Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив, з урахуванням уточнень, стягнути з відповідача на його користь\~ моральну шкоду в розмірі 100\~000,00 грн., мотивуючи свої вимоги наступним. 22.08.2014 позивач був мобілізований та на підставі наказу командира військової частини пп В133 №112 від 18.11.2014 перебував в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької області біля с. Очеретіно. Вночі 20.11.2014 під час виконання своїх обов?язків ним було отримано вогнепальне поранення. В результаті отриманого поранення 07.07.2015 МСЕК Запорізької області позивачу була встановлена ІІ група інвалідності через втрату 60% працездатності внаслідок захворювання, яке пов?язане з проходженням військової служби під час захисту Батьківщини. На підставі п.б) ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» позивача було звільнено у запас. В зв`язку з цими захворюваннями він неодноразово проходив лікування в амбулаторних умовах та стаціонару в різних лікувальних установах. Після лікування його стан не покращився. У зв`язку із погіршенням стану здоров`я він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, у нього постійні больові синдроми та на цьому фоні розлади сну. Він постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт. Вся пенсія, яку він отримує як інвалід IIІ групи, витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, лікування. Вважає, що\~статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України»\~на відповідача, як центральний орган виконавчої влади і військового управління, покладається обов`язок відшкодувати йому моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я внаслідок поранення, отриманого під час проходження військової служби. Виходячи з цього, з посиланням на норми\~ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~та ст. ст.\~23,\~1167 ЦК України\~просить задовольнити позов. Сторони в судове засідання не з?явились, хоча про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України. Разом з тим, позивач направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та наполягав на задоволення його позову з підстав викладених в ньому. Представник Міністерства оборони України проти задоволення позову категорично заперечував, направивши до суду письмові заперечення та доповнення до них. З них вбачається наступне. Міністерство оборони України є юридичною особою, що закріплено в Положенні про Міністерство оборони України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №671 від 26.11.2014. Порядок відшкодування моральної шкоди встановлений ст..1167 ЦК України передбачений для деліктної відповідальності і на спірні правовідношення не поширюється, оскільки правовий і соціальний захист військовослужбовців в разі встановлення їм інвалідності чітко врегульований положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, представник відповідача наполягав на тому, що матеріали справи не містять жодного підтвердження факту проходження позивачем військової служби в Міністерстві оборони України, а також про відсутність причинно-наслідкового зв?язку, як обов?язкової складової цивільного правопорушення, в діях Міністерства оборони України та отриманих позивачем поранень. Також, в доповненнях до заперечень, представник відповідача наполягав на залишенні позову без розгляду в зв?язку з невиконанням позивачем ухвали суду щодо його обов?язкової явки. Акцентував увагу на тому, що позивач повністю усвідомлюючи наслідки прийнятих ним рішень про участь в антитерористичній операції, мав розуміти можливість отримання ним певних ушкоджень під час військових дій. Наполягав на тому, що Міністерство оборони України зі свого боку вчинило всі можливі дії по проведенню лікувальних заходів, після отримання позивачем поранень, незважаючи на свою непричетність до їх виникнення, а звернення до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди повинно бути спрямоване саме до тих осіб, які нанесли позивачу такі ушкодження. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові\~ відмовити (ст.214 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~ Судовим розглядом встановлено, що старший лейтенант [PERSON] у період з 21.03.2015 по 09.07.2015 перебував на військовій службі в військовій частині пп [NUMBER] м. Запоріжжя, що підтверджується довідкою Військової частини пп [NUMBER] №829 від 09.07.2015 (а.с.10) У період з 18.11.2014 по 21.11.2014 старший лейтенант [PERSON] перебував на військовій службі в військовій частині ПП [NUMBER] м. Запоріжжя виконував бойові завдання в зоні проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області (наказ командира в/ч пп [NUMBER] №112 від 18.11.2014; наказ командира в/ч пп [NUMBER] №117 від 21.11.2014), що підтверджується довідкою Військової частини ПП [NUMBER] №47 від 04.12.2014 (а.с.9) 20.11.2014 [PERSON] поступив до Димитровської центральної міської лікарні з діагнозом відкритий вогнепальний косий перелам нижнього заднього лівого стегна без зміщення; сліпі вогнепальні поранення верхньої задньої правої голені, верхньої задньої лівої голені, нижнього заднього лівого стегна, що підтверджується епікризом історії хвороби №10011/1299 (а.с.15) У період з 20.11.2014 по 25.11.2014 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні в/ч [NUMBER] з діагнозом вогнепальні кульові наскрізні поранення с/з лівого стегна, в/з правої гомілки, в/з правої гомілки з вогнепальним переломом н/з лівої сбежової кістки, що підтверджується перевідним епікризом №4863 (а.с.19) У період з 25.11.2014 з 30.01.2015 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в ВМКЦ ЮР з діагнозом вогнепальне кульове наскрізне поранення лівого стегна, вогнепальний косий передам нижньої третини лівої стегнової кістки без зміщення уламків. Стан після фіксації переламу лівої стегнової кістки стрижневим апаратом зовнішньої фіксації (21.11.2014). Сліпі вогнепальні поранення верхньої третини правої гомілки, верхньої третини лівої гомілки (20.11.2014), що підтверджується випискою епікриз №18264 Військово-медичний клінічний центр Южного регіону Міністерства оборони України (а.с.18) У період з 31.03.2015 по 20.04.2015 [PERSON] перебував на лікуванні у Центральному військовому клінічному санаторії «Хмільник», що підтверджується епікризом від 20.04.2015 (а.с.16) У період з 10.06.2015 по 19.06.2015 [PERSON] перебував на лікуванні в травматологічному відділенні ВМКЦ ПР з діагнозом наслідки кульового проникаючого поранення лівого стегна та обох гомілок, вогнепального косого перелому нижньої третини лівої стегнової кістки (від 20.11.2014) у вигляді консолідуючого ся перелому лівої стегнової кістки комбінованих контрактур лівого кульшового та колінного суглобів з больовим синдромом, посттравматичного артрозу лівого колінного суглобу з помірним порушенням функції. Деформуючий артроз правого колінного суглобу І ст.. без порушення функції. Ангіопатія сітківки обох очей, що підтверджується виписним епікризом №9539 (а.с.14) 19.06.2015 військово-лікарською комісією (хірургічного профілю) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону був проведений огляд [PERSON] та встановлено діагноз: наслідки кульового проникаючого поранення лівого стегна та обох гомілок, вогнепального косого перелому нижньої третини лівої стегнової кістки (20.11.2014) у вигляді консолідуючого перелому лівої стегнової кістки, комбінованих контрактур лівого кульшового та колінного суглобів з больовим синдромом, посттравматичного артрозу лівого колінного суглобу з помірним порушенням функції. Поранення, ТАК, пов?язане з захистом Батьківщини. Деформуючий артроз правого колінного суглобу І ст.., без порушення функції. Ангіопатія сітківки обох очей. Захворювання, ТАК, пов?язані з проходженням військової служби, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №1410 (а.с.13) Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серія АГ №0008921 ступень втрати професійної працездатності у відсотках [PERSON] становить 60% (а.с.12) На підставі акту огляду медико-соціальною експертною комісією [PERSON] було встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою Серія АВ №0297398 від 07.07.2015 (а.с.11) На підставі наказу командира військової частини пп [NUMBER] (по стройовій частині) Міністерства оборони України №220 від 07.08.2015 старшого лейтенанта [PERSON] , командира взводу начальника комплексу метеоролічної батареї дивізіону артилерійської розвідки, призваного за мобілізацією, що зарахований до списків особового складу частини наказом командира військової частини від 23.01.2015 №86, було звільнено у запас за пунктом «б» (за станом здоров?я) частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» та виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення (а.с.20) Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку. Згідно із вимогами\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини 4 даної статті моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. З цього випливає, що особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено та підтверджено наданими позивачем доказами, причиною встановлення інвалідності стали захворювання, які пов`язані з проходженням ним військової служби. Крім того, з лікарняних виписок вбачається, що позивач неодноразово проходив лікування в амбулаторних умовах та стаціонару в різних лікувальних установах. Наявність причинно-наслідкового зв`язку між виконанням обов`язків військової служби та наслідками (у тому числі і у заподіянні позивачеві моральної шкоди) підтверджується також призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. Виходячи з цього суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно зі\~ст. 3 Закону України «Про Збройні сили України»\~Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління у підпорядкуванні якого перебувають Збройні сили України. З цього випливає, що на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління, покладається обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану йому моральну шкоду. В пунктах 3, 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~\~1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що\~\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про стягнення в відшкодування моральної шкоди на користь позивача 20\~000,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 3\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п. 1 ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання фізичною особою позову майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Виходячи з даної норми закону, звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам судовий збір у розмірі 487,20 грн. судового збору.

Outcome: partial