Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

В вересня 2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати недостовірною і такою, що принижує честь та гідність, і порушує право на недоторканість ділової репутації [PERSON] інформацію, поширену [PERSON], та стягнути з [PERSON] на його користь 100000,00 грн. моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 22 лютого 2016 року відповідач надала письмові свідчення слідчому СВ Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанту поліції [PERSON] У своїх свідченнях вона стверджує, що майно, яке належить позивачу на праві приватної власності, придбане третьою особою. Діями [PERSON] було порушено його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Тобто, відповідач завідомо надає свідчення (розповсюджує інформацію), що не відповідають дійсності. Вищезазначені свідчення [PERSON] порушують його немайнові права честі, гідність та ділову репутацію, мають негативний характер, оскільки такими діями відповідач повідомляє третім особам про порушення позивачем вимог чинного законодавства України та прийнятих у суспільстві принципів моралі, етики тощо. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до нього, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи - приниження його гідності. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь. Зважаючи на все вищевикладене, позивач вважає, що діями відповідача йому завдано шкоди його немайновим інтересам, порушивши його гідність, честь та ділову репутацію. Внаслідок окреслених порушень його прав, в порядку ст. 23 Цивільного кодексу України, він має право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої він оцінив в 100000 грн. В судове засідання позивач не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій підтримав свої позовні вимоги і просив задовольнити їх в повному обсязі. Справу просив розглянути за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Відзиву на позов не подала. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам. Позивач, звертаючись до суду, вказав, що відповідач поширила відносно нього недостовірну і таку, що принижує честь та гідність, і порушує право на недоторканість ділової репутації інформацію, коли надавала свідчення в якості свідка в рамках кримінального провадження № 12016040650000727, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.02.2016 року. Позивач також вказав, що такими діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яку він оцінив в 100000 грн. і просив стягнути її з відповідача. Разом з тим, суд вважає такі твердження позивача необґрунтованими і безпідставними, а його позов таким, що не підлягає задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів). При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В той же час, доказування позивача у даній справі ґрунтується на самих лише припущеннях, які не підтверджені належними доказами, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України. Саме лише посилання позивача на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року не звільняє позивача від обовязку доведення правомірності своїх позовних вимог, а також не покладає такого обовязку на суд. Сам же позивач в судове засідання не зявився, а надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Таким чином, позивач перекладає обовязок доказування на інших учасників судового процесу та суд, що суперечить, в свою чергу, принципу диспозитивності цивільного судочинства Зокрема положеннями ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Таким чином, з урахуванням чинної на момент розгляду справи норми закону щодо диспозитивності цивільного судочинства, судом було вжито всіх допустимих способів захисту прав позивача, а позивач, в свою чергу, розпорядився своїми правами на власний розсуд. Крім того, у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, судам розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Але ж позивачем не доведено суду наявність завданої йому моральної шкоди, наявність причинного звязку між шкодою і інформацією, наданою відповідачем в якості показів свідка в рамках кримінального провадження № 12016040650000727, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.02.2016 року, а також вини останньої в її заподіянні. Більш того, позивачем не доведений і розмір визначеної ним шкоди, зокрема з чого він виходив при визначенні розміру шкоди, яку він оцінив аж в 100000 грн. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, враховуючи відсутність в справі доказів в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог до [PERSON] про захист гідності та ділової репутації, та відшкодування моральної шкоди. При цьому, оскільки позивач звільнений від сплати при зверненні до суду і йому відмовлено в задоволенні його позовних вимог, суд вважає необхідним компенсувати судові витрати за рахунок держави, в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed