Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

В грудні 2019 року адвокат Гірченко О.А, що діє в інтересах позивача [PERSON] звернулвся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про захист цивільних прав та інтересів, усунення перешкод у користуванні майном, дотримання правил добросусідства шляхом зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку та прибудинкової земельної ділянки [ADDRESS] та їм належить: позивачу [PERSON] 2/5 частин на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотконтори від 10.10.2007 за №2-805, та після узаконених добудов, проведених [PERSON] , її частка з даному будинку становить 17/20 частини даного будинку; позивачу [PERSON] 3/5 частин на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори від 10.10.2007 за № 2-803, але після узаконених добудов, проведених [PERSON] , його частка в зазначеному будинку становить 3/20 частини. Загальна площа будинку разом із узаконеними добудовами становить 115,1 кв.м., житлова площа 63,9 кв.м. Позивачам, також, належить прибудинкова земельна ділянка на підставі: [PERSON] державний акт права власності на земельну ділянку, пл. 0,0536 га серія ЯЗ №346541 від 14.11.2009 року, кадастровий номер - 3211200000:09:011:0099; [PERSON] державний акт права власності на земельну ділянку, пл. 0,0537 га серія ЯЗ №346547 від 14.11.2009 року, кадастровий номер - 3211200000:09:011:0100. Житловий будинок позивачів, знаходиться зі сторони розмежування земельної ділянки із сусідами, а саме будинку [ADDRESS] , що є власності у [PERSON] (5/54 частин), [PERSON] (5/54 частин), [PERSON] (7/27 частин), [PERSON] ( 8\\27 частин), та [PERSON] (7/27 частин та 2/9 частини). Загальна площа будинку становить 239 кв.м., житлова площа 165,4 кв.м., в той же час, загальна площа була збільшена за рахунок самовільно побудованої власником [PERSON] веранди, площею 7,8 кв.м. по плану «а1 1». Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , як співвласники частини будинку [ADDRESS] за відсутності своїх сусідів та позивачів по справі [PERSON] та [PERSON] , як власників будинку та прибудинкової земельної ділянки [ADDRESS] самовільно переустановили паркан між зазначеними земельними ділянками та змінили їх межі. Внаслідок чого площа земельної ділянки № [NUMBER] , що є у власності у [PERSON] була зменшена на 0,0030 га, тобто майже на 30 кв.м. згідно Абриса, наданого землевпорядною організацією. Потім, вони, на самовільно захопленій частині зазначеної земельної ділянки, вздовж всієї межі [PERSON] проложили підземний електричний кабель, довжиною понад 15 м., який за твердженням представника РЕС Лукового М.І. не є підключений, але проект на прокладення електрокабеля або інші дозвільні документи РЕС [PERSON] не були пред`явлені. Так само, як не було пред`явлено дозволу на встановлення бетонного стовпа, з метою підведення даного кабелю. Внаслідок чого, фасадна частина земельної ділянки (по [ADDRESS] ), що є у власності у [PERSON] була додатково зменшена, внаслідок чого вона позбавлена можливості ставити на даній частині ділянки автомобіль. А також, співвідповідач [PERSON] до своєї частини будинку добудувала прибудову на 2 поверхи, що в наслідку призвело до повної десолярізації земельної ділянки, що є у власності у [PERSON] , а співвідповідач [PERSON] до своєї частини будинку самовільно добудував веранду, площею 7,8 кв.м. по плану «а1 1». Зазначені добудови були зроблені із порушенням норм архітектурно-будівельного контролю, відповідно до п. 3.25а*ДБН 360-92** «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень» та норм пожежної безпеки, відповідно до п. 11.1 та п.11.5 Наказу МВС України «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні». Позивачі вважають, що відповідачами їм були спричинені незручності та ускладнення у користуванні їх будинком та прибудинковою земельною ділянкою. Також, відповідачі створюють конфліктні ситуації, пов`язані із установленням металевого паркану [PERSON] на відновленій межі та на протязі тривалого часу [PERSON] та [PERSON] як співвласники частини будинку [ADDRESS] порушують права та охоронювані законом цивільні інтереси [PERSON] та [PERSON] . А також, крім самочинно побудованої веранди, відповідачами, як співвласниками частини будинку [ADDRESS] був установлений навіс над парканом для свого автомобіля, висотою більш, як на 2,70 м. та довжиною 6,5 м. над самою межею позивача [PERSON] та перед її будинком. В зв`язку з тим, що своїми діями відповідачі [PERSON] та [PERSON] створили не можливі умови проживання для прилеглих власників сусіднього будинку [ADDRESS] , що належить позивачам, та при зверненні до них з даного питання, протягом тривалого часу неодноразово отримувала відмову в усуненні зазначених порушень та добровільного відновлення її законної межі, позивачі змушені були звернутися до суду з позовом за захистом свої цивільних прав та інтересів. Ухвалою судді від 15.01.2020 позовну заяву було залишено без руху, але 24.01.2020 представником позивача направлено на адресу суду заяву у відповідь на ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою судді від 27 січня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 10.03.2020 відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що перебуваючи у шлюбі зі [PERSON] , 18.08.1987 придбали 5/27 частин житлового будинку [ADDRESS] у [PERSON] . Між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] твердої межі не було. Придбавши 5/27 частин будинку [ADDRESS] , в 1987 році зі згоди власника будинку №9 [PERSON] та за її участі, згідно генерального плану (схеми) розташування будинку [ADDRESS] на присадибній земельній ділянці, зазначеної в технічному паспорті на житловий будинок (будинковолодіння) по [ADDRESS] від 23 липня 1987 року, вони встановили паркан із залізної решітки на металевих стовпчиках між домоволодіннями, який стоїть і по даний час. В 2002 році на підставі розробленого Київським обласним комунальним господарством Водопровідно-каналізаційного господарства «Київоблводоканал» проекту на водопостачання жилого будинку [PERSON] було проведено водопровід до її частини будинку. Згідно генерального плану-схеми садибної ділянки [ADDRESS] у визначеному проектом місці біля металевого забору був облаштований водопровідний колодязь (ВК -І), що підтверджується актом на скриті роботи від 10.12.2002, актом на випробовувальні роботи від 11.12.2002, актом на герметизацію від 12.12.2002. В 2011 році [PERSON] та [PERSON] поділили 5/27 частин будинку [ADDRESS] як спільне майно подружжя. Ухвалою про затвердження мирової угоди від 21.05.2012 за [PERSON] було визнано право власності на 5/54 частин будинку і за [PERSON] - також 5/54 частин будинку. Вимощення, трубопровід та огорожу залишено в спільному користуванні [PERSON] , та [PERSON] . Відповідно до частин в будинку між ними було поділено земельну ділянку, на якій розташовані 5/27 частин будинку [ADDRESS] . При цьому, згідно п.7 Ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2012 частину земельної ділянки у вигляді проходу від [ADDRESS] до сараю Ж в наявних межах залишено у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] . Тобто, від входу з [ADDRESS] до належної [PERSON] частини будинку [ADDRESS] і до належної [PERSON] частини цього ж будинку вздовж паркану зі сторони будинку [ADDRESS] залишено землю спільного користування (прохід). Вподальшому, в 2014 році і [PERSON] і [PERSON] було приватизовано присадибну земельну ділянку, при цьому земля спільного користування (прохід) до державних актів не ввійшли. А земельна ділянка площею 0,0038 га, що розташована далі від линку, вже має спільну межу із сусіднім домоволодінням [ADDRESS] , і була узгоджена із [PERSON] , про що свідчить її особистий підпис в Акті про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 01 серпня 2014 року. З огляду на вищевикладене відповідач [PERSON] позовних вимог [PERSON] не визнає та просить відмовити. 12.03.2020 відповідачем [PERSON] подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому він, також, просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві відповідача [PERSON] . Також, зазначив, що жодного самовільного переобладнання чи самовільних забудов в належному йому домоволодінні ним не проводилось. А 31.05.2019 належну йому частину будинку [PERSON] подарував своїй доньці [PERSON] . 01.04.2020 представником позивача [PERSON] адвокатом Гірченком О.А. подано до канцелярії суду письмові пояснення\~по суті\~позову з\~урахуванням відзиву відповідача, в яких [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] , подаючи свій відзив, умисно робить спробу ввести суд в оману, оскільки даний відзив містить низку неправдивої інформації, а пред`явлені документи свідомо надані не в повному обсязі або не достовірні. Також, зазначає, що відповідач [PERSON] не надала документів, які б оскаржили висновок спеціаліста щодо обстеження земельної ділянки з присвоєним кадастровим номером 3211200000:09:011:0099, обстеженої сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON] . Згідно з яким встановлена очевидна невідповідність фактичних координат земельної ділянки позивача по встановленій огорожі з їх значеннями, згідно даних Держземкадастру, що викликало зменшення площі фактичного землеволодіння [PERSON] . Крім того, співвідповідач не надала суду повних обмірів, виготовлених землевпо\-рядною організацією всієї земельної ділянки, (а не тільки приватизованої [PERSON] частки), що знаходиться в користуванні [PERSON] та [PERSON] на сьогоднішній день. А також, [PERSON] не долучила документи за 1987 рік, пов`язані із її земельною ділян\-кою, а саме: яка за площею земельна ділянка знаходилася в користуванні відповідачів на момент купівлі ними 5/27 частини будинку по [ADDRESS] , та яка земельна ділянка (та її площа) перебувала у користуванні у інших співвласників зазначеного будинку на той час. Такі дії відповідачів свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] намагаються приховати факти та відомості щодо фактичного збільшення земельної ділянки, що перебу\-вала в їх користуванні за рахунок захоплення ними частини сусідської земельної ділянки. 05.05.2020 представником позивача [PERSON] адвокатом Гірченком О.А. подано до канцелярії суду оновлену позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Фастівська міська рада, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про захист цивільних прав та інтересів, усунення перешкод у користуванні майном, дотримання правил добросусідства шляхом зобов`язання вчинити певні дії, відповідно д якої просить суд, з метою відновлення межі власника прибудинкової земельної ділянки [ADDRESS] - [PERSON] - зобов`язати відповідачів за їх рахунок: демонтувати встановлений\~ними паркан\~між земельними\~ділянками [ADDRESS] \~та [ADDRESS] ,\~та зобов`язати\~відповідачів не\~чинити перешкод\~при встановленні\~ [PERSON] \~нового паркану\~згідно межі,\~визначеної державним\~актом права\~власності на\~її земельну\~ділянку,\~пл.\~0,0536\~га серія\~ЯЗ №\~346541\~від 14.11.2009\~та зведеного\~земельної ділянки\~і абрису;\~демонтувати встановлений\~навіс над\~парканом,\~висотою 2,70\~м.\~та довжиною\~6,5\~м.\~над самою\~межею позивача\~ [PERSON] ;\~демонтувати проложений\~підземний електричний\~кабель,\~довжиною понад\~15\~м.\~та встановлений\~бетонний стовп. Також, всі судові витрати покласти на відповідачів. 24.06.2020 представником позивача [PERSON] адвокатом Гірченком О.А. подано до канцелярії суду додаткові письмові пояснення до позову [PERSON] , в яких зазначає, що обставини та документи, на які посилається співвідповідач [PERSON] є безпідставними. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги оновленої позовної заяви підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Мельник Т.О. позов не визнали, просили в задоволенні позову [PERSON] відмовити з причин, викладених у відзиві на позов та в додаткових поясненнях в порядку ч. 1 ст. 241 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день слухання справи повідомлена судом належним чином, 16.06.2020 до канцелярії суду подала письмову заяву з проханням розглянути справу в її відсутність, вимоги позовної заяви [PERSON] є безпідставними та не зрозумілими, тому проти задоволення її позову заперечує в повному обсязі. Представник третьої особи Фастівської міської ради в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлені судом належним чином, про що свідчать розписки про вручення судової повістки. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні 21.10.2020 позовні вимоги [PERSON] підтримав. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день розгляду справи повідомлені судом належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] , її представника -адвоката Гірченка О.А., відповідача [PERSON] , її представника адвоката Мельник Т.О., покази свідків та спеціаліста [PERSON] дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч. 1 ст. 79 ЗК України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. У відповідності до ч. ч. 1-6, 9-10 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впоряд\-кування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування терито\-рії для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвен\-таризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земель\-ному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадаст\-рового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у ч. 6-7 даної статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа на стороні позивача [PERSON] є співвласниками житлового будинку та прибудинкової земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є власником 2/5 частин на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотконтори від 10.10.2007 за №2-805 та після добудов, проведених [PERSON] , її частка з даному будинку становить 17/20 частин будинку. Третя особа на стороні позивача - [PERSON] є власником 3/5 частин на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори від 10.10.2007 за № 2-803, але після добудов, проведених [PERSON] , його частка в зазначеному будинку становить 3/20 частини. Позивач [PERSON] є власником прибудинкової земельної ділянки площею 0,0536 га на підставі державного акту на право права власності на земельну ділянку, серія ЯЗ №346541 від 14.11.2009 року, кадастровий номер - 3211200000:09:011:0099. Третя особа- [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0537 га згідно державного акту на прав власності на земельну ділянку, серія ЯЗ №346547 від 14.11.2009 року, кадастровий номер - 3211200000:09:011:0100. Позивач [PERSON] вважає, що дії відповідачів порушують її права та інтереси як власника будинку та земельної ділянки і просить суд, з метою відновлення межі земельної ділянки [ADDRESS] , зобов`язати відповідачів за їх рахунок : - демонтувати встановлений ними паркан між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] , та зобов`язати відповідачів не чинити перешкод при встановленні [PERSON] нового паркану згідно межі, визначеної державним актом права власності на її земельну ділянку, пл. 0,0536 га серія ЯЗ № 346541 від 14.11.2009 р. та зведеного земельної ділянки і абрису; - демонтувати встановлений навіс над парканом, висотою 2,70 м. та довжиною над самою межею позивача [PERSON] ; - демонтувати проложений підземний електричний кабель, довжиною понад 15 м та встановлений бетонний стовп. Обгрунтовуючи даний позов, позивач посилається на акт комісійного обстеження земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] від 02.12.2019 року (а.с.51-52) та на висновок спеціаліста сертифікованого інженера-землевпорядника [PERSON] (а.с.44-46 т.1). Відповідно до акту комісійного обстеження земельних ділянок №№ 9 та [ADDRESS] від 02.12.2019 року надано висновок, з якого вбачається наступне. Підземні електричні кабелі від стовпа до домоволодіння [ADDRESS] не проходять по території домоволодіння [PERSON] , але згідно фактично встановленого паркану, кабелі проходять по двору будинку [ADDRESS] . Кабель до електричної мережі не під`єднано. «Громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановити паркан, що розмежовує домоволодіння [ADDRESS] та [ADDRESS] згідно межових знаків винесеним в натурі на місцевість відповідно до документації із землеустрою, яка була підставою для передачі земельних ділянок у власність. Громадянці [PERSON] використовувати земельну ділянку у визначених документацією із землеустрою межах» та роз`яснено ст.103 та ч.2 ст.158 ЗК України. Жодних порушень чинного законодавства та правил добросусідства зі сторони відповідачів, комісією виявлено не було. Щодо висновку спеціаліста інженера-землевпорядника [PERSON] , то у пояснювальній записці зазначено, що є невідповідність фактичних координат поворотних точок земельної ділянки (по фактично встановленій огорожу) із їх значеннями за даними Державного земельного кадастру, що викликало зменшення площі фактичного домоволодіння на 0,0030га. Судом також встановлено, що 18 серпня 1987 року відповідач [PERSON] і [PERSON] придбали 5/27 частин житлового будинку [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу (а.с.148-152 т.1). Придбавши 5/27 частин будинку [ADDRESS] , в 1987 році зі згоди власника сусіднього будинку № 9 [PERSON] (матері позивача [PERSON] ) та за її участі, між цими домоволодіннями було встановлено паркан із залізної решітки на металевих стовпчиках. Дана обставина не була спростована стороною позивача. Позивач стверджує, що паркан, що розмежовує земельну ділянку, був переустановлений після смерті її матері [PERSON] приблизно у 2011 році, що, на її думку, призвело до зменшення розміру її частини земельної ділянки. Дана обставина не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи. 31.05.2019 року [PERSON] подарував належні йому 5/54 частин будинку [ADDRESS] - дочці [PERSON] - відповідач по справі. В 1987-1988 роках, над своєю частиною земельної ділянки Стоцькими було встановлено навіс над забором для паркування їх автомобіля. Даний навіс існує і по даний час. В 2011 році [PERSON] та [PERSON] поділили 5/27 частин будинку [ADDRESS] як спільне майно подружжя. Ухвалою про затвердження мирової угоди від 21.05.2012 року за [PERSON] було визнано право власності на 5/54 частин будинку, за [PERSON] - також 5/54 частин будинку (а.с.178-179 т.1). Вимощення, трубопровід та огорожу залишено в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частин в будинку між ними було поділено земельну ділянку, на якій розташовані 5/27 частин будинку [ADDRESS] . При цьому, згідно п.7 Ухвали Фастівського міськрайонного суду від 21.05.2012 року частину земельної ділянки у вигляді проходу від [ADDRESS] до сараю Ж в наявних межах залишено у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] . З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що від входу з [ADDRESS] до належної [PERSON] частини будинку [ADDRESS] і до належної [PERSON] частини цього ж будинку, вздовж паркану зі сторони будинку [ADDRESS] залишено землю спільного користування (прохід), яка не підлягає до приватизації власниками будинку, а з цього слідує, що в приватизованій відповідачем [PERSON] земельній ділянці площею 0,0055 га є межа із землею спільного користування (прохід), а не із земельною ділянкою [PERSON] . А земельна ділянка площею 0,0038 га, що розташована далі від будинку, вже має спільну межу із сусіднім домоволодінням [ADDRESS] і в свою чергу, була узгоджена із [PERSON] , про що свідчить її особистий підпис в Акті про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження межі земельної ділянки від 01.08.2014 (а.с.188 т.1) Проте, позивач стверджує, що претендує на цю частину земельної ділянки, що є у комунальній власності. Отже, фактично позивач має намір отримати у власність земельну ділянку, що перебуває у спільному користуванні власників будинку по [ADDRESS] та [INFO] . Судом встановлено, що в 2014 році, під час приватизації відповідачем [PERSON] своєї частини земельної ділянки, позивач - [PERSON] як суміжний землекористувач підписала їй акт встановлення в натурі та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 01.08.2014 року (т.1 а.с. 188). В подальшому, в 2015 році для введення в експлуатацію прибудови до свого будинку, що побудована на відстані менш ніж 8 метрів від будинку [PERSON] , позивач [PERSON] звернулась до [PERSON] із проханням надати їй нотаріально засвідчений дозвіл на будівництво на відстані 3,75 м. від свого будинку. До матеріалів справи долучена копія дозволу, відповідно до якого вбачається, що [PERSON] «не заперечує проти побудови моєю сусідкою [PERSON] прибудови з мансардним поверхом на відстані 3,75 м до моєї частки будинку». З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що посилання позивачки, на те що в 2011 році вона побачила, що «здвинутий» у 1990 році паркан «стоїть дугою» є голослівними припущеннями (т.1 а.с. 134-135). Що стосується побудованої [PERSON] веранди площею 7,8 м кв, то в цій частині доводи позивача теж не відповідають дійсності, оскільки згідно довідки КП ФМР «Фастівське БТІ» від 22.02.2019, «станом на 06.02.2019 року самовільного переобладнання та самовільних забудов в домоволодінні гр.. [PERSON] не виявлено» (а.с.207 т.1). В судовому засіданні були допитані свідки сторони позивача, іі сини- [PERSON] , [PERSON] та її співмешканець [PERSON] , які маючи різний вік, різну освіту, різний життєвий досвід озвучували в суді один і той самий текст, а саме- про намагання [PERSON] захопити сусідню земельну ділянку, про сарай, за яким вони, будучі дітьми, могли пролізти до забору, а коли виросли, то - ні, і про те, що бабуся постійно їм всім жалілась на сусідів. Суд, досить критично оцінює покази даних свідків, оскільки безпосередніми свідками будь-яких дій відповідачів, що мають відношення до предмету даного спору, ці особи не були, а фактично давали покази з чужих слів-слів самої позивачки. Свідок [PERSON] , який є рідним братом позивачки і співвласником будинку, суду пояснив, що цитата «забор весь час з`їзджає» і що цитата «захоплення земельної ділянки відбулося в 2014 році». Дані свідчення, на думку суду, не можуть бути доказом захоплення відповідачами частини земельної ділянки позивача [PERSON] і в розумінні ст..77 ЦПК України не є належними доказом по справі. Крім цього, ці свідки є зацікавленими свідками на стороні позивача, враховуючи наявність родинних стосунків між ними і позивачем. Щодо пояснень в судовому засіданні спеціаліста [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 69 ЦПК свідком може бути кожна особа, якій відомі будь- які обставини, що стосуються справи. Відповідно до ч.1 ст. 91 ЦПК виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. Відповідно до ч.3 ст. 91 ЦПК заява про виклик свідка має бути подана до початку першого судового засідання у справі, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Заяви про виклик [PERSON] , в якості свідка позивач суду не подавав. Отже, пояснення [PERSON] не є показом свідка і не є доказом в справі. Відповідно до ст.74 ЦПК України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта. Спеціаліст зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом, відповідати на поставлені судом питання, надавати консультації та роз`яснення, у разі потреби надавати суду іншу технічну допомогу. \~ \~ \~ \~При цьому, позивачем, при поданні висновку спеціаліста до суду, не було долучено сертифіката суб`єкта оціночної діяльності - [PERSON] , не були надані такі підтверджуючі документи і в суді під час надання пояснень спеціалістом в ході судового розгляду. Особа була встановлена за паспортом. [PERSON] суду пояснив, що 02.10.2019 ним, на замовлення землевласника [PERSON] , була обстежена земельна ділянка за адресою [ADDRESS] та встановлено невідповідність фактичних координат поворотних точок земельної ділянки (по фактично встановленій огорожу) із їх значеннями за даними Державного земельного кадастру, що викликало зменшення площі фактичного домоволодіння на 0,0030га. Суд погоджується з тим, що встановлений спеціалістом факт невідповідності координат (з бази Державного земельного кадастру) належної [PERSON] земельної ділянки її фактичним координатам в натурі (на місцевості) мають місце, проте стались останні можливо внаслідок помилок спеціалістів при виготовленні технічної документації та внесенні цих земельних ділянок до кадастрової карти, але, ці суто технічні питання вирішуються в позасудовому порядку за заявами суміжних співвласників шляхом виправлення помилки в кадастровій карті. Отже, дані твердження, не підтверджують тих обставин, які, як стверджує позивач, стали підставою її позову, а саме: що відповідачі протягом багатьох років здвигали межовий паркан на її територію. З урахуванням встановлених судом обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідно до вимог процесуального закону кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і підтвердити їх належними доказами. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта. Клопотань про призначення по справі експертизи позивачем заявлено не було. Належні і допустимі докази того, що відповідачі [PERSON] , та [PERSON] в будь-який спосіб порушують будь-які цивільні права та інтереси позивачки, в матеріалах справи відсутні. Посилання позивачки на те, що цитата «за відсутності своїх сусідів та позивачів по справі [PERSON] та [PERSON] » відповідачі «самовільно переустановили паркан між земельними ділянками та змінили їх межі» є лише припущенням, на якому не може ґрунтуватись судове рішення. Щодо вимоги позивачки про зобов`язання відповідачів «демонтувати проложений підземний електричний кабель і встановлений бетонний стовп». Так, судом встановлено, що заміна аварійної дерев`яної електроопори на залізобетонну була проведена в 2019 році спеціалістами РППрАТ «Київобленерго» за заявою замовника [PERSON] . Особисто гр. [PERSON] опору не встановлювала. Нововстановлена залізобетонна електроопора встановлена за межами подвір`я [PERSON] на вулиці Унавській по проекту ППВ, що підтверджується відповідною довідкою (т.1 а.с.206). Відповідно до Правил охорони електричних мереж, затверджених Постановою КМУ від 04.03.1997 року №209 земельні ділянки під встановленими електроопорами та прокладеними під землею електрокабелями являються охоронюваними зонами, розмір яких встановлюється законом у відповідності до розміру і потужності таких електроопор. Самостійне демонтування громадянином електроопори або електрокабелів є порушенням закону, а враховуючи, що електрокабелі під`єднані до електромережі і забезпечують електричним током будинок, то будь-яке втручання в цю систему ще й загрожує здоров`ю і життю такого громадянина. Також, суд звертає увагу, що встановлена на вул. Унавській спеціалістами ПрАТ «Київобленерго» електрична опора жодним чином не порушує і не може порушувати будь - які права чи інтереси позивачки. Отже, належних та допустимих доказів вини відповідачів в даному випадку, позивачем надано не було, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині позову. Також позивачка просила суд зобов`язати відповідачів демонтувати навіс. Як вбачається з матеріалів справи, навіс над земельної ділянкою [PERSON] встановлено в 1988 році. Для його встановлення жодних дозволів архітектора чи спеціаліста з містобудування не вимагалось. Чим саме навіс порушує права позивача, і які саме права, із позовної заяви та пояснень позивача судом встановлено не було, у зв`язку з чим відсутні підстави для задовлення позову в цій частині. На спростування припущень позивачки про нібито здійснення власниками домоволодіння [ADDRESS] будь-яких самовільних прибудов до свого будинку, то в матеріалах справи містяться відповідні письмові докази, зокрема довідки Фастівського БТІ. (а.с.207т.1). Отже, в ході судового розгляду поданого позову, позивачем не доведено порушення відповідачами її цивільних прав та інтересів, не доведено створення їй відповідачами будь-яких перешкод у користуванні нею майном, не доведено порушення відповідачами правил добросусідства, а тому відсутні підстави для зобов`язання відповідачів демонтувати паркан, навіс, електричний стовп та електричний кабель. Як у позивачки [PERSON] , так і у відповідачів [PERSON] , [PERSON] є правовстановлюючі документи на їхні домоволодіння - на житлові будинки, споруди і земельні ділянки, між власниками цих домоволодінь були узгоджені усі спірні питання щодо меж обох спірних земельних ділянок та споруд на них, позивачка [PERSON] набула право власності на своє домоволодіння за адресою: [ADDRESS] вже після встановлення такого порядку користування, під час успадкування свого домоволодіння ніяких претензій відповідачці [PERSON] або третій особі [PERSON] ,. не пред`являла, її влаштовував такий порядок користування її домоволодінням і земельною ділянкою, станом на теперішній час не вбачається, яким саме чином відповідачі [PERSON] та [PERSON] порушили права позивачки на користування її будинком та земельною ділянкою, оскільки відповідних доказів суду не надано. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов є безпідставним, не доведеним та не обґрунтованим.

Outcome: dismissed