Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила суд визнати кредитний договір №212 1-71 від 03.04.2008, укладений між сторонами удаваним та таким, що насправді укладений в валюті «гривня» на суму 592 063,00 грн., мотивуючи свої вимоги з урахуванням пояснень в судовому засіданні наступним. Так, між сторонами було укладено даний кредитний договір в квітні 2008 року, оскільки позивач мала намір придбати квартиру в новобудові шляхом внесення частково своїх коштів, а другу частини - позичити в банка. Так, вона зазначає, що за жодних обставин не мала бажання «брати кредит» саме в доларах США, що сплата за придбання житла відбувалася також в гривні, відтак за даних сучасних умов, коли курс долара США до національної валюти зріс, то такі умови є вкрай неприйнятними по зобов`язанню повертати кошти за договором. Крім того, представник позивача додавав, що те що валютою договору була гривні підтверджує і та обставина, що в подальшому саме банк перерахував кошти за придбання житла для позивача саме в гривні, додатково просив перевірити наявність ліцензії на такі операції у відповідача (а.с.2-7) Представник відповідача категорично заперечував проти задоволення позову, заявив, що дійсно коли позивач звернулася до банку, то працівники останнього роз`яснили певні умови за різними кредитними договорами, як національній, так і в іноземній валюті. Дійсно, саме на час укладення спірного договору відсоткова ставка по поверненню кредитних коштів була меншою, якщо валютою кредитного договору виступали долари США, тому сама позивач і вирішила укласти саме кредитний договір на іноземну валюту. Щодо подальших дій з кредитними коштами, то представник відповідача пояснив, що позивач подала спочатку заяву на видачу готівки №900, а потім - на переказ готівки №902, що таке розпорядження банку не заборонено на переказ в подальшому коштів на певні послуги чи для придбання як в даному випадку нерухомості. Вважав неспроможними посилання сторони позивачів, що хтось когось ввів в оману, що насправді сторони мали на меті інше, аніж те, що знайшло своє відображення в договорі, оскільки під час підписання обидві сторони були ознайомлені з його (договором) умовами, сама позивач такі умови і обрала. Щодо ймовірного посилання на те, що хтось її змусив на такі умови, то по-перше, це є недоведеним, а по-друге, це не є підставою даного позову. Просив звернути увагу на те, що позивач вже намагалася визнати цей договір недійсним, в задоволенні позову було відмовлено, відтак кваліфікував таку поведінку як таку, що направлена на небажання повертати кредитні кошти. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) При цьому, з`ясуванню підлягають всі обставини, які мають значення для справи і саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) З представлених суду документів вбачається, що 03.04.2008 між АБ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є відповідач, та позивачем укладено Кредитний договір №212 І-71 (далі - Кредитний договір), згідно умов якого відповідач надає позивачу грошові кошти в розмірі 117 279,00 доларів США на строк по 02.04.2017 зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,5% річних для придбання нерухомого майна на первинному ринку. Кредит надається відповідачем шляхом перерахування гривневого еквіваленту кредитних коштів на підставі заяви позивача на поточний рахунок Управителя Фонду фінансування будівництва [NUMBER] в Київській філії АБ «Брокбізнесбанк» (п.1.2 Кредитного договору) З додаткової угоди №1 до Кредитного договору від 28.12.2011 також вбачається, що валютою Кредитного договору є долари США (а.с.18) Як вбачається із заяви позивача про видачу готівки від 03.04.2008 №900 їй була видана готівка в сумі 117 279,00 доларів США еквівалент 592 263,00 грн. Згідно заяви позивача на переказ готівки від 03.04.2008 №902 позивач надала розпорядження банку перерахувати грошові кошти на поточний рахунок банку-управителя з довірчого управління (а.с.17) Судом перевірялися доводи позивача про те, яка сума договору була передбачена, в частині як наявності у відповідача відповідної ліцензії, так і відкриття їй відповідного рахунку. Так, відповідачем надана ліцензія та дозвіл на право здійснення операцій, визначених Законом України «Про банки та банківську діяльність» (а.с.112-115) 10.06.2014 Правлінням НБУ прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію відповідача, а саме постанова правління НБУ від 10.06.2014 №339. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється НБУ відповідно до даного закону та міжнародних стандартів фінансової звітності. Згідно ст.41 Закону України «Про НБУ», ч.ч.1, 2 ст.68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» НБУ встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених НБУ відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Згідно до п.1.10, 4.1 - 4.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №254 від 18.06.2003 (далі - Положення), операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов`язаних з документуванням інформації за операціями банку, проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками. Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції , а якщо це неможливо - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення. Згідно п.п.5.1 - 5.5 Положення інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, а саме особові рахунки та виписки з них, аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій, книги реєстрації відкритих рахунків, оборотно-сальдовий баланс, інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ. Зокрема, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції здійснені протягом операційного дня, їх форма затверджується банком самостійно залежно можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити обов`язкові реквізити, а саме номер особового рахунку, дату здійснення останньої (попередньої) операції, дату здійснення поточної операції, код банку-кореспондента, номер рахунку кореспондента, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку. Згідно п.п.5.6, 5.8 Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватися їх власникам, уповноваженим власникам рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно законодавства України. Так, з наданої суду виписки/особовому рахунку також вбачається, що відповідач відкрив позивачу згідно Кредитного договору і рахунки, код валюти - долари США, також згідно даної виписки погашення самим позивачем також здійснювалося в доларах США (а.с.93-109), таким чином суд критично ставиться до зауважень позивача, що Кредитний договір є удаваним та вважає, що визначені позивачем підстави позову не знайшли свого підтвердження пі час розгляду справи. Також суд не бере до уваги представлений позивачем звукозапис судового засідання по іншій цивільній справі іншого суду та відповідний журнал судового засідання, де, за твердженням представника позивача, представник банку ПАТ «Брокбізнесбанк» нібито визнав, що позивач від відповідача отримала грошові кошти за Кредитним договором в гривні, оскільки певні обставини повинні бути підтверджені конкретними засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). В даному випадку валюта Кредитного договору підтверджена вищенаведеними письмовими доказами у справі, і не може бути підтвердження поясненнями представника юридичної особи. Повертаючись до вищенаведеної судом заяви позивача про переказ готівки від 03.04.2008 №902 позивач надала розпорядження банку перерахувати грошові кошти на поточний рахунок банку-управителя з довірчого управління (а.с.17), слід зупинитися на наступному. З матеріалів справи вбачається, що 25.03.2008 між позивачем та АБ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є відповідач, укладено Договір №082 про участь у Фонді фінансування будівництва житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.12), умовами якого передбачено, що позивач дає згоду на участь у Фонді фінансування будівництва, бере на себе зобов`язання передати кошти до фонду в довірче управління, а відповідач приймає кошти до фонду в довірче управління з подальшим використанням коштів фонду. 03.04.2008 між сторонами укладено Договір №082 відступлення майнових прав, за яким після повної оплати позивачем закріпленого за ним об`єкта інвестування відповідач відступає йому майнові права на цей об`єкт інвестування. Згідно довідки №082 про 100% інвестування об`єкта інвестування від 21.05.2010 [PERSON] внесено кошти в сумі 826 295,00 грн. та здійснено 100% інвестування конкретного об`єкта інвестування (а.с.20) Згідно акту №68 від 15.07.2010 забудовник передав позивачу об`єкт інвестування, вартість якого складає 826 295,00 грн. (а.с.21) Проте, ці договори не підтверджують удаваність саме Кредитного договору, укладеного між сторонами, вони є самостійними правочинами. Всі договори в сукупності за переконанням суду свідчать лише про те, що позивач мала бажання придбати житло і для цього при умові недостачі грошових коштів до повної вартості квартири (об`єкта інвестування), скористалася послугами кредитної установи. В матеріалах справи наявне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11.11.2015, яким позивачу вже відмовляли в задоволенні позову до ПАТ «Брокбізнесбанк» про визнання Кредитного договору недійсним (а.с.33) Суд оцінює це рішення наступним чином. Так, суд при викладенні підстав позову, з якими [PERSON] зверталася до суду зазначив, що вона сама заявляла про те, що «між нею та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з яким вона отримала в кредит суму в розмірі 117 279,00 доларів США». Позов саме за цими викладеними обставинами було нею підтверджено і в судовому засіданні (а.с.33) Більше того, суд також в судовому рішенні підтвердив, що грошові кошти були надані в доларах США (а.с.34) Само по собі підписання Кредитного договору підтверджує, що позивач була добре обізнана із умовами, більше того, саме в доларах США і відбувалося погашення кредиту, про що зазначено судом вище. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право врегулювати в договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч.2 ст.6 ЦК України) Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять його умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України) Згідно ч.1 ст.235 ЦК України удаваним правочин є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочин, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. З удаваним правочином обидві сторони свідомо з певною метою документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Таким чином, за змістом вказаної правової норми намір приховати дійсний правочин повинні мати кожна із сторін цього правочину, а не одна із них. Ч.2 ст.192 ЦК України встановлено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Згідно ст.533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що правових підстав для задоволення позову немає. Саме обидві сторони договору, укладаючи його в іноземній валюті, повинні діяти свідомо з метою приховати інший правочин (укладення договору в національній валюті), чого в даному випадку встановлено не було. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed