Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

В грудні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] 33154 грн. 62 коп. заборгованості по кредиту та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що відповідачка 05.01.2011 року уклала з Банком договір б/н, згідно якого отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] не виконала свій обов`язок щодо своєчасного повернення кредиту, тому з неї підлягають стягненню тіло кредиту та проценти за користування кредитом, а також судові витрати. Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 26 січня 2021 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила в задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що 05.11.2011 року вона підписала лише заяву-анкету, а з Умовами та правилами надання банківських послуг не ознайомлювалася та нічого не підписувала, також просила розгляд справи проводити у судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року призначено судове засідання з викликом сторін на 23 лютого 2021 року об 11.30 годині. В судове засідання представник позивача та відповідачка не з`явилися, просили розгляд справи проводити без їхньої участі. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що між Банком та [PERSON] 05.01.2011 року шляхом підписання анкети-заяви укладено договір про надання банківських послуг, за яким для позичальника надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору відповідач належним чином не виконувала, оскільки не повернула отриманої в Банку суми. Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 03.11.2020\~року,\~за позицією\~позивача,\~складає 33154\~грн.\~62\~коп.,\~а саме:\~32873\~грн.\~02\~коп.\~ заборгованість\~за тілом\~кредиту;\~281\~грн.\~60\~коп.\~ заборгованість\~за простроченими\~відсотками. Вирішуючи законність позовних вимог суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Частиною 1\~статті 634 вказаного Кодексу\~встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із анкети-заяви, підписаної Банком та [PERSON] вбачається, що в ній відсутні правила надання банківських послуг, тарифи обслуговування кредитних карт, а саме строк дії договору, процентна ставка, за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми тощо. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (далі\~Постанова) передбачено, якщо Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, то з огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо ним підписана, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові вказує, що оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.01.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору, положеннями яких передбачені процентна ставка за користування коштами та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання [PERSON] кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. При цьому вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] . Банк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2\~ст.\~530 ЦК України\~банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» процентів за користування кредитними коштами, оскільки в матеріалах справи не містяться дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому з [PERSON] підлягає до стягнення лише тіло кредиту у сумі 32873 грн. 02 коп. Відповідно до\~довідок наданих\~позивачем,\~картковий рахунок\~ [NUMBER] у банку для [PERSON] відкрито 01.12.2006 року з терміном дії кредитної картки до 12/12, яка в послідуючому неодноразово була перевипущена, а саме 09.01.2013 року, 26.06.2013 року та 23.05.2017 року, термін дії останньої до 02/21. Як вбачається з даних виписки про рух коштів за договором б/н відповідачка з 15 січня 2007 року почала активно користуватися кредитними коштами: знімати готівку, частково сплачувати заборгованість, а також здійснювати оплату комунальних послуг. Хоча [PERSON] \~уклала договір\~№б/н\~05.01.2011\~року,\~шляхом підписання\~анкети-заяви\~про приєднання\~до Умов\~та Правил\~надання банківських\~послуг,\~однак користуватися\~кредитними коштами\~фактично вона\~почала з\~2007\~року згідно\~карткового рахунку [NUMBER] , про що свідчать дані вище згаданої виписки, а отже вказані дії свідчать про визнання нею боргу. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК\~України з відповідача на користь Банку підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (99.15 %) в сумі 2084 грн. 13 коп. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial