Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Відповідно до заяви позичальника від 18.04.2007 № ZPXRRC45260005 відповідач (позичальник) отримав у позивача (банк) строковий кредит у сумі 2220,90 грн. на строк з 18.04.2007 до 18.04.2010 включно. 25.12.2012 між сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачем (позичальником) зобов'язань за кредитним договором № ZPXRRC45260005 від 18.04.2007 (Договір 1). Згідно з п. 1 розділу 2 зазначеної Генеральної угоди від 25.12.2012 позивач надав відповідачу строковий кредит в сумі 9 807,22 грн. на строк 60 місяців з 25.12.2012 по 31.12.2017, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 9807,22 грн., в обмін на зобов'язання позичальника із повернення кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 250,37 грн. для погашення заборгованості за кредитом. Пунктом 2 розділу 2 Генеральної угоди визначено обов'язок позичальника сплатити штраф у розмірі 3 196,16 грн., при порушенні строків виконання зобов'язань більш ніж на 31 день. Доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості підтверджується те, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за Генеральною угодою, внаслідок чого у нього станом на 14.04.2014 виникла заборгованість в розмірі 14 477,81 грн., яка складається з: 9 471,28 грн. - заборгованість за кредитом; 1810,37 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 196,16 грн. - штраф. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження у даній справі, не надав суду заперечень проти позову та будь-яких доказів. З огляду на викладене, з урахуванням наведених положень чинного законодавства та зважаючи на відсутність у справі будь-яких доказів, які б спростовували вимоги позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та визнає його таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви додано платіжне доручення від 30.04.2014, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 243,60 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на його користь з відповідача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved