Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

В грудні 2020 року заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви зазначили, що між ними 31.10.2015 року було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2623. В період шлюбу у них народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між заявниками не склалося, вони втратили почуття любові, спільне господарство не ведуть та вони прийшли до спільного рішення про розірвання шлюбу. Шлюб носить формальний характер, його збереження є неможливим, що суперечить їх інтересам. Між ними досягнуто згоди щодо місця проживання дітей, та участі кожного з них у вихованні та утриманні їх спільних дітей. В зв`язку з викладеним, просили вимоги заяви задовольнити та шлюб розірвати. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.12.2020 року, у справі було відкрито провадження. Заявники та їх представники в судове засідання не з`явились. Суду подали спільну письмові заяви, в яких просили розгляд справи проводити без їх участі та шлюб розірвати. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 31.10.2015 року між заявниками був укладений шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2623, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження. 05.12.2020 року між[PERSON] та [PERSON] було укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черниш М.О., реєстровий номер 1180. Судом встановлено, що сторони однією сім`єю не проживають, спільне домогосподарство не ведуть, фактичні шлюбні відносини припинені, примирення між ними неможливе. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно із ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Аналогічна позиція викладена і в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам заявників, що має істотне значення, та те, що судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, суд вважає, що заява є обґрунтованою та законною, в зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Outcome: approved