Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Позивач [PERSON] звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позов мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS] . У даному будинку зареєстрований, але фактично не проживає відповідач [PERSON] та заважає позивачу розпоряджатися своєю власністю, тому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилася. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові та просив їх задовольнити. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач у судове засідання не з`явився. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що квартира придбана сторонами у період шлюбу та задоволення позовних вимог позбавить відповідача права власності на спільну квартиру. Крім того, періодична відсутність відповідача по місцю реєстрації пов`язана з тим, що він постійно їздить на заробітки за кордон або у інші міста України. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 16 січня 2018 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження у справі. 20 червня 2018 року заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області позовні вимоги задоволено. Визнано [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS] . 03 квітня 2020 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області заяву представника відповідача задоволеною, заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.06.2018 року скасовано і справу призначено до розгляду. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири №3443 від 03.12.2004 року, який посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кібальнік О.Ф. Відповідно довідки про склад сім`ї №1604 від 22.11.2017 року по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] - син, [PERSON] - чоловік. Згідно Актів, які складено за період з червня 2017 року до листопада 2017 року, [PERSON] зареєстрований та не проживає у кв. [ADDRESS] , комунальні послуги не сплачує. Згідно п. 11 копії договору купівлі продажу квартири, цей договір укладено за письмовою заявою чоловіка покупця - [PERSON] , справжність підпису якого на цій заяві засвідчено секретарем Димитрівської селищної ради міста Олександрії Бандурко Т.В. 01.11.04. по реєстру №317 про його згоду на купівлю його дружиною вищезазначеної квартири на кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя. Покупець своїм підписом під цим договором підтверджує, що в фактичних шлюбних відносинах з іншими особами він не перебуває. ОЦІНКА СУДУ Судом встановлено, що спірна квартира придбана сторонами у період шлюбу та є спільною сумісною власністю. Законодавство України не дозволяє визнавати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо спірна нерухомість є власністтю, у даному випадку співвласник кв. [ADDRESS] - [PERSON] . НОРМИ ПРАВА Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого Протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач не довела обставини, на які посилалась, як на підставу для задоволення позову, а відповідач у розумінні ЦК України є співвласником спірної квартири, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed