Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до голосіївського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 9482 грн 92к. за Договором про користування електричною енергією №217681 від 12.06.2007 року. (а.с.2-4). З підстав, викладених у позові просив його задовольнити. Представник позивача не прибув в судове засідання, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав згоду на ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з'явився. Жодних клопотань про відкладення судового розгляду до суду завчасно не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати із договорів, правочинів чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року, Правила обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електроенергетику», відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Взаємовідносини між громадянами (фізичними особами - споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, в тому числі порядок укладення договорів та порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, регулюються відповідно до Правил користування електричної енергією для населення. Наявність відносин між сторонами, а отже і виникнення цивільних прав й обов'язків, також підтверджується діями сторін: позивач здійснює постачання електричної енергії та через КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр Київської міської державної адміністрації» щомісяця надсилає відповідачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а відповідач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Відповідно до п. 27 Правил користування електричної енергією для населення, у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного в договорі чи у платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Пунктом 42 вищевказаних Правил передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Судом достовірно встановлено, що 12.06.2007 року між сторонами укладено договір про користування електричною енергією №217681 на постачання до житлового будинку по вул..К.Маркса 118/1 в с.Віта Поштова у Київській області, за яким Енергопостачальник взяв на себе зобов'язання по постачанню Споживачеві електричної енергії(а.с.5,6) На виконання вимог п.5 Договору відповідачу встановлено електролічильник типу ЦЄ 6803В №60080094 з початковими показами 000108, що підтверджується актом допуску до експлуатації розрахункового обліку електроенергії побутового споживача від 17.06.2007 року (а.с.7). Згідно зафіксованих показників електролічильника (рахунок №8304734182 за жовтень 2013 року), за відповідачем рахується заборгованість у сумі 9482 грн 92к. (а.с.11). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved