Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

В грудні 2018 року заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що 28.02.2017 року у м. Донецьку на тимчасово непідконтрольній території України помер її брат, [PERSON]. Для встановлення цього факту та отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка вона зверталась до Дзержинського міського суду Донецької області. Факт смерті був встановлений рішенням суду від 28.02.2018 року та на підставі цього рішення 28.02.2018 року було видане свідоцтво про смерть серії ІІ-НО № 017139. Також зазначила, що вона з братом з 20.11.2004 року до дати його смерті мешкали за однією адресою. Після його смерті залишилась несплачена пенсія, яку вона не може отримати без отримання свідоцтва про право на спадщину. Для отримання такого свідоцтва вона звернулась до приватного нотаріуса маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], але їй були надані розяснення від 31.10.2018 року про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі наданих документів та запропоновано звернутись до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем. У звязку з чим, заявник [PERSON] вимушена звернутись до суду і просить суд встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON], померлим 28.02.2017 року, в період часу з 20.11.2004 року і по день його смерті. В судове засідання заявник [PERSON] не зявилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, підтримала заявлені вимоги, просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої\~особи -\~ Пролетарської\~районної у\~місті Донецьку\~ради в судове засідання не з'явився, про дату, час, місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Дослідив матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії ІІ-НО №017139 від 28.02.2018 року, [PERSON], [INFO], помер 28.02.2017 року у м. Донецьк. Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з несплаченої пенсії [PERSON] На підтвердження родинних зв'язків заявника з померлим [PERSON] суду надано копії свідоцтв про народження серії ЯВ №651642 від 01.08.1951 року та серії 1-НО №415072 від 16.08.2011 року, копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 31.10.2018 року. З листа «Про надання розяснення» приватного нотаріуса маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] за №624/01-16 від 31.10.2018 вбачається, що [PERSON] запропоновано звернутись до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем. Однак заявник не може надати нотаріусу для заведення спадкової справи документи, які можуть підтвердити факт його спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отримання довідки компетентного органу про підтвердження місця реєстрації спадкодавця та спадкоємця за однією адресою, як запропоновано нотаріусом, наразі неможливо, оскільки м. Донецьк є непідконтрольною Україні територією. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 місцем відкриття спадщини є останнє місце реєстрації спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 передбачено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Пунктом 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 № 5, судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Частина 1 ст.1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що з 20.11.2004 року по день смерті [PERSON], заявник [PERSON] проживала разом з ним за адресою: м. Донецьк, вул. Роздольна, 9/90 Факт постійного проживання заявника з спадкодавцем [PERSON] на момент його смерті підтверджуються копією паспорта [PERSON] серії ВК 831467, виданого 09.08.2011 року Пролетарським РС у м. Донецьку ГУ ДМС України в Донецькій області, в яких зазначена одна й та сама адреса реєстрації з заявником: м. Донецьк, вул. Роздольна, 9/90 та іншими документами, що отримані заявником за місцем проживання у звязку з оформленням свідоцтва про смерть брата. Таким чином, в своїй сукупності проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі, суд вважає доведеним факт того, що заявник [PERSON] проживала однією сімю з братом [PERSON] на час відкриття спадщини, а тому вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини є законними та обґрунтованими.

Outcome: approved