніпропетровські магістральні електричні мережі Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» за довіреністю Плахтій Є.М., який також приймає участь у справі як третя особа, у судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення (а.с.209-211), в яких просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнав. Вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. У судовому засіданні встановлено, що також не заперечувалося сторонами по справі, наказом № 32к від 03.08.1998 року, [PERSON] був прийнятий на роботу по переводу до Відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на посаду тракториста 6-го розряду в службу механізації і транспорту. Згідно наказу № 4к від 04.01.2000 року [PERSON] переведений на посаду машиніста бульдозера 5-го розряду служби механізації і транспорту, а наказом №64к від 18.04.2000 року - на посаду водія автомобіля 2-го класу зазначеного підрозділу. 01.08.2002 року позивачеві присвоєно перший клас водія, відповідно до наказу № 96-к, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] (а.с.16-18). У 2004 році на підприємстві була проведена атестація робочих місць з узгодженням з територіальною державної інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області та умови праці на робочому місці водія були визнані шкідливими. Позивач часто хворів (а.с.22-24). За результатами проходження [PERSON] періодичного медичного огляду у Відокремленому структурному підрозділі «Клініка медичної академії» Дніпропетровської медичної академії, 01 квітня 2013 року позивачеві видано медичну довідку про його придатність для роботи за професією водія до 01.09.2013 року з рекомендацією повторного медогляду. У жовтні 2013 року [PERSON] пройшов медичний огляд повторно у цьому ж закладі охорони здоров'я, який 07.10.2013 року видав медичну довідку про непридатність його для роботи за професією водія, з рекомендацією, що на період до встановлення групи інвалідності, пов'язаної з профзахворюванням, він може працювати без шкідливих умов праці. З цих підстав, директором Відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» були видані накази: «Про не допуск до роботи [PERSON] водієм автотранспортних засобів СМтаТ», з яким він був ознайомлений під підпис та № 341 «Про результати медогляду» (а.с.25), згідно з якого встановлено допускати працівника до роботи лише згідно рекомендацій, визначених у медичній довідці, тобто до роботи без шкідливих умов праці. Позивачеві пропонувались наявні на підприємстві вакансії, про що були складені відповідні протоколи. Згідно протоколу засідання профспілкового комітету № 52 від 20 січня 2014 року, була надана згода на звільнення [PERSON] за п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, перешкоджаючого продовженню цієї роботи (з виплатою вихідної допомоги у розмірі не менш середньомісячного заробітку) (а.с.15). Наказом Відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» від 20 січня 2014 року № 14-к позивач був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України - у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я (а.с.14). З наказом про звільнення [PERSON] ознайомили під особистий підпис, копію якого він отримав 20 травня 2014 року, однак не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» власники підприємств, установ, організацій або уповноважені ними органи несуть відповідальність згідно з чинним законодавством за організацію і своєчасність проходження працівниками обов'язкових медичних оглядів і допуск їх до роботи без наявності необхідного медичного висновку. Згідно п.2.2 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 21.05.2007 року № 246, зареєстрованого в Мін'юсті України 23.07.2007р. за № 846/14113, заклади державної санітарно-епідеміологічної служби щорічно за заявкою роботодавця (його представника), за участю представника первинної профспілкової організації або уповноваженої працівниками особи визначають категорії працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду та до 1 (першого) грудня складають Акт визначення категорій працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду за встановленою формою. Згідно з Актом визначення категорій працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичним оглядам у Дніпропетровських MEM від 31.10.2012 року, затвердженим лікарем з гігієни праці Бабушкінської CEC, а також директором та головою профспілки Дніпропетровських MEM, було визначено категорії працівників, які підлягають попередньому (періодичному) медичним оглядам у 2013 році, до числа яких пунктом 52 Акту відносилась й посада «водій автотранспортних засобів», на якій у числі інших працівників, згідно трудової книжки з 18.04.2000 року до дня звільнення працював [PERSON] Згідно п.2.16 Порядку проведення медоглядів результати попереднього (періодичних) медичного огляду працівників і висновок Комісії про стан здоров'я заносяться до Картки працівника, на підставі якої видається медична довідка про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника за встановленою формою. За результатами проходження [PERSON] періодичного медичного огляду у Відокремленому структурному підрозділі «Клініка медичної академії» Дніпропетровської медичної академії, 01.04.2013 року видано медичну довідку про придатність позивача для роботи за професією водія до 01.09.2013 року з рекомендацією повторного медогляду. У жовтні 2013 року [PERSON] пройшов медичний огляд повторно у цьому ж закладі охорони здоров'я, який 07.10.2013 року видав медичну довідку про непридатність його для роботи за професією водія, з рекомендацією, що на період до встановлення групи інвалідності з профзахворювання він може працювати без шкідливих умов праці. Згідно п.2.21 Порядку проведення медоглядів роботодавець зберігає місце середній заробіток за працівником на період проходження медогляду та за результатами медичного огляду інформує працівника про можливість (неможливість) продовжувати роботу за професією. 21.10.2013 року Дніпропетровськими MEM були видані Наказ № 340 «Про недопуск до роботи [PERSON] водієм автотранспортних засобів СМтаТ», з яким він був ознайомлений під підпис та Наказ № 341 «Про результати медогляду», згідно з яким встановлено допускати працівника до роботи лише згідно рекомендацій, визначених у медичній довідці, тобто до роботи без шкідливих умов праці, від ознайомлення з якими він спочатку відмовився, про що був складений акт № 1/28 від 28.10.2013 року, та ознайомився лише 25.11.2013 року. Однак, до іншої роботи [PERSON] також так і не був допущений за відсутністю вакансій, які б йому підійшли та на які б він надав свою згоду. У зв'язку з періодичним перебуванням [PERSON] на лікарняному, з кожним його виходом на роботу, так як документи про придатність до роботи водієм автотранспортних засобів або довідки про встановлення групи інвалідності по профзахворюванню ним не надавались, Дніпропетровськими MEM видавались накази «Про не допуск до роботи [PERSON] водія автотранспортних засобів СМтаТ», а саме: Наказ № 363 від 01.11.2013 року, Наказ № 384 від 20.11.2013 року, Наказ № 445 від 20.12.2013 року. Поряд з не допуском до роботи водієм, позивачу надавались для ознайомлення наявні в Дніпропетровських MEM вакансії: електромонтера з обслуговування підстанцій на ПС ЗЗОкВ «Павлоградська» (від переводу на яку позивач відмовився); електромонтера з обслуговування підстанцій на ПС ЗЗОкВ «Павлоградська», електрослюсаря з ремонту обладнання розподільних пристроїв на ПС ЗЗОкВ «Прометей», начальника служби діагностики, ізоляції, захисту від перенапруг (від переводу на запропоновані вакантні посади позивач також відмовився); заступника начальника служби діагностики, ізоляції, захисту від перенапруг (від переводу на запропоновані вакантні посади, позивач також відмовився). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення за вищезазначеною підставою допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. У відповідності до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору за вищезазначеною підставою проводиться за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Так, 20.11.2013 року Дніпропетровськими MEM було направлено подання № 930/01 до профкому Дніпропетровських MEM про надання згоди на звільнення [PERSON] за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Після тривалої неявки [PERSON] на засідання профкому, протоколом від 20.01.2014 року № 52 зафіксовано розгляд питання щодо його звільнення із пропонуванням наявних вакансій та надано згоду на звільнення [PERSON] за п. 2 ст. 40 КЗпП України, про що повідомлено адміністрацію підприємства листом від 20.01.2014р. № 02/ПК. Після отримання згоди профкому, у зв'язку з тим, що документи про придатність працівника до роботи водієм автотранспортних засобів або довідки про встановлення групи інвалідності по профзахворюванню ним за період з 07 жовтня 2013 року так і не були надані, враховуючи неможливість перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, [PERSON] був звільнений наказом Дніпропетровських MEM ДП «НЕК «Укренерго» від 20.01.2014 року № 14-к про припинення трудового договору у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я (п. 2 ст. 40 КЗпП України) на підставі висновку медичної комісії, який викладений у довідці закладу охорони здоров'я - Відокремленого структурного підрозділу «Клініка медичної академії» Дніпропетровської медичної академії від 07.10.2013 року. Таким чином, як вбачається із вищенаведеного, відповідачем при звільненні позивача було у повному обсязі дотримано процедуру і порядок, передбачені чинним законодавством про працю. Суд критично ставиться до ствердження [PERSON], що відповідач повинен був проводити звільнення лише після отримання висновку МСЕК про встановлення йому інвалідності та до цього моменту зберігати за ним місце роботи, виходячи з наступного. Відповідно до змісту ст. 40 КЗпП України зазначені вимоги застосовуються лише у випадку звільнення за п.5 цієї статті, а саме: нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. Саме при цьому, про що зазначено безпосередньо у даному пункті 5 ст. 40 КЗпП України, за працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. [PERSON] хворів періодично, що не дає підстав для застосування у даному випадку положень п. 5 ст. 40 КЗпП України, у тому числі щодо зберігання за ним місця роботи (посади) до вирішення питання щодо інвалідності. У цьому випадку, як про це вже зазначалось раніше, згідно п.2.21 Порядку проведення медоглядів роботодавець зберігає місце роботи (посаду) і середній заробіток за працівником лише на період проходження медогляду. Окрім цього, суд прийшов до висновку, що позивач зробив невірне посилання на пункт постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», який надає рекомендації при визнанні судом правильним припинення трудового договору за п. 2 ст. 40 КЗпП України, та до того ж неправильно наведений зміст самого пункту. Так, абзац 1 пункт 21 (а не п. 19, який регулює звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України) зазначеної Постанови є єдиним, що зачіпає питання звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України та має такий зміст: «Суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що в наслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.». Саме зазначене вище і має місце у даному випадку: а саме наявні фактичні дані, які підтверджують, що в наслідок стану здоров'я виконання трудових обов'язків протипоказано працівнику за станом здоров'я. Підприємством, на підставі припису Дніпропетровського міського управління Держсанепідслужби від 22.10.2013 року № 2-2/4991 та згідно Порядку складання та вимог до санітарно-гігієнічних характеристик умов праці, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.12.2004 року № 614, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.02.2005 року за № 260/10540, за участі [PERSON] при проведенні відповідних досліджень, було складено Акт санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкту від 27.11.2013 року на підставі якого оформлено Санітарно-гігієнічну характеристику умов праці водія автотранспортних засобів [PERSON] від 28.11.2013 року № 2-2/5873. Відповідно до п.1.3 Порядку санітарно-гігієнічна характеристика умов праці складається в разі підозри в працівника професійного захворювання (отруєння) та є одним з документів, з урахуванням якого в кожному конкретному випадку вирішується питання про зв'язок хронічного захворювання (отруєння) з впливом виробничих факторів і трудового процесу з метою встановлення діагнозу хронічного професійного захворювання (отруєння). Згідно п.4.1 Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 27.12.2001 року № 528, у відповідності до якої складено Санітарно-гігієнічну характеристику умов праці водія автотранспортних засобів [PERSON], виходячи з принципів Гігієнічної класифікації, умови праці розподіляються на 4 класи: 1 клас - оптимальні умови праці - такі умови, при яких зберігається не лише здоров'я працюючих, а й створюються передумови для підтримання високого рівня працездатності; 2 клас - допустимі умови праці - характеризуються такими рівнями факторів виробничого середовища і трудового процесу, які не перевищують встановлених гігієнічних нормативів, а можливі зміни функціонального стану організму відновлюються за час регламентованого відпочинку або до початку наступної зміни та не чинять несприятливого впливу на стан здоров'я працюючих та їх потомство в найближчому і віддаленому періодах; 3 клас - шкідливі умови праці - характеризуються такими рівнями шкідливих виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого та/або його потомство; 4 клас - небезпечні (екстремальні) - умови праці характеризуються такими рівнями шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, вплив яких протягом робочої зміни (або ж її частини) створює загрозу для життя, високий ризик виникнення важких форм гострих професійних уражень. При цьому, 3 клас (шкідливі умови праці) за ступенем перевищення гігієнічних нормативів та вираженості можливих змін в організмі працюючих поділяється на 4 ступені: 1 ступінь (3.1) - умови праці характеризуються такими рівнями шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які, як правило, викликають функціональні зміни, що виходять за межі фізіологічних коливань (останні відновлюються при тривалішій, ніж початок наступної зміни, перерві контакту з шкідливими факторами) та збільшують ризик погіршення здоров'я; ступінь (3.2) - умови праці характеризуються такими рівнями шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, які здатні викликати стійкі функціональні порушення, призводять у більшості випадків до зростання виробничо-обумовленої захворюваності, появи окремих ознак або легких форм професійної патології (як правило, без втрати професійної працездатності), що виникають після тривалої експозиції (10 років та більше); ступінь (3.3) - умови праці характеризуються такими рівнями шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, які призводять, окрім зростання виробничо-обумовленої захворюваності, до розвитку професійних захворювань, як правило, легкого та середнього ступенів важкості (з втратою професійної працездатності в період трудової діяльності); ступінь (3.4) - умови праці характеризуються такими рівнями шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, які здатні призводити до значного зростання хронічної патології та рівнів захворюваності з тимчасовою втратою працездатності, а також до розвитку важких форм професійних захворювань (з втратою загальної працездатності); Натомість, згідно складеної Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці водія автотранспортних засобів [PERSON] встановлено: належне санітарно-побутове забезпечення робітників підприємства, у т.ч. [PERSON]; забезпечення в достатній кількості засобами колективного та індивідуального захисту робітників підприємства, у т.ч. [PERSON]; професійні захворювання на підприємстві з 1998 по 2013 роки не реєструвались. Загальна оцінка умов праці [PERSON] відноситься до 3-го класу 1-го ступеню, як шкідливі умови праці, що характеризуються такими рівнями шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які викликають функціональні зміни, що виходять за межі фізіологічних коливань (останні відновлюються при тривалішій, ніж початок наступної зміни, перерві контакту зі шкідливими факторами) та збільшують ризик погіршення здоров'я, у тому числі й виникнення професійних захворювань. При цьому слід враховувати, що згідно п.4.12.2 Гігієнічної класифікації праці для віднесення умов праці до 3 класу час дії фактора повинен бути не менше 50% часу зміни. Так, у відповідності до Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці водія автотранспортних засобів [PERSON] також встановлено, що за період роботи на підприємстві: · на автопідіймачі АП-17, згідно аналізу «путьових листів», за 2012 рік [PERSON] відпрацював із 261 робочих днів - 41 день, що складає 15,7% та із 1761 мото/годин - 276,75 мото\\годин, що складає 15,6%; · на бульдозері ДТ-75Н, згідно аналізу «путьових листів», за період з 04.01.2000 року по 18.04.2000 року [PERSON] відпрацював із 87 робочих днів - 4 дні, що складає 4,6% та із 339,3 мото/годин 15,6мото/годин, що складає 4,6%; · на тракторі К-701, згідно аналізу «путьових листів», за період з 03.08.1998 року по 04.01.2000 року [PERSON] відпрацював: у 1998 році - з 108 робочих днів 53 дні (49,07%) та із 557,28 мото/годин - 273,48 мото/години, за робочі дні в році (261р.д.) був би зайнятий 20% часу мото/годин.; у 1999 році - з 261 робочого дня відпрацював 16 днів (6,13%) та із 1346,76 мото/годин за рік - 82,56 мото/годин (6,13%); У 2000 року на тракторі не працював; · при роботі водієм за 2011 року по 2013 рік [PERSON] залучався до роботи на бульдозері ДТ-75Н: 13 днів в 2011 році, 4 дні в 2012 році, 3 дні в 2013 році (78 мото/годин) за 3 роки. Як вбачається із наведеного, час дії шкідливих факторів на [PERSON] навіть не досягає встановленого 50-ти відсоткового порогу для віднесення умов його праці до 1 ступеню 3 класу (тобто до шкідливих умов), а отже, у цьому випадку були відсутні навіть обов'язкові передумови для встановлення у подальшому професійного захворювання. Санітарно-гігієнічна характеристика умов праці водія автотранспортних засобів [PERSON] надана підприємством до відповідних інстанцій, про що зазначено на її останньому листі, при цьому сам [PERSON], ознайомившись з нею від її підписання відмовився, про що також на останньому листі зроблена відповідна відмітка. Отже, не зважаючи на те, що передумови для можливості встановлення професійного захворювання були відсутні, передбачені законодавством вимоги щодо участі підприємства у процедурі встановлення профзахворювання відповідачем також виконані та жодних перепон для її здійснення не чинились. Чи мали місце будь-які дії [PERSON] щодо подальшого вирішення питання оформлення групи інвалідності з профзахворювання підприємству невідомо . Судом встановлено, що в період з 29.01.2014 року по 04.02.2014 року Територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області на підприємстві Дніпропетровських МЕМ було проведено позапланову перевірку додержання законодавства про працю, якою було встановлено відсутність порушень при звільненні [PERSON] Для здійснення перевірки підприємством були надані первинні документи кадрового діловодства та бухгалтерська документація з оплати праці. За результатами проведеного юридичного аналізу зазначених документів був складений Акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 04-01-103/52, відповідно до якого порушень законодавства при звільненні [PERSON] не виявлено. Як встановлено в судовому засіданні, що також підтверджується матеріалами справи, [PERSON] не пройшов щорічну перевірку знань, у зв'язку з чим, на підставі ст. 46 КЗпП України та припису начальника відділу охорони праці Дніпропетровських MEM від 01.11.2013 року № 9, з 01.11.2013 року також не мав права приступати до роботи. Згідно п. 36 Графіку перевірки знань Служби механізації та транспорту Дніпропетровських MEM на 2013 рік [PERSON] 26.09.2013 року повинен був пройти щорічну перевірку знань з питань охорони праці, Правил пожежної безпеки, Технічної експлуатації, Вимог Держнаглядохоронпраці при виконанні спеціальних видів робіт. Попередня перевірка знань, згідно Графіку перевірки знань та Журналу протоколів перевірки знань Служби механізації та транспорту, проводилась 24 та 26 вересня 2012 року, однак у зв'язку з хворобою [PERSON] перевірка знань була перенесена на період його виходу на роботу. Згідно з ст. 46 КЗпП України у разі відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони допускається відсторонення працівників від роботи. З виходом на роботу [PERSON], начальником відділу охорони праці Дніпропетровських MEM начальнику Служби механізації та транспорту був винесений припис від 01.11.2013 року № 9 про усунення порушення: водій автотранспортних засобів [PERSON] після перебування на лікарняному та виходу на роботу 01.11.2013 року не пройшов періодичну перевірку знань та про заборону з 08-00 години 01.11.2014 року експлуатацію (виконання робіт) водієм [PERSON] до проходження періодичної перевірки знань. [PERSON] від проходження перевірки знань відмовився, про що були складені акти від 01.11.2013 року та від 21.11.2013 року, та не пройшов її на дату звільнення. Що стосується позовних вимог, щодо поновлення [PERSON] на посаді водія автотранспортних засобів служби механізації та транспорту Дніпропетровських МЕМ ДП «НЕК «Укренерго» та стягнення з відповідача середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу,то вони є безпідставними з огляду на наступне. Діючим законодавством, а саме частинами 1 та 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що працівник поновлюється на попередній роботі та йому виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу у разі, якщо його звільнено без законної підстави. У зв'язку з тим, що відповідача було звільнено правомірно, на законній підставі, з дотриманням процедури і порядку, передбачених чинним законодавством про працю, враховуючи підтверджену офіційною медичною довідкою неможливість виконувати позивачем роботу водія автотранспортних засобів, у даному випадку [PERSON] поновленим на роботі бути не може та відповідно не має права на отримання середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу. Таким чином аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку що, відповідачем при звільненні позивача було у повному обсязі дотримано процедуру і порядок, передбачені чинним законодавством про працю. [PERSON] хворів періодично, що не дає підстав для застосування у даному випадку положень п. 5 ст. 40 КЗпП України щодо збереження за ним місця роботи (посади) до вирішення питання щодо інвалідності. Попри те, що передумови для можливості встановлення професійного захворювання [PERSON] були відсутні, відповідачем були виконані всі передбачені законодавством вимоги щодо участі підприємства на даній стадії процедури встановлення профзахворювання, а саме: забезпечено проведення необхідних досліджень і складання Акту санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкту від 27.11.2013 року та Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці водія автотранспортних засобів [PERSON] від 28.11.2013 року № 2-2/5873. [PERSON] не пройшов щорічну перевірку знань, відмовившись від її проходження, у зв'язку з чим на підставі ст. 46 КЗпП України та припису начальника відділу охорони праці Дніпропетровських MEM від 01.11.2013 року № 9, з 01.11.2013 року [PERSON] також не мав права приступати до роботи до дати звільнення включно. Вимоги Позивача про поновлення на посаді водія автотранспортних засобів служби механізації та транспорту Дніпропетровських MEM ДП «НЕК «Укренерго» та стягнення з відповідача середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 103170 грн. 70 коп. є безпідставними, у зв'язку з тим, що, як вбачається із вищенаведеного, відповідача було звільнено правомірно, на законній підставі, з дотриманням процедури і порядку, передбачених чинним законодавством про працю. З огляду на вище викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо визнання незаконними та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку, задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 30000 грн., то суд також вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню,оскільки суд прийшов до висновку про відсутність порушення відповідачем прав позивача. На підставі ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Оскільки позивач при пред'явленні позову був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а в задоволенні його позовних вимог було відмовлено, суд прийшов до висновку, що судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed