Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Відповідачка [PERSON], її представник позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували. Позивачка на задоволенні позову наполягала. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] оформленого на ім'я [PERSON]; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 1987р. про реєстрацію господарських побудов у спірному домоволодінні; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.06.2010р.; копія висновку про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою; копія рішення виконкому Ренійської міськради про результати обміру земель будівельного кварталу в м. Рені від 02.07.1953р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що матері відповідачки [PERSON] - [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] Наприкінці 1996 р. мати відповідачки, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, продала позивачці вищевказаний житловий будинок, передавши у володіння та користування фактично належну їй нерухомість разом зі всіма документами на неї, отримавши за це грошову компенсацію. Тоді ж позивачка заселилася на житлоплощу вищевказаного домоволодіння, з того часу мешкає там. Отже, з 1996 року по теперішній час позивачка фактично, відкрито володіє житловим будинком [ADDRESS], стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. На момент фактичного укладення угоди про купівлю-продаж нерухомості позивачка та [PERSON] не могли оформити її у письмовому вигляді та засвідчити нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на матір відповідачки не була оформлена. [PERSON] одразу після продажу будинку виїхала зі вказаної житлоплощі, як стало пізніше відомо позивачці, вона [INFO]. померла. Після фактичного продажу будинку позивачці, відповідачкою, як спадкоємицею, були виготовлені всі правовстановлюючі та технічні документи на спадковий будинок. Однак, прохання позивачки щодо належного укладення із нею договору купівлі-продажу нерухомості відповідачка ігнорує. У зв'язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на житловий будинок із надвірними спорудами, оскільки з 1996 р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у зв'язку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на домоволодіння, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на житловий будинок. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідачки, показання свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як виходить з доводів позивачки, у 1996р. між нею та [PERSON] фактично була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS]. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли за незалежними від позивачки причинами. Таким чином, з 1996р. по теперішній час позивачка безперервно, відкрито володіє житловим будинком, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається ним, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивачкою будинком, ні [PERSON] (за своє життя), ні відповідачка, як спадкоємець, не пред'являли до позивачки жодних вимог про витребування будинку, документів на нього, не брали участі у його утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON], її представник, не заперечували щодо фактів, вказаних у позові, визнали позовні вимоги в повному обсязі. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що його матір - позивачка у справі у 1996 р. купила спірний житловий будинок, з того часу вони мешкають там, зробили там ремонт, перекрили дах, доглядають за прибудинковою територією та городом. Відповідачка ніколи не чинила [PERSON] перешкод у користуванні власністю. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою житловим будинком є добросовісним (тобто позивачка вважала, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості), правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання будинку, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого остання набула право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на житловий будинок.

Outcome: approved