Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до Маріупольської міської ради, в якому просив встановити факт родинних стосунків, що [PERSON], яка померла 15 грудня 2015 року, є його матірю, а [PERSON], який помер 19 лютого 2016 року, є його батьком. Також просив визначити додатковий строк в три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON], померлої 15 грудня 2015 року, та батька [PERSON], померлого 19 лютого 2016 року. Позовні вимоги обґрунтував тим, що його батьками були покійні [PERSON] та [PERSON], які перебували між собою в шлюбі, та є співвласниками домоволодіння №3 по вулиці Кірова в сел.Старий Крим м.Маріуполя та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку за тією адресою. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги. Проте після відвідування нотаріусу йому було повідомлено про наявність відмінностей в імені між паспортом та свідоцтвом про народження. Так в паспорті зазначено імя «Юрій», а в свідоцтві про народження «Георгій». У звязку із цим вимушений звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин із батьками для реалізації спадкових прав. Крім того, позивач після смерті батьків не мав можливості своєчасно звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, оскільки після одночасної смерті обох батьків стан здоровя позивача погіршився та він був вимушений звертатися за медичною допомогою та проходити тривале лікування, відшукувати правовстановлюючі документи на нерухоме спадкове майно, внаслідок чого пропустив шестимісячний строк для звернення до нотаріусу. Позивач та його представник адвокат [PERSON] в судове засідання не прибули, надали письмову заяву про розгляду справи за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутністю, заперечував проти позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Зі змісту ч. 1 ст. 234 ЦПК України вбачається, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Разом з цим особа не позбавлена можливості одразу звернутися до суду із позовом та вирішити будь-яку із категорій спору, визначену в ст.234 ЦПК України, в порядку позовного провадження для забезпечення принципу змагальності сторін. Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У відповідності до листа Верховного суду України від 01.01.2012р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: - спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв'язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки. До заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Встановлено, що згідно паспорту серії ВТ№101207, виданого Приморським РС у м.Маріуполя ГУ ДМС України в Донецькій області 29 квітня 2015 року, позивач [PERSON], [INFO], народився в селищі Старий Крим м.Маріуполя Донецької області. Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯГ №551510, виданого Старо-Кримською сільською радою Приморського району Сталінської області 06 березня 1952 року, [PERSON] народився 24 лютого 1952 року в селищі Старий Крим. Батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON], які обидва за національністю є греками. Відповідно до свідоцтва про одруження серії ЯТ №169751, виданого Старо-Кримською селищною радою Приморського району Сталінської області 20 грудня 1950 року, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували між собою шлюб та після чого дружині були присвоєно прізвище [PERSON]. 15 грудня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО№924961, виданим виконкомом Старо-Кримської селищної ради Іллічівського району міста Маріуполя 16 грудня 2015 року. [PERSON] помер 19 лютого 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО№924975, виданим виконкомом Старо-Кримської селищної ради Іллічівського району міста Маріуполя 19 лютого 2016 року. З огляду на наявність у позивача оригіналів вказаних документів, таких як свідоцтва про народження [PERSON], свідоцтва про шлюб батьків, документів про поховання обох батьків [PERSON] та [PERSON], свідоцтв та довідок про їх смерть, та відомостей, які містяться в них, слідує, що позивач є рідним сином покійних батьків. Вказані обставини та докази в сукупності свідчать, що попри неспівпадіння імені позивача в паспорті та свідоцтві про народження, внаслідок схожості грецьких імен «Юрій» та «Георгій» при отримані заявником паспорту були допущені такі розбіжності, проте суд дійшов до висновку, що в дійсності вбачається наявність прямого родинного звязку позивача із батьками [PERSON], яка померла 15 грудня 2015 року, та [PERSON], померлого 19 лютого 2016 року. З урахуванням всіх наданих доказів у сукупності та представлення їх оригіналів, суд вважає, доведеним факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], як сина та батьків. В частині вимоги про надання додаткового строку суд відзначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] померла 15 грудня 2015 року, а [PERSON] 19 лютого 2016 року. Згідно свідоцтва про право власності від 20 червня 1957 року, витягу із БТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.09.2003 року [PERSON] є власником 1/2 частки будинку №3 по вулиці Кірова в смт.Старий Крим м.Маріуполь. Згідно договору дарування від 13.05.1970 року та витягу із БТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.09.2003 року [PERSON].Ф. є власником 1/2 частки будинку №3 по вулиці Кірова в смт.Старий Крим м.Маріуполь. Також згідно державного акту на право приватної власності на землю від 21.01.1998 року [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки під обслуговування жилого будинку по вул.Кірова, 3 в смт.Старий Крим. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою або застереженням. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 1220 ЦК України, передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач у передбачений законом шестимісячний строк не подав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті його батьків. Належним чином не подала до нотаріусу заяву про прийняття спадщини в порядку ст.1269 ЦК України. Також встановлено, що обидва батьки позивача померли в короткий проміжок часу між собою та у зв'язку із цим в серпні 2016 року через погіршення стану здоровя позивач звертався за медичною допомогою для лікування кардіологічного захворювання та отримував відповідне лікування, що підтверджується довідкою із лікувально-діагностичного центру. Вказана обставина обєктивно унеможливила своєчасне прийняття спадщини та звернення до нотаріусу у встановлений законом шестимісячний строк для оформлення спадкових прав після смерті батьків позивача. Враховуючі наведені положення чинного законодавства, існуючи обставини та досліджені доказі, суд вважає доведеним поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини та можливість надання додаткового строку в два місяці. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved