Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

В жовтні 2019 [PERSON] (далі - позивач-1) та [PERSON] (далі - позивач-2) звернулисься до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1), державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро Гаращенко Володимира Васильовича» (далі - відповідач-2), в якому просили: визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер рішення 48840454 від 24.09.2019), прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенком Володимиром Васильовичем, щодо державної реєстрації права власності за [PERSON] на об`єкт житлової нерухомості - двокімнатну квартиру, загальною площею 47,7 кв. м (житлова площа 28,6 кв. м), розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1921741180000, номер запису про право власності 33371314, дата та час державної реєстрації 20.09.2019 о 15:39:31 год.; скасувати запис про право власності №33371314 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1921741180000), який було внесено державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенком Володимиром Васильовичем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно від 24.09.2019 індексний номер 48840454. Судові витрати покласти на відповідачів солідарно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.08.2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] укладено кредитний договір, на підставі якого останній було надано грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 115 500,00 доларів США, строком до 11.08.2023 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 13.08.2008 року було укладено договори поруки між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» та між [PERSON] та ВАТ КБ Надра», за умовами яких поручителі поручились перед ВАТ КБ «Надра» за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. Також, 13.08.2008 року було укладено договорі іпотеки, за умовами якого в іпотеку ВАТ КБ «Надра» було передано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 47,7 кв.м. У подальшому внаслідок проведення електронного аукціону ПАТ «Комерційний банк «Надра» відступило право вимоги за кредитним договором (договір від 18.03.2019 року № 370/П/23/2008-840) та договором іпотеки ТОВ «Лекс Навігатор» (договір від 18.03.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М., зареєстрований в реєстрі за № 220). Надалі ТОВ «Лекс Навігатор» відступило права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки на користь [PERSON] (договір від 01.04.2019 року № 370/П/23/2008-840; договір від 01.04.2019 року про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 196). 17.04.2019 року [PERSON] отримав від [PERSON] лист від 08.04.2019, яким повідомлено, що 01.04.2019 між останнім та ТОВ «ЛЕКС НАВІГАТОР» укладено договір від 01.04.2019 року № 370/П/23/2008-840 про відступлення права вимоги; договір від 01.04.2019 року про відступлення прав за іпотечним договором. Додатково зазначав, що у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, [PERSON] як Іпотекодержатель має право та намір у відповідності до положень договору іпотеки та ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку» задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (квартира [ADDRESS] , загальною площею 47.7 кв.м.) або шляхом продажу предмета іпотеки третім особам. Зважаючи на факт невиконання боржником за кредитним договором взятих на себе зобов`язань, [PERSON] було звернуто стягнення на предмет іпотеки, та державним реєстратором 20.09.2019 здійснено реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (номер запису про право власності 33371314). Позивач зазначає, що враховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя та відсутність згоди [PERSON] та [PERSON] на звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто у спосіб, визначений Законом України «Про іпотеку» та договором іпотеки, ненадання такого договору державному реєстратору та залишення ним без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким Закон пов`язує можливість переходу права власності, дії відповідача-2 щодо реєстрації за відповідачем-1 права власності на спірну квартиру, не можна вважати законними. Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27.01.2010року у справі № 2-4186/11 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 151 203 долари США 30 центів, гривневий еквівалент по курсу НБУ 7,89 грн. станом на 26.08.2010 складає 1 192 994 грн. 07 коп., 1700 грн. судового збору та 120 грн. збору за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а всього - 1 194 814 (один мільйон сто дев`яносто чотири тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 07 коп. Проте, у листі про усунення порушень від 08.04.2019 року, яка надіслана [PERSON] [PERSON] міститься вимога про погашення заборгованості станом на 18.03.2019 року в сумі 1 753 514,30 грн., тобто продовжувалось нараховування відсотків та пені по кредитному договору, строк дії якого закінчився у зв`язку з достроковим стягненням всієї суми заборгованості, що не ґрунтується на вимогах статті 1050 України. Позивач вказує, що державний реєстратор не перевірив дотримання вимог чинного законодавства щодо виконання іпотекодержателем обов`язку з вручення вимоги кредитора, та не повідомив [PERSON] та [PERSON] як власників предмета іпотеки про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майне за [PERSON] . Позивач вважає рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] за [PERSON] неправомірним, прийнятим із порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про іпотеку», «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 умов іпотечного договору, тому підлягає скасуванню. У судовому засіданні представник позивача-1 та позивача-2 підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідача-1 та відповідач-2 в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач-1 [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву, проте суд не приймає його до уваги, оскільки відповідачем у порушення п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України, не було надано документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи та у порушення ч. 7 ст. 178 ЦПК України пропущено строк надання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених відповідачів. Ухвалою суду від 14.112019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.08.2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] укладено кредитний договір № 370/П/23/2008-840, на підставі якого останній було надано грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 115 500,00 доларів США, строком до 11.08.2023 року (а.с.18-21). У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 13.08.2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручився перед ВАТ КБ «Надра» за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 370/П/23/2008-840 від 13.08.2008 року (а.с.22-23). Також, 13.08.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку ВАТ КБ «Надра» було передано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 47,7 кв.м. (а.с.24-27). Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27.01.2010 року у справі № 2-4186/11 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 151 203 долари США 30 центів, гривневий еквівалент по курсу НБУ 7,89 грн. станом на 26.08.2010 складає 1 192 994 грн. 07 коп., 1700 грн. судового збору та 120 грн. збору за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а всього - 1 194 814 (один мільйон сто дев`яносто чотири тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 07 коп. 18.03.2019 року ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Лекс Навігатор» уклали договорів № 370/П/23/2008-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, відповідно до умов якого ПАТ «КБ «Надра» відступило ТОВ «Лекс Навігатор» право вимоги за кредитним договором № 370/П/23/2008-840 від 13.08.2008 року з додатковими угодами/договорами (а.с.28-31). 18.03.2019 року ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Лекс Навігатор» уклали договорів про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М., зареєстрований в реєстрі за № 220. Відповідно до умов якого первісний іпотекодержатель відступає (передає), а новий іпотекодержатель набуває (приймає) належні первісному іпотекодержателю права за договором іпотеки, включаючи, але не обмежуючись, у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, право задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки (а.с.33-35). Надалі ТОВ «Лекс Навігатор», відповідно до договору від 01.04.2019 року № 370/П/23/2008-840, відступило права вимоги за кредитним договором № 370/П/23/2008-840 від 13.08.2008 року на користь [PERSON] (а.с.36-38) 01.04.2019 року ТОВ «Лекс Навігатор» та [PERSON] уклали договорів про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 196. Відповідно до умов якого первісний іпотекодержатель відступає (передає), а новий іпотекодержатель набуває (приймає) належні первісному іпотеко держателю права за договором іпотеки, включаючи, але не обмежуючись, у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, право задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки (а.с.40-43). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] було звернуто стягнення на предмет іпотеки, та державним реєстратором КП « Реєстраційне бюро» Гаращенко В.В. 20.09.2019 здійснено реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (номер запису про право власності 33371314) (а.с.50-52). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про ітопеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Пунктом 5.3. статті 5 Іпотечного договору від 13.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою Т.М. за реєстровим № 2154, передбачено, що сторони договору дійшли згоди щодо звернення стягнення предмету іпотеки у зв`язку з наявністю рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості Сторін на передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», права Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до п. 5.4. статті 5 Іпотечного договору від 13.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою Т.М. за реєстровим № 2154, Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки в межах, передбачених п. 5.3. цього Договору. У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 915/297/17 передбачається, що «Застереження дорівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом. Іпотечне застереження містить правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому. Обставина, що перехід права відбудеться в майбутньому в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, є обставиною, яка обумовлює виникнення права власності (передачу майна) залежно від стану виконання зобов`язань за договором». Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» № 898-ІV (у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону Статтею 37 зазначеного Закону України «Про іпотеку» № 898-ІV (у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, до якого згідно з ч. 2 ст. 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Нова редакція статей 36, 37 Закону № 898-ІV, викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу III «Перехідні положення» Закону № 800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх. Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-VI в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного суду України від 10.10.2011 року у справі №21-131а11 та від 18.09.2012 року у справі № 21-236а12. Відповідно до положень ст.ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України, законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Вказана вище позиція також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 13.09.2017 року у справі № 761/32495/15-ц. Пунктами 44 - 47 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 520/7281/15-ц передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16).» Враховуючи вищевказане, суд не приймає до уваги твердження позивачів про відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя та відсутність згоди [PERSON] та [PERSON] на звернення стягнення на предмет іпотеки, як на підставу для задоволення позову, оскільки п. 5.3. ст. 5 Іпотечного договору від 13.08.2008 року містить іпотечне застереження, а саме домовленості сторін на передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Звертаючись до суду з позовом, позивачі зазначали, що їх як власників предмета іпотеки не було належним чином повідомлено про зміну кредитора. Разом з тим, суд не приймає таке твердження, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Судом встановлено, що [PERSON] було направлено на адресу [PERSON] та [PERSON] вимоги з проханням протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги сплатити заборгованість за Кредитним договором у сумі 1 753 514,30 грн. Крім того, в зазначеній вимозі було повідомлено, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником та Поручителями основного зобов`язання, [PERSON] , як Іпотекодержатель, має право та намір у відповідності до положень Іпотечного договору та ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку» задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом набуття права власності на Предмет іпотеки або шляхом продажу Предмета іпотеки третім особам (а.с.44-49,53-61). Направлені Вимоги були повернуті за зворотною адресою за закінченням встановленого терміну зберігання. Із Постанови Верховного Суду по справі № 815/2595/17 від 06 червня 2018 року вбачається наступне: «Необхідною передумовою виникнення права власності є, зокрема, документальне підтвердження особистого вручення або надсилання на адресу іпотекодержателя письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання зазначеної вимоги. Вимога іпотекодержателя про усунення порушення вважається надісланою іпотекодавцю належним чином, якщо вона була вручена особисто під розпис іпотекодавцю, або надіслана поштою цінним листом за місцем проживання іпотекодавця. яке визначено згідно умов цього Договору, з повідомленням про вручення, або невручення, у зв`язку з відмовою отримання повідомлення або не проживання за адресою, визначеною згідно умов договору. Пункт 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачає, що заявник в такому випадку повинен серед інших документів подати державному реєстратору копію письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця та документ, що підтверджує факт завершення 30- денного строку отримання іпотекодавцем (боржником) цієї вимоги. Крім того, Верховний Суд України розтлумачив, що такими документами можуть бути: повідомлення про вручення цінного листа із вимогою та правильно зазначеною адресою іпотекодавця та фіскальний чек про оплату поштових послуг за направлення цього повідомлення». Із правової позиції Верховного Суду, викладеної в Постанові від 14.11.2018 року у справі № 761/9285/17 вбачається: «Належним доказом надіслання документів може бути опис вкладення разом із розрахунковим документом, а факт отримання підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення». Таким чином, факт повернення від боржника належно направленої вимоги «за закінченням встановленого строку зберігання» свідчить про вжиття іпотекодержателем всіх заходів для відповідного повідомлення боржника про наявність заборгованості. Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивачів про існування мораторію, який забороняє звертати стягнення на майно, що є забезпеченням кредитів отриманих в іноземній валюті, так як. Відповідно до змісту Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме майно, використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140,0 кв.м. для квартири. Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі № 645/5280/16-ц було висловлено правову позицію, згідно якої оскільки при підписанні іпотечного договору Іпотекодавець надав згоду на звернення стягнення в позасудовому порядку, то Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до цих правовідносин не підлягає застосуванню. Щодо наведених позивачами доводів про порушення державним реєстратором процедур перевірки відповідності заявлених права та документів для проведення реєстрації, слід зазначити наступне. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно частини третьої статті 10 Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Пунктом 9 Порядку передбачено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. Пункт 12 вказаного Порядку визначає обов`язкові дії державного реєстратора після отримання ним відповідної заяви про реєстрацію речових прав та їх обтяжень та письмових документів, а саме: розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Крім того, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають державній реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127, передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Відповідно до статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. 2. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття. Тобто, прийняття рішення про державну реєстрацію прав є виключно дискреційним повноваження державного реєстратора, яке ним виконується на підставі документів, поданих йому заявником. Таким чином, жодних підстав для скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] не вбачається. Крім того, позивачами не конкретизується, які саме вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» були порушені та які підстави існують для скасування державної реєстрації. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №306/1224/16-ц: «У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону № 1952-ІУ та статті 37 Закону № 898-ІУ порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.» Щодо твердження позивачів про відмінність розміру заборгованості у вимозі про усунення порушень від 08.04.2019 року та у заочному рішенні Шевченківського районного суду міста Києва від 27.01.2010року у справі № 2-4186/11, слід зазначити, що розмір наявної заборгованості не стосується предмету спору про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, позивачем не надано доказів порушення вимог чинного законодавства саме при реєстрації права власності державним реєстратором, не зазначено як реєстратор порушив права позивача, тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію є передчасною. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed