Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

В грудні 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовують тим, що їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.08.2000 за № 6561-р та Свідоцтва про право на спадщину від 26.03.2018 за № 195 належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Згідно відомостей про зареєстрованих осіб, виданих Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 15.10.2019, за вищевказаною адресою, крім власників квартири, позивачів по справі, зареєстрована [PERSON] (відповідач по справі). [PERSON] не проживає на ніколи не проживала у вказаній квартирі. При цьому, при нарахуванні комунальних послуг, враховується і реєстрація відповідача, а тому позивачі просять суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 14.07.2020 на 11:20 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивачів надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач відзиву на позовну заяву не надала, причини своєї неявки суду не повідомила. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Направлена на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло за № 6561-р від 09.08.2000 квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26.03.2018 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємцем першої черги спадкування за законом є [PERSON] . Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 26.03.2018 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ніка Н.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 195, [PERSON] успадкував 1/3 частку квартири [ADDRESS] після смерті свого батька - [PERSON] . Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] виданому МБТІ 13.10.2017, право власної на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] . Згідно відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні /будинку, виданих Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради за № 19.03.03-25/І/5344/19 від 15.10.2019 за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно Акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 20.10.2019, що підписаний [PERSON] та [PERSON] , засвідчено, що починаючи з жовтня 2017 року [PERSON] в квартирі [ADDRESS] фактично не проживає. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] . За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи, що законодавством чітко передбачено, що у разі відсутності наймача понад шість місяців, він втрачає право користування житлом, а відповідач в спірній квартирі не проживає без поважних причин понад встановлені законом строки (щонайменше близько трьох років), участі в утримані житла не приймає, комунальні платежі не сплачує, що перешкоджає позивачам у здійсненні прав і нести обов`язки щодо вказаної квартири (в тому числі оплати комунальних послуг), суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування спірною кімнатою, підлягають задоволенню. Враховуючи, що при зверненні не було вирішено питання щодо клопотання позивача про звільненні від сплати судового збору, а спір розглянуто судом по суті, відповідно на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved