Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 26.09.2009 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськраойнного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 592 - розірвати та стягнути на її користь сплачений нею судовий збір. В обґрунтування позову вказувала, що з 26.09.2009 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають двоє дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, в зв'язку з тим, що мають різні характери, погляди на життя, між ними відсутні взаємоповага та взаєморозуміння, останнім часом почали виникати конфлікти та суперечки, відповідач почав зловживати алкогольними напоями та систематично не ночував вдома по кілька тижнів, що лише погіршило їх стосунки. Шлюб протягом останнього року життя носить лише формальний характер, сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, ведуть окреме господарство, мають окремі бюджети, проживають окремо, спроби примиритися були марними, тому вважає збереження шлюбу неможливе. 14.03.2018 року відкрито провадження у даній справі. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. 14.05.2018 року позивач звернулась до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, судові витрати просила залишити за нею. Відповідач в поданій 14.05.2018 року заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 26.09.2009 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 592. Від спільного життя подружжя мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 320 грн. сплаченого при поданні позову в сумі 640 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 320 грн. стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved