Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернулася з позовом до Ілляшівської сільської ради Старокостянтинівського району, в якому просить визнати незаконними та скасувати розпорядження Ілляшівського сільського голови від 12.09.2018р. №30 про оголошення догани та розпорядження від 18.09.2018р. №31 про звільнення її з посади директора [PERSON] сільського будинку культури, поновити її на вказаній посаді, стягнути з відповідача втрачений заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18.09.2018 року, а також 5000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову вказує, що з 1980 року працювала на посаді художнього керівника Ілляшівського сільського будинку культури, а з 01.08.2011 року на посаді директора Ілляшівського будинку культури. 18.09.2018 року її було звільнено з займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки її звільнено за те, що розпорядженнями №16 від 01.06.2018 року та №30 від 12.09.2018 року до неї були застосовані дисциплінарні стягнення у виді догани та суворої догани відповідно, тобто підставою для її звільнення на підставі п.3 ст.40 КЗпП України стали вчинення нею дисциплінарних проступків, за які вона уже отримала стягнення у виді вищезазначених доган. Оскільки після накладення на неї доган 01.06.2018 року та 12.09.2018 року, іншого дисциплінарного проступку вона не вчиняла, тому вважає, що підстав для її звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України у відповідача не було. При цьому, позивачка звертає увагу суду на те, що в розпорядженнях про оголошення їй догани та суворої догани, а також і в розпорядженні про її звільнення не наведено конкретних підстав для застосування цих дисциплінарних стягнень, що суперечить приписам ст.40 КЗпП України. Також, позивачка стверджує, що незаконним звільненням їй завдано значної моральної шкоди, яка полягає у душевних переживаннях та стресі, пов`язаних із грубим порушенням її законних прав, погіршенням стану здоров`я, втраті нормальних життєвих зв`язків, оскільки вона багато років сумлінно пропрацювала на займаній посаді і завжди мала лише одні подяки та заохочення. Розмір морального відшкодування оцінює в 5000 грн. Крім того, в порядку ст. 235 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.09.2018р. по день ухвалення судом рішення. Розмір заробітної плати підтверджує довідкою №133 від 12.04.2019р. Ухвалою суду від 05.10.2018р. даний позов прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Відповідач, у встановлений судом термін направив відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги вважає безпідставними, а в позові просить відмовити, мотивуючи тим, що позивачка неодноразово порушувала встановлений сільським головою режим роботи сільського будинку культури, що підтверджується копіями актів від 30.05.2018р. та 31.05.2018р. та копією табелю обліку робочого часу [PERSON] за травень 2018р, за що їй була оголошена догана. Також, пізніше в зв`язку з проведенням ремонту в приміщенні сільського будинку культури, розпорядженням сільського голови було внесено зміни в графік роботи будинку культури, про що позивач була повідомлена, шляхом вручення їй копії відповідного розпорядження №27 від 29.08.2018р. Однак, вона відмовилася розписуватися про ознайомлення із розпорядженням, що підтверджується відповідним актом від 29.08.2018р. На думку відповідача, вищезазначені обставини свідчать про неодноразове грубе порушення позивачкою своїх трудових обов`язків, а також порушення режиму роботи ввіреного їй закладу. Крім того, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не визнає та вважає їх безпідставними, такими, що не підтверджені жодними доказами. 13.02.2019р. позивачем направлено відповідь на відзив, в якій вона зазначає, що 30.05.2018р. та 31.05.2018р., вона була відсутня на робочому місці лише протягом години. Про зміну розкладу роботи сільського будинку культури їй було повідомлено в усній формі, вважає таку зміну графіка роботи зміною істотних умов її праці, про що вона належним чином не повідомлялася. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 09.07.1980р. [PERSON] працювала на посаді художнього керівника Ілляшівського сільського будинку культури, а з 01.08.2011р. вона призначена директором Ілляшівського сільського будинку культури, що підтверджується відповідними записами в її трудовій книжці. Розпорядженням Ілляшівського сільського голови №12 від 30.04.2018р. встановлено розпорядок роботи Ілляшівського сільського будинку культури, а саме: понеділок, вівторок вихідні дні, починаючи з середи по неділю включно: з 09:00 по 13:00, з 13:00 до 20:00 перерва, з 20:00 до 24:00год. Згідно акта від 30.04.2018р. позивач відмовилася розписатися про ознайомлення із вказаним розпорядженням. Розпорядженням Ілляшівського сільського голови №16 від 01.06.2018 року [PERSON] оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме неодноразову відсутність на роботі. Підставами зазначено акти від 30.05.2018р. та від 31.05.2018р., якими зафіксовано факт відсутності позивачки на робочому місці [INFO] . в період з 21:00 по 22:00 год., а 31.05.2018р. з 20:00 по 21:00 год. З пояснень позивачки вбачається, що вона була відсутня у зазначені години на роботі, оскільки в її домогосподарстві отелилася корова. Від ознайомлення із вказаним розпорядженням під розписку позивач відмовилася, що підтверджується відповідним актом від 08.06.2018р. Розпорядженням голови Ілляшівської сільської ради від 29.08.2018р. внесено зміни в розпорядок роботи Ілляшівського СБК, про що повідомлено позивачку, від ознайомлення з яким під розписку вона відмовилася (акт від 29.08.2018р.) Розпорядженням голови Ілляшівської сільської ради від 12.09.2018р. [PERSON] оголошено сувору догану за порушення трудової дисципліни, а саме: невиконання розпоряджень сільського голови. Підставою зазначено акт про відмову отримати розпорядження від 29.08.2018р. та акт про відмову від надання пояснень. Розпорядженням Ілляшівського сільського голови №31 від 18.09.2018р. [PERSON] звільнено з посади директора Ілляшівського сільського будинку культури за неодноразове порушення трудової дисципліни з 19.09.2018р. на підставі п.3 ст.40 КЗпП та зобов`язано провести із позивачкою повний розрахунок. Із довідки виконкому Ілляшівської сільської ради №133 від 12.04.2019р. вбачається, що [PERSON] отримувала заробітну плату в розмірі: липень 2018р. 4000,00 грн., серпень 2018р. 4000,00 грн. Згідно довідки виконкому Ілляшівської сільської ради №33 від 04.02.2019р., [PERSON] не є членом профспілкового комітету, оскільки він відсутній в даній організації. Вказані обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються наявними у справі документами. З огляду на вищезазначене, судом враховується, що відповідно до положень п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Підставою для звільнення [PERSON] із займаної посади стало те, що двічі 01.06.18 року та 12.09.18 року її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни (розпорядження №16 від 01.06.2018 року та №30 від 12.09.2018 року). Відповідно до роз`ярень, даних в п.23 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Пункт 22 вищезазначеної постанови вказує, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема за п.3 ст.40 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. 147 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Встановлено, що розпорядженням Ілляшівського сільського голови №16 від 01 червня 2018 року [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення трудової дисципліни, а саме: неодноразову відсутність на роботі. Розпорядженням №30 від 12 вересня 2018р. до [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у виді суворої догани за порушення трудової дисципліни, а саме: невиконання розпоряджень Ілляшівського сільського голови, що є її керівником. Таким чином, приймаючи спірне розпорядження №31 від 18.09.2018р., яким [PERSON] звільнено з посади директора Ілляшівського сільського будинку культури на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, відповідач не врахував, що за ті два дисциплінарних проступки, які стали підставою для звільнення, на [PERSON] вже були накладені дисциплінарні стягнення у виді догани (розпорядження №16 від 01.06.2018р.) та суворої догани (розпорядження №30 від 12.09.2018р.), а тому повторне накладення стягнення у виді звільнення за ті ж проступки суперечить положенням ст. 147 КЗпП України, згідно якої за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких видів стягнення: догана або звільнення. З огляду на викладене, розпорядження Ілляшівського сільського голови №31 від 18.09.2018р. про звільнення [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню, а [PERSON] поновленню на посаді директора Ілляшівського сільського будинку культури з 18.04.2019 року. Відповідно до положень ч.2 ст.235 КЗпП України при винесення рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до п.8 постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08 лютого 1995 року з наступними змінами та доповненнями, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число робочих відпрацьованих днів. Згідно роз`яснень, даних в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимогу про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Так, для розрахунку суд бере заробітну плату за останні повні відпрацьовані позивачем місяці, тобто за липень та серпень 2018 року. Розмір заробітної плати [PERSON] в липні 2018 року склав 4000 грн., в серпні 2018 року 4000 грн. За цих два місяці число робочих днів [PERSON] склало: в липні 22 дні, в серпні 22 дні. А тому розмір середньоденної заробітної плати складає 181,82 грн. ((4000 + 4000) : (22+22) = 181,82 грн.). [PERSON] фактично було звільнено з роботи з 18 вересня 2018 року та поновлено на роботі з 18 квітня 2019 року, тому кількість робочих днів вимушеного прогулу становить 146 (8 днів у вересні 2018р. + 22 дні у жовтні 2018р. + 22 дні у листопаді 2018р. + 20 днів в грудні 2018р. + 21 день в січні 2019 + 20 днів у лютому 2019 + 20 днів в березні 2019 + 13 днів у квітні 2019р.). Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 26 545 грн. 72 коп. (181,82 грн. х 146 днів = 26\~545,72 грн.). При виплаті даної суми позивачу, Ілляшівській сільській раді слід утримати прибутковий податок та інші обов`язкові платежі. Разом з тим, суд вважає безпідставними позовні вимоги позивача про визнання незаконним та скасування розпорядження Ілляшівського сільського голови №30 від 12.09.2018р., яким до [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у виді суворої догани, оскільки позивачем не подано достатніх та належних доказів, які б свідчили про його незаконність, натомість відповідачем належним чином обґрунтовано правомірність його прийняття, про що свідчать розпорядження Ілляшівського сільського голови №27 від 29.08.2018р. та акти від 29.08.2018р., 12.09.2018р., в яких зафіксовано відсутність позивача на робочому місці та відмову від надання пояснень щодо цього. Згідно ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що дійсно при незаконному звільненні позивач зазнав моральних страждань, які виявились у втраті ним нормальних життєвих зв`язків, у додаткових зусиллях для організації свого життя, необхідності в судовому порядку захищати своє порушене право. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає, що достатньою компенсацією позивачу на відшкодування моральної шкоди буде сума коштів в розмірі 500 грн. Крім того, при подачі позову позивачка звільнялася від сплати судового збору, а тому він підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 2\~114 грн. 40 коп. (704 грн. 80 коп. + 704 грн. 80 коп. + 704 грн. 80 коп. - за три вимоги немайнового та майнового характеру). Крім того, в частині витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 3\~500 грн. слід відмовити, оскільки дані витрати стороною позивача не підтверджені належним чином у відповідності до ст.137 ЦПК України.

Outcome: approved