Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати право власності на нерухоме майно, а саме: незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 56%, з господарськими будівлями та спорудами; земельну ділянку, загальною площею 0,2400 га, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Кіровське, вул. Будівельників, буд. 38, та які зареєстровані на праві власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]), за ПАТ «Банк Восток» (код ЄДРПОУ 26237202) в рахунок погашення заборгованості [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) за кредитним договором №33-04/в від 27.02.2004 року; стягнути з [PERSON] та [PERSON] судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 3654,00 гривень на користь ПАТ «Банк Восток» (код ЄДРПОУ 26237202). В обґрунтування позову позивач вказав, що 27 лютого 2004 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 33-04/в, відповідно до умов якого банк надав кредит позичальнику у сумі 100\~000,00 доларів США, строком з 26.02.2004 року по 25.02.2009 року під 16,00% річних. Так, позичальником погашення заборгованості за Кредитним договором здійснено не було, станом на 13.10.2014 року заборгованість позичальника за Кредитним договором складала 2\~275\~165,93 грн. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між банком та позичальником 27.02.2004 року було укладено Іпотечний договір №33-04/в/1, відповідно до якого позичальником було передано в іпотеку: незавершений будівництвом (готовність 79%) житловий будинок № 38, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, селище Кіровське, вул. Будівельників, та земельна ділянка, на якій розташований будинок, загальною площею 0,2400 га, яка належала на момент укладення Договору іпотеки на праві власності позичальнику на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП №008757. 05 липня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги за Кредитним договором за ціною 473746,37 грн., відповідно до якого банк як первісний кредитор відступив за плату [PERSON] право вимоги за Кредитним договором у повному обсязі. 10 серпня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено Договір відступлення права вимоги за Договором іпотеки. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.11.2010 року за позовом позичальника до [PERSON], [PERSON], банку, приватного нотаріуса [PERSON] про визнання договорів недійсними та виключення із запису іпотек було вирішено визнати недійними договори відступлення права вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки та виключення із Державного реєстру іпотек записів щодо іпотеки будинку та земельної ділянки. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 14.06.2011 року дане рішення було залишено без змін. У звязку з визнанням договорів відступлення недійсними банком на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.07.2011 року було повернуто [PERSON] грошові кошти у сумі 473746,37 грн. Як зясувалося, 07.05.2008 року [PERSON] на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2008 року було зареєстровано право власності на Предмет іпотеки у Дніпропетровському районному «КП БТІ». Даним рішенням суду було визнано право власності на Предмет іпотеки. Однак, після скасування рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2008 року по справі №2-1879/08 [PERSON] перестала бути власницею Предмету іпотеки. Але, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на дату подання даної позовної заяви право власності на Предмет іпотеки зареєстровано за [PERSON] У звязку з тим, що право власності на Предмет іпотеки без згоди банку як іпотекодержателя було зареєстровано за [PERSON], яка фактично не є власницею Предмета іпотеки, а власницею є позичальник, [PERSON] не може в позасудовому порядку зареєструвати право власності на Предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на Предмет іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У звязку з тим, що позичальником не здійснено погашення заборгованості за Кредитним договором, виконання яких забезпечено переданням у іпотеку Банку Предмету іпотеки, [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України звернувся до суду з вимогами про визнання права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань позичальника за кредитним договором. У судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася про час та місце розгляду справи повідомлялася. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до п. 9 ст. 74 ЦПК України, що підтверджується оголошенням в газеті «Вісті Придніпровя» № 26 (1621) від 02.04.2015 року. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. У відповідності з ч. 1, ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Банк Восток» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Хоум [PERSON]», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Хоум [PERSON]», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Хоум [PERSON]», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Агробанк». 27 лютого 2004 року між ЗАТ «Агробанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 33-04/в, відповідно до п.1.1 якого [PERSON] зобовязався надати кредит позичальнику у сумі 100000,00 доларів США строком з 26.02.2004 року по 25.02.2009 року під 16,00% річних (а.с.11). Відповідно до заяви [PERSON] від 27 лютого 2004 року Банком через касу було видано грошові кошти у сумі 100000,00 доларів США, що підтверджується Заявою на видачу готівки № 1103036 від 27 лютого 2004 року (а.с.13). Таким чином, Банком було в повному обсязі виконано зобовязання за Кредитним договором. Відповідно до п. 4.2, 4.3 Кредитного договору [PERSON] зобовязалася погашати заборгованість за Кредитним договором у відповідності до Додатку № 1 до Кредитного договору, починаючи з місяця, наступного за датою видачі кредитних кошті, щомісячно в строк не пізніше 16 числа, погашати суму відсотків, нарахованих за попередній календарний місяць. Так, [PERSON] погашення заборгованості за Кредитним договором здійснено не було, що підтверджується виписками по рахункам, на яких обліковується заборгованість за кредитом, відсотками та пенею та розрахунком заборгованості. Станом на 13 жовтня 2014 року заборгованість [PERSON] за Кредитним договором складала: 79\~296,88 доларів США заборгованість за кредитом; 70\~204,17 доларів США заборгованість за відсотками; 338\~696,47 гривень заборгованість за пенею. Враховуючи, що офіційний курс долара США до гривні станом на 13 жовтня 2014 року складав 12,952882 грн. за 1 долар США, заборгованість [PERSON] в гривнях за Кредитним договором станом на 13 жовтня 2014 року склала 2\~275\~165,93 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між ЗАТ «Агробанк» та [PERSON] 27 лютого 2004 року було укладено Іпотечний договір № 33-04/в/1 (а.с.15-16), відповідно до якого позичальницею було передано в іпотеку: незавершений будівництвом (готовність 79%) житловий будинок №38, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, селище Кіровське, вул. Будівельників, та земельна ділянка, на якій розташований будинок, загальною площею 0,2400 га, яка належала на момент укладення Договору іпотеки на праві власності Позичальнику на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП №008757 (а.с.17). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте у порушення приписів зазначених норм права та умов кредитного договору відповідач не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування кредитом у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором. У відповідності з ч. 1 ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 05.06.2003 року, яка діяла на момент укладання Договору іпотеки) іпотека об'єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку земельної ділянки, на якій виконується будівництво, або шляхом передачі в іпотеку нерухомого майна, право власності іпотекодавця на яке виникне в майбутньому. 05 липня 2007 року між Банком та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги за Кредитним договором за ціною 473746,37 грн., відповідно до якого [PERSON] як первісний кредитор відступив за плату [PERSON] право вимоги за Кредитним договором у повному обсязі. 10 серпня 2007 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір відступлення права вимоги за Договором іпотеки. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області № 2-1179/10 від 19.11.2010 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Банку, приватного нотаріуса [PERSON] про визнання договорів недійсними та виключення із запису іпотек було вирішено визнати недійними договори відступлення права вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки та виключення із Державного реєстру іпотек записів щодо іпотеки Будинку та Земельної ділянки, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 14 червня 2011 року було залишено без змін. У звязку з визнанням договорів відступлення недійсними Банком на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2011 року № 2-204/11 було повернуто [PERSON] грошові кошти у сумі 473746,37 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 19.12.2011 року (а.с.21). 26 червня 2012 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 2-410/1634/12 за позовом Банку було застосовано наслідки визнання договорів відступлення права вимоги недійсними, а саме: зобовязано приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] внести до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна відомості про обтяження іпотекою та накладення заборони відчуження Земельної ділянки та Будинку на підставі Договору іпотеки. 07 листопада 2012 року приватним нотаріусом [PERSON] було внесено на підставі рішення суду запис про іпотеку будинку та земельної ділянки за реєстраційним номером 13218233 та про заборону на нерухоме майно, що підтверджується витягами з ЄРЗВОНМ № 13218904 (а.с.27), та № 13218743 (а.с.26). Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 412/2542/2012 від 14 травня 2012 року було встановлено наявність заборгованості за Кредитним договором станом на 14 лютого 2012 року у розмірі: 79296,88 доларів США за кредитом; 70204,17 доларів США за відсотками; 121188,55 гривень заборгованість за пенею (а.с.28). На підставі вищевказаного судового рішення банк отримав виконавчі листи про стягнення суми боргу за Кредитним договором та судовими витратами (а.с.29,30), які подано до Відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ, у звязку з чим ВДВС було відкрито виконавче провадження № 34200570. Постановою ВДВС від 26 грудня 2013 року виконавчі листи повернуто стягувачеві у звязку з відсутністю майна у [PERSON] Як зясувалося, 07 травня 2008 року [PERSON] на підставі Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2008 року № 2-1879/08 (а.с.32-34) зареєстровано право власності на Предмет іпотеки у Дніпропетровському районному «КП БТІ», що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно реєстраційний № 22784427 від 07.05.2008 року (а.с.49). Даним рішенням суду було визнано право власності на Предмет іпотеки. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2008 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2008 року № 2-1879/08 було скасовано, а справу направлено до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Так, 04 березня 2009 року ухвалою Верховного суду України, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2008 року скасовано, а справу передано на новий апеляційний розгляд. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2009 року, вищевказане рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2008 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 25 січня 2010 року Ухвалою Верховного суду України Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2009 року залишено без змін. 12 січня 2011 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у позові [PERSON] до [PERSON] - відмовлено. Таким чином, після скасування рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2008 року по справі № 2-1879/08 [PERSON] перестала бути власницею Предмету іпотеки. Але, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на Предмет іпотеки зареєстровано за [PERSON]. Відповідно до п. 4.7 Договору іпотеки при невиконання Позичальником будь-яких своїх зобовязань за Кредитним договором, а також порушення Позичальником умов Договору іпотеки, в рахунок їх виконання, до Банку переходить право власності на Предмет іпотеки. Банк має право оформити своє право власності на Предмет іпотеки в установленому законом порядку в будь-який час. Це застереження є правовою підставою для реєстрації права власності за Банком на Предмет іпотеки. Відповідно до положень статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Станом на 10 жовтня 2014 року вартість Предмета іпотеки складає 1\~893\~353,00 грн. (вартість земельної ділянки складає 235209,00 грн., вартість незавершеного будівництвом будинку складає 1\~658\~144,00 грн.), що підтверджується висновком від 10 жовтня 2014 року СОД ПП «Діалог» (а.с.51-53). У звязку з тим, що право власності на Предмет іпотеки без згоди Банку як іпотекодержателя було зареєстровано за [PERSON], яка фактично не є власницею Предмета іпотеки, а власницею є [PERSON], [PERSON] не може в позасудовому порядку зареєструвати право власності на Предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на Предмет іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Окрім цього, відповідно до абз. 3 п. 7 Висновків Верховного суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої у п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за ІІ півріччя 2013 року (Лист ВСУ від 01.02.2014 року) виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Відповідно до Листа Верховного суду України від 07 жовтня 2010 року «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 року)» значиться, що в деяких випадках банки пред'являють вимоги про припинення права власності іпотекодавця на предмет іпотеки та визнання такого права за банком, маючи на увазі спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність. Проте у судах виникло питання про те, чи такий спосіб захисту порушеного права кредитора в судовому порядку відповідає положенням розд. 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на майно за положеннями статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено лише в порядку позасудового врегулювання спору. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Разом із тим ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі). Отже, наведеними вище нормами законодавства, насамперед ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, разом з іншими, може застосовуватися, якщо це передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Крім того, було б нелогічно, що сторони за законом можуть це питання врегулювати в позасудовому порядку, але позбавлені цього права в судовому порядку за рішенням суду. Це суперечило б і статтям 55, 124 Конституції. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення ч. 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. У звязку з тим, що [PERSON] не здійснено погашення заборгованості за Кредитним договором, виконання яких забезпечено переданням у іпотеку Банку Предмету іпотеки,

Outcome: approved