Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

В грудні 2017 року до Баранівського районного суду звернулася [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] (далі також відповідач) про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 07.05.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. 02.09.2016 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], що підтверджено відміткою у паспорті та відповідним свідоцтвом про шлюб. З відповідачем вони мають одну спільну дитину доньку [PERSON], [INFO]. Донька проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач, у свою чергу, ухиляється від обовязку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а тому, позивач вирішила звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду подала заяву згідно якої наполягала на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві, справу просила розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, згідно якої частково визнав позов та просив стягувати з нього аліменти у фіксованому розмірі в сумі по 700 грн. щомісячно, справу просив слухати за його відсутності. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 07.05.2013 року рішенням Баранівського районного суду від 07.05.2013 року (а.с. 4). Даним рішенням суду на виховання [PERSON] залишено неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Згідно свідоцтва про народження серії 1-ТП №057789 [PERSON] являється донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). [PERSON] зареєструвала шлюб 02.09.2016 року змінивши прізвище «Косінська» на «Калініченко» (а.с. 3, 15). В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно ст.. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. З огляду на вимог чинного законодавства щодо обов'язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, суд прийшов до висновку, що вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню, адже відповідач перебуває у працездатному віці, доказів щодо наявності на утриманні інших осіб не надав, а його вимоги щодо стягнення аліментів у фіксованій сумі не підлягають задоволенню оскільки згідно ч. 3 ст. 181 СК України право вибору щодо стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій суміф чи у частці від доходу платника аліментів належить тому з батьків, з ким проживає дитина (а.с. 4). Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~ Актом виконаних робіт від 28.11.2017 року підтверджено той факт, що позивач сплатила 600 грн. за написання позовної заяви. Таким чином, вимога позивача про стягнення на її користь 640 грн. судових витрат підлягає частковому задоволенню. Окрім того, в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору щодо вимоги про стягнення аліментів, а тому,

Outcome: partial