Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], [PERSON], про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Білозерське міста Добропілля, вул. Східна, 32/73. 05 червня 2013 року з її дозволу у вказаній квартирі були зареєстровані сестра та племінник позивача, які є відповідачами по справі. Проте з моменту реєстрації та станом на сьогоднішній день відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають, оскільки виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації. Той факт, що в квартирі зареєстровані відповідачі, заважає позивачу повноцінно користуватися та розпоряджатися своїм майном і змушує нести додаткові витрати на сплату комунальних платежів. У звязку з викладеним позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке належить позивачу на праві приватної власності. Позивач в судове засідання не зявилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не зявилась, звернулась в суд з заявою про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином. В той же час, до суду надійшли нотаріально посвідчені заяви з проханням розглядати справу у відсутності відповідачів, а також із зазначенням того, що відповідачі проти задоволення позовних вимог не заперечують. За вказаних обставин, з урахуванням вимог\~ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи № 593 від 19 грудня 2018 року, виданої Виконавчим комітетом Білозерської міської ради. (а.с. 6) Позивачу на праві приватної власності належить квартира, розташована за вищезазначеною адресою, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 11 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 813. (а.с. 8) Право власності позивача на зазначену квартиру підтверджується також копією Витягу про державну реєстрацію прав № 33857748, виданого 18 квітня 2012 року Добропільським бюро технічної інвентаризації (а.с. 9), а також копією Витягу з Державного реєстру правочинів № 11204852 від 11 квітня 2012 року. (а.с. 10) В квартирі, яка належить позивачу, з 05 червня 2013 року зареєстровані також відповідачі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією домової книги та інформацією, наданою виконавчим комітетом Білозерської міської ради від 04 січня 2019 року. (а.с. 11-12, 18-19) Згідно акта, складеного 20 грудня 2018 року головою ОСББ «Ковчег 32» та співвласниками будинку № 32 по вул. Східна в м. Білозесрьке, з 05 червня 2013 року за адресою: м. Білозрське, вул. Східна, 32/73, зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які за вказаною адресою не проживали з часу реєстрації та не проживають на даний час. (а.с. 14) Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~ Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.\~317,\~319,\~321 ЦК України). Частиною 1\~ст. 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1\~статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~\~будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~\~цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно д вимог ч.2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про прийняття заяви відповідачів про визнання ними позовних вимог. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі понад пять років без поважних причин не мешкають в квартирі за адресою: м. Білозерське, вул. Східна, 32/73, натомість як вбачається із змісту поданих до суду відповідачами заяв, своє місце проживання вони зареєстрували по місцю перебування за адресою: Російська Федерація, Московська область, Ногінський район, с. Обухове, вул. Радянська, 50/34, а тому суд вважає, що вони втратили право користування спірним жилим приміщенням на підставі\~ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved