Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Третя особа - Ренійська райдержнотконтора будь-яких заперечень, додаткових заяв щодо позовних вимог не надала, просила про розгляд справі без участі її представника. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO]; копія витягу зі Спадкового реєстру від 30.08.2010 р.; копія довідки Орлівської сільської ради про належність нерухомості від 06.06.2013 р. згідно даних погосподарської книги села.; копія витягу з рішення Орлівської сільської ради від 02.03.1994 р. про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON]; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.07.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є вдовою нині померлого [PERSON] За життя [PERSON] збудував житловий будинок, розташований по [ADDRESS], у якому мешкав спільно із своєю родиною. Факт належності будинку [PERSON] підтверджується: копією технічного паспорту на будинок на його ім'я; копією довідки Орлівської сільради про належність нерухомості згідно даних погосподарської книги; копія витягу з рішення Орлівської сільради про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] - помер. Після смерті чоловіка позивачки відкрилась спадщина на вищезазначений житловий будинок. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті чоловіка позивачка звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. За зверненням позивачки нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок (чоловік позивачки за своє життя так і не встиг оформити технічний паспорт, свідоцтво про право власності на нерухомість та зареєструвати його у передбаченому законом порядку), про що 17.17.2014р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. На момент смерті [PERSON] разом із ним мешкала позивачка та син [PERSON] Відповідач є також спадкоємцем першої черги за законом, однак, він на спадщину після смерті батька не претендує, із заявою про її прийняття до нотаріуса не звертався, не заперечує, щоб позивачка оформила право власності на спадковий будинок після смерті батька. Позивачка у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не було оформлено правовстановлюючий документ на житловий будинок, у зв'язку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved