Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач звернувся в суд із вказаним позовом, у якому посилається на те, що 28.10.1979 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Шлюбні відносини між ними припинені в 1997 році, однак шлюб не розірвано. В період шлюбу він ним було оформлено право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу об'єкту нерухомості за №031 від 26.10.1999 року посвідченого в Первомайській філії Універсальної Біржі Південь. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.12.2011 року по справі № 2-1971/11 за позивачем було визнано право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. На даний час позивач бажає відчужити належний йому житловий будинок, однак немає можливості через те, що по даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Зважаючи на те, що спірний житловий будинок з будівлями та спорудами, хоча був придбаний під час перебування у шлюбі, але під час роздільного проживання сторін, то спірний будинок є особистою власністю. Представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з»явилась про слухання справи повідомлена через оголошення в газеті «Урядовий Кур»єр» №228 (5357) від 06.12.2014 року. Заперечень щодо позову не надала. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 28.10.1079 року між сторонами було зареєстровано шлюб в Жовтоярській сільській раді Татарбунарського району Одеської області. Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, позивачем було укладено договір купівлі продажу об'єкту нерухомості № 031 від 26.10.1999 року посвідченого філією Універсальної біржі Південь на житловий будинок [ADDRESS] Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.12.2011 року по справі № 2-1971/11 за позивачем було визнано право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно витягу про державну реєстрацію прав даний житловий будинок зареєстровано 05.03.2012 року Реєстраційний номер 36144195. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації право власності виникає з моменту державної реєстрації. Вимогами ч. 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Право власності позивача на спірний житловий будинок і господарські споруди виникло під час його перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою і згідно вимог ст. 60 Сімейного Кодексу України, вказане майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст.60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.2 ст.60 СК України - вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Утім, із цього правила є певне виключення. Так, ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю чоловіка, дружини є: майно, набуте кожним з них до шлюбу; майно, набуте ним, нею за час шлюбу але на підставі договору дарування або спадкування; майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто; премії, винагороди, які він, вона одержав за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка належала чоловікові, дружині, а також як відшкодування, завданої їй. йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Також відповідно до ч.б ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Однак, як зазначалось вище, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто, якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо при поділі майна один з подружжя стверджує, що певна річ була набута за час шлюбу на власні кошти цієї особи, то такі факти потребують доведення в суді. Згідно ч.1 ст.63 Сімейного кодексу України - дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що сторони з 1997 року проживали окремо, позивач мав іншу сім»ю та мешкав з [PERSON], тому спірний будинок було придбано за особисті кошти позивача, а за такого позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved