Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, просив про розгляд справи без його участі. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи у її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін; копія свідоцтв про народження дітей сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]; копії довідок від 15.09.2015 р.; копія довідки № 38 від 05.11.2015 р.; копії довідок про доходи відповідача від 05.11.2015 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] з відповідача [PERSON], який є батьком дітей, зазначивши, що подружнє життя у них не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Під час сумісного проживання сторони часто влаштовували сварки у присутності своїх дітей, що суттєво могло вплинути на їх психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування її світогляду, особливо щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою будь якої сімї. Фактично сторони не проживають разом. Ними неодноразово робилися спроби щодо примирення, однак, вони позитивних результатів не дали. Таким чином, з серпня 2015 р. сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні. Від шлюбу є неповнолітні діти син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], питання щодо утримання та виховання яких позивачка вирішує самостійно. Діти мешкають разом із позивачкою, яка сама доглядає за ними. В даний час діти знаходяться на утриманні позивачки. Відповідач допомогу на утримання неповнолітніх дітей не надає, хоча, як батько зобовязаний це робити, має таку матеріальну можливість, згідно наданих довідок працює на посаді головного інженера у Ренійській дистанції колії «Одеської залізниці», отримує заробітну плату, не мешкає разом із дітьми, не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, отже має реальну можливість надавати їм матеріальну допомогу. Таким чином, неповнолітні діти потребують матеріальної допомоги від відповідача, яку позивачка і просить стягнути на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], стягнувши аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 16.09.2015 року до 05.01.2029 року, тобто до досягнення сином [PERSON] повноліття, а потім стягувати аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 21.11.2032 року, тобто до досягнення донькою [PERSON] повноліття. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони хоча і проживають разом, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У наданій суду заяві позивачка просила після розірвання шлюбу з відповідачем залишити за нею дошлюбне прізвище «Пархоменко». На підставі вищевказаних положень законодавства суд задовольняє вимоги позивачки щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу. У звязку із ситуацією, що склалася на момент розірвання шлюбу (догляд та знаходження на утриманні дітей матірю з моменту фактичного розпаду сімї), суд визначає місце проживання неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] разом із матірю. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Оскільки відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачці на утримання їх сумісних дітей не надається, а домовленість про способи, періоди надання утримання на дітей між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення позивачки і інтереси дітей, задовольняє позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів в повному обсязі.

Outcome: approved