Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

В грудні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 23 червня 2009 року в райвідділі РАЦС м. Чортків Тернопільської області, актовий запис №97. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO], інвалід дитинства, який перебуває на її утриманні. За час спільного подружнього життя належної сімї не склалося через поведінку відповідача, який вживає спиртні напої та влаштовує скандали в сімї. Між ними часто виникали сварки, непорозуміння. Подружніх стосунків не підтримують, миритися не бажають. Просить розірвати шлюб з [PERSON], дитину залишити проживати з нею. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, в позові просить розглянути справу без її участі, так як буде знаходитись на лікуванні з дитиною. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, від нього поступила заява, в якій просить розглянути справу без його участі, згідний з позовними вимогами, зявитись в суд немає можливості. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Антипова) [PERSON] уклали шлюб 23 червня 2009 року, який зареєстрували в відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №97, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося через поведінку відповідача, який вживає спиртні напої та влаштовує скандали в сімї. Між сторонами часто виникають сварки та непорозуміння, сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного, миритися не бажають. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та малолітньої дитини, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітню дитину сторін після розірвання шлюбу суд залишає проживати з матір'ю.

Outcome: approved