Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулася в суд з вищеназваним позовом про розірвання шлюбу. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просиал суд розірвати шлюб між нею - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Визначити, що після розірвання шлюбу, неповнолітні діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишаються проживати разом з матір'ю. Стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття. Судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що 26 серпня 2005 року між сторонами Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУ юстиції зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 582. [INFO] у них народився син - [PERSON], а [INFO] народилася дочка - [PERSON]. Незважаючи на те, що на цей час вона, її чоловік та їхні діти проживають разом за адресою [ADDRESS], вони практично не спілкуються, втратили взаємну повагу один до одного, не ведуть спільного господарства, не вирішують спільних побутових питань, ведуть самостійний, незалежний один від одного спосіб життя. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені в вересні 2013 року. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Добровільно утримувати дітей відповідач відмовляється. Відповідач працює начальником логістів на підприємстві «Альтер П». Інших дітей у нього не має. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачем понесені судові витрати. Так, відповідно до ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України до судових витрат серед іншого належать судовий збір та витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Крім того, вона змушена нести витрати на правову допомогу які складають 2 500 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями. На підставі встановлених фактів суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам сторін по справі. Суд з урахуванням матеріалів справи в їх сукупності та фактичних обставин даної справи, а також віку дитини, беручи до увагу згоду відповідача [PERSON] вважає необхідним визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матір'ю - [PERSON]. Суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу між сторонами за згодою позивача встановити [PERSON] прізвище - [PERSON].

Outcome: approved