Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], згідно з яким просила суд: визначити, що частка померлої [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,0559 га по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] становила ? частину; визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0559 га по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку [ADDRESS] розташованій на земельній ділянці площею 0,0559, кадастровий номер [NUMBER], що перебувала у спільній власності померлої та [PERSON]. При цьому, оскільки за своє життя померлою [PERSON] було складено заповіт на ім'я позивачки, остання 07.05.2010 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори на ? частину житлового будинку [ADDRESS] з належними до нього господарськими спорудами, який належав спадкодавцеві на підставі рішення Київського обласного суду від 16.07.1956 року. Разом з тим, оскільки частка кожного співвласника вищенаведеної земельної ділянки у праві спільної власності не була визначена, листом Першої київської нотаріальної контори від 26.07.2012 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки по [ADDRESS] після смерті матері. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що спадкодавець за своє життя мала право на ? частку у спільній власності на земельну ділянку, що перебуває у спільній власності на з відповідачем, позивачка звернулася до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою від 14.12.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. Ухвалою від 10.04.2018 року розгляд даної цивільної справи вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження. 30.07.2018 року на адресу суду від Першої Київської нотаріальної контори надійшли копії матеріалів спадкової справи №495/2000 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] Позивачка в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. В свою чергу, положеннями ч.ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, вислухавши сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка ще своє життя склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачці - [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, на день смерті позивачки залишилась спадщина, яка складається з ? частини житлового будинку [ADDRESS] розташованій на земельній ділянці площею 0,0559, кадастровий номер [NUMBER], що перебувала у спільній власності померлої та [PERSON]. При цьому, згідно з матеріалами спадкової справи №495/2000 щодо майна померлої [INFO] [PERSON], позивачка 07.05.2010 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори на ? частину житлового будинку [ADDRESS] з належними до нього господарськими спорудами, який належав спадкодавцеві на підставі рішення Київського обласного суду від 16.07.1956 року. Разом з тим, як встановлено судом, постановою державного нотаріуса Першої київської нотаріальної контори від 23.08.2017 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом на частку земельну ділянку по [ADDRESS], у зв'язку з тим, що не визначена частка земельної ділянки, яка належить померлій [PERSON] В свою чергу, відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в Інформаційному листі 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. При цьому, відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Як встановлено в судовому засіданні, житловий будинок [ADDRESS] належав на праві спільної часткової власності по ? частці померлій [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, з Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] та Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], вбачається, що земельна ділянка площею 0,0559 га по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, належала померлій [PERSON] та відповідачу на праві власності без визначення часток. Тобто, виходячи зі встановлених обставин справи, а також того, що з урахуванням вищенаведених положень законодавства, спірна земельна ділянка належала померлій [PERSON] та [PERSON] по ? частці, суд дійшов висновку, що право позивачки на спадкування підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0559 га по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved