Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.02.2006 (додатково до спадкової справи №1129/2005, реєстровий номер 5746 від 12.11.2005), яке видане державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Лігутою Л.Л. спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , Спадкове майно складається з права на квартиру з трьох кімнат, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10039541 від 09.03.2006 власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, реєстраційний номер 12883133 . Квартира складається з трьох кімнат, житловою площею 44,9 кв.м., загальною площею 61,0 кв.м (а.с. 9, 10-15). Як вказував в позовній заяві позивач, [PERSON] є племінником позивача. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом його сім`ї, у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 319, ч.1 ст. 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст. ст. 391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як вказував позивач, [PERSON] в житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , не проживає тривалий час та його місце проживання йому невідоме. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актом про непроживання від 24.01.2020, який складений мешканцями будинку [ADDRESS] і посвідчений ЖБК «Спутник», заначено, що [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] з лютого 2011 та по теперішній час не проживає (а.с.16). Так судом встановлено, що відповідач по справі не мешкає в [ADDRESS] , фактичне місце проживання останнього не відоме. Останній добровільно залишив дану квартиру та змінив місце мешкання. Зазначені докази в розумінні ст.79 ЦПК України суд вважає достовірними, оскільки вони підтверджують дійсні обставини справи та доводи позивача стосовно відсутності відповідача [PERSON] понад 1 року за місцем його реєстрації. Оскільки відповідач в належному позивачеві житлі не проживає з 2011 року, в той час як добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а його реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні належною йому власністю, обмежуючи майнові права [PERSON] , який вимушений сплачувати за відповідача [PERSON] додатково комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних платежів за адресою [ADDRESS] , платником на яких зазначений [PERSON] (а.с. 17, 20), тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених ним вимог та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.1. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012 №1077 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421, - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником; порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та інше. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав додатково вирішувати питання про відміну реєстрації відповідача в спірній квартирі, оскільки уже на підставі визнання його таким, що втратив право на користування житлом він повинен бути знятим з реєстрації в житловому помешканні, що винаймає позивач. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 840,80 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с. 6).

Outcome: partial