Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

В грудні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вимогами до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. 26 січня 2018 року вимоги про стягнення аліментів виділені в самостійне провадження . 05 березня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. 22 травня 2018 року від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] 22 травня 2018 року надійшла заява про визнання вимог позивача [PERSON], та розгляд справи за його відсутності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20 червня 2013 року, від якого мають доньку - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем. Як зазначає позивач, з лютого 2017 року, вони з відповідачем проживають окремо . Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем визначено розмірі аліментів у сумі 6 000,00грн., враховуючі вік дитини, необхідність відвідування технічної студії, оплату роботи няні, та можливість відповідача надавати таку допомогу. В той же час вказані вимоги визнані відповідачем. Згідно ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. З урахуванням встановлених обставин, визнання вимог відповідачем, суду необхідно постановити відповідне судове рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved