Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

В грудні 2019 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Рябоконівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В позові [PERSON] зазначила , що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина , яка складається з житлового будинку по [ADDRESS] та належав матері на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок. На момент смерті матері з нею в одному будинку проживав брат позивача [PERSON] , який фактично успадкував вказаний житловий будинок. В 2001 році брат помер і вона звернулася до Краснокутської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини , де заведена спадкова справа , але постановою нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок . Прохала визнати право власності на житловий будинок. У судове засідання позивач не з`явилася , подала заяву слухати справу у її відсутність, позов підтримала , просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази по справі , матеріали цивільної справи № 627/174/19 , № 627/1161/18, дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що мати позивача [PERSON] на праві приватної власності мала житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , що підтверджує свідоцтво про право власності на жилий будинок видане Краснокутським БТІ від 11.01.1999 р. Довідкою Красногкутського БТІ від 30.10.2019 р. підтверджується , що вказаний будинок має житлову площу 17,40 кв.м та зареєстрований він за [PERSON] . Згідно технічного паспорту Краснокутського БТІ від 24.10.2019 р. , житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] існує. голошенням підтверджується , що свідоцтво про право власності від 11.01.1999 р. видане на ім`я [PERSON] ,втрачене та його вважати недійсним. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Заповітом, посвідченим Рябоконівською сільською радою від 24.12.1997 р., [PERSON] заповіла сертифікат на право на земельну частку пай своїм дітям [PERSON] та [PERSON] . Від спадщини за заповітом . [PERSON] відмовилася на користь брата [PERSON] . Згідно даних довідки виконкому Рябоконівської сільської ради від 05.03.2002 № 324 на час відкриття спадщини [PERSON] проживала разом зі своїм сином [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть [NUMBER] від 24.10.2001р. Даними свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] від 08.02.1952, свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] від 26.01.1950 , довідки Відділу РАЦС Краснокутьского районного управління юстиції Харківської області № 03-09-72 від 10.01.2007 про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] з присвоєнням останній прізвища [PERSON] , документально підтверджується факт родинних відносин позивача та [PERSON] (рідний брат позивача). Відповідно до пунктів 4, 5 Перехідних положень Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) в редакції 2003 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. За змістом статей ст. 524 ЦК України ,в редакції 1963 року, спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли та оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 537 ЦК України ,в редакції 1963 року ,спадкування частини майна, що не зазначено в заповіті, підлягає поділу між спадкоємцями за законом, які спадкують відповідно до ст.ст. 529 - 533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців відносяться і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо у заповіті не визначено інше. Відповідно до ст.ст. 529 - 531 ЦК України, в редакції 1963 року , спадкоємцями за законом першої черги були в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні зі спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Статті 548, 549 ЦК України, в редакції 1963 року ,передбачають, що для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або звернувся до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини. Оскільки матеріалами справи підтверджується те, що на час смерті [PERSON] в будинку, що їй належав на праві власності проживав її син - [PERSON] , суд вважає, що останній прийняв спадщину після смерті матері, але не оформив її за життя належним чином. За змістом рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 16.05.2019 у цивільній справі № 627/174/19 після смерті брата [PERSON] у 2001 році спадщину, у вигляді земельної ділянки , прийняла його сестра [PERSON] . За загальним принципом спадкового права прийняття частини спадкового майна, свідчить про прийняття спадщини в цілому. Після смерті [PERSON] в Краснокутській державній нотаріальній конторі Харківської області заведена спадкова справа № 130/2002 та [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини , яка зареєстрована 17.04.2002 р. Свідоцтво про право на спадщину Краснокутською ДНК позивачу не видано та постановою нотаріуса від 06.02.2020 року відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно до п.п.4.12 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 , зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів та сплати державного мита і нотаріальних послуг. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиною спадкоємицею по закону після померлого брата [PERSON] , до складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями , що знаходиться на території Рябоконівської сільської ради . Іншого шляху, ніж визнання права власності на дане домоволодіння в судовому порядку, у позивача немає. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача, так як суду надано достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших.

Outcome: approved