Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

В грудні 2013 року поштою позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просив відшкодувати на його користь моральну шкоду в сумі 10000 грн., посилаючись на те, що під час виконання трудових обов'язків на підземних роботах у відповідача протягом більше 22 років він отримав професійне захворювання: хронічний бронхіт П фаза затихаючого загострення, прикореневий та нижньодольовий пневмофіброз, легеневу недостатність 1 ступнею, за яким вперше 03.06.2010 висновком МСЕК встановлено 25 % втрати професійної працездатності. Оскільки втрата здоров'я та працездатності спричинили позивачеві фізичні та моральні страждання, призвели до порушення нормальних соціальних зв'язків, втрати роботи, необхідності додавати додаткові зусилля для організації життя, постійно лікуватися, позбавили можливості реалізації своїх звичок та бажань, йому завдано моральну шкоду, яку він просив відшкодувати на його користь за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з викладених в позові підстав повністю, просив стягнути на його користь 10000 гривень, що буде достатнім для компенсації його моральних втрат. Суду пояснив, що працював у відповідача з часу заснування шахти, коли засоби пилеподавлення майже не застосувались та були неефективними. Через захворювання його непокоять кашель, пітливість, відчуває фізично немічним, що змінило його звичайний ритм життя, утруднило спілкування з людьми, змушує приймати ліки, не дозволяє займатись роботою в побуті. Представник відповідача за довіреністю Карпенко В.В. позов не визнала з підстав, викладених в письмових запереченнях, за якими вважає недоведеними факт спричинення моральної шкоди позивачу та її розмір. Доказів в обґрунтування заперечень проти позову до суду не надала. На підставі наданих позивачем письмових доказів судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Позивач добросовісно працював електрослюсарем підземним, горно робочим очисного забою, проходчиком підземним в умовах впливу шкідливих факторів виробництва у відповідача 22 роки 9 місяців. Звільнений 18.06.2008 за власною ініціативою у зв'язку з виходом на пенсію за стажем. Умови праці позивача у відповідача викладені в акті розслідування хронічного професійного захворювання та санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці, в яких зазначено, що зміст вугле-породного пилу на робочому місці за професіями позивача, які є відповідальними за виникнення професійного захворювання, перевищував нормативні значення в 2,3-21 разів, дії шкідливих факторів позивач піддавався протягом 83,3 - 91,6 % робочої зміни, що свідчить про недотримання відповідачем вимог нормативних актів з охорони праці. Згідно виписці з історії хвороби № 39 за 2010 рік та висновку ЛЕК №4/110 від 02.02.10 ДУ «Інститут медицини праці Академії медичних наук України» вперше професійне захворювання у позивача виявлене в лютому 2010 року, йому протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних речовин, в несприятливих метеоумовах, зі значним фізичним навантаженням. За актом розслідування хронічного професійного захворювання від 16.03.2010 професійне захворювання позивача виникло за таких обставин: недосконалість технологічних процесів видобутку вугілля, тривала робота в умовах дії шкідливих факторів виробництва; причиною його є: запиленість повітря на робочому місці вище нормативних значень. За висновком МСЕК від 03.06.2010 позивачу вперше встановлено 25% втрати професійної працездатності за хронічним професійним захворюванням терміном на рік, визначена потреба в медикаментозному лікуванні. За висновками МСЕК від 13.05.2011 та 24.07.12 встановлено 30% втрати професійної працездатності, 3 група інвалідності, визначена потреба і в санаторно-курортному лікуванні, а за висновком МСЕК від 13.08.2013 - 25% безстроково. Вперше за медичною допомогою з приводу захворювання органів дихання звернувся в 2006 році, проходив курси реабілітаційного лікування щорічно, про що зазначено в виписці з історії хвороби, що об'єктивно підтверджує його пояснення в тій частині, що саме під час роботи у відповідача після тривалої роботи в підземних умовах стан його здоров'я різко погіршився. На підставі наданих позивачем доказів суд вважає встановленим наявність факту спричинення моральної шкоди позивачу ушкодженням здоров'я, яке він отримав під час виконання трудових обов'язків у відповідача, що покладає на останнього обов'язок відшкодувати цю шкоду. Правовідносини сторін регулюються статтею 237-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, даними в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Отже, за приписами ст.. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди серед іншого слід встановити факт порушення законних прав працівника у сфері трудових відносин. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК України. Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що позивач довів обґрунтованість своїх вимог, а саме - порушення відповідачем його законних прав та вину відповідача в спричиненні йому моральної шкоди. Згідно ст.. 43 Конституції України позивач має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується; має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Позивачем не заперечувалось, що для нього були створені належні умови праці. Конституційне право позивача на безпечні і здорові умови праці реалізується через охорону праці, як систему заходів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини в процесі трудової діяльності. Судом встановлено, що шахта Комсомолець Донбасу створена для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею незалежно від бажання та можливостей відповідача з об'єктивних причин є небезпечними та шкідливими з часу створення підприємства, про що був обізнаний позивач, який свідомо уклав трудовий договір, тобто, реалізував своє право, передбачене ст.. 43 Конституції України. В такому випадку для реалізації права позивача на належні, безпечні, здорові умови праці обов'язком відповідача є забезпечення відповідності умов праці на робочому місці працівника вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч.1 статті 153 КЗпП України. Судом установлено, що втрата працездатності позивача настала внаслідок професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами під час виконання ним трудових обов'язків. Отже, роботодавець не забезпечив створення нешкідливих та безпечних умов праці для позивача. Суд вважає, що внаслідок незабезпечення відповідачем права позивача на безпечні та нешкідливі умови праці позивачем втрачено здоров'я, чим заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок саме такої бездіяльності посадових осіб шахти позивач отримав захворювання органів дихання, що призвело до моральних страждань, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, вина відповідача в спричиненні шкоди здоров'ю доведена в суді дослідженими письмовими доказами. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку - травми чи отриманого ним хронічного захворювання - полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає. Моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення особистих немайнових прав людини на охорону здоров'я, на життя, що за Конституцією України є найвищою цінністю держави. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних та фізичних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливістю його відновлення, обмеженням характеру та умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копією трудової книжки, актом розслідування професійного захворювання, довідками МСЕК, виписками з історії хвороби, амбулаторної карти, висновком ЛЕК. При встановлені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів справедливості та розумності, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, вид та характер захворювань, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторному лікуванні, рекомендації щодо характеру та умов праці, за якими йому не протипоказана легка робота без контакту з пилом, токсичними газами, лише на поверхні та в сприятливих метеоумовах, а також вік позивача, час його роботи у відповідача в умовах дії шкідливих факторів виробництва. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 9000 гривень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 121,80 гривень.

Outcome: partial