Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, в якому просила постановити рішення, яким визнати за нею, [PERSON] (ІПН [NUMBER]) право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON] (ІПН [NUMBER]). В обґрунтування позову позивачка вказала, що [INFO] року помер [PERSON], який за часи свого життя 25 лютого 2003 року склав заповіт на її, [PERSON] ім'я. У 2006 році до спливу шестимісячного строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, вона подала до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. До складу спадкового майна, що перейшло в порядку спадкування, не було включено земельну ділянку, що належала спадкодавцю. Ще за часи свого життя [PERSON]. подав до Кіровської селищної ради Дніпропетровського району на затвердження технічну документацію, щодо передачі земельної ділянки у власність, на підставі якої Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області №650-29/V від 28.12.2009 року було прийнято рішення про передачу у власність [PERSON]. земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] Спадкоємець не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку та виготовити на власне ім'я державний акт на право власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що право на земельну ділянку не було зареєстровано за померлим, вона, [PERSON] не має можливості зареєструвати дану земельну ділянку на своє ім'я. За викладених обставин позивачка змушена звернутися до суду за захистом свого права. Представник позивачки за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник відповідача Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.84,85), зі згоди представника позивача справа розглядається у заочному порядку. Вислухавши представника позивачки, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошена померлою. Встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується актовим записом №1445 від 09 серпня 2006 року в свідоцтві про смерть серія [NUMBER] виданому Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 09 серпня 2006 року (а.с.6а). Ще за часи життя [PERSON] склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав [PERSON] (а.с.50). Після смерті [PERSON], позивачка як спадкоємець за заповітом у встановлений законним строк звернулася до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за заповітом. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме: земельну ділянку розташовану на території [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, державним нотаріусом було відмовлено оскільки вчинення такої нотаріальної дії буде суперечити чинному законодавству України, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 серпня 2017 року (а.с.73), тому [PERSON] звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх майнових прав. Встановлено, що згідно довідки Головного управління Держгеокадастру у Дніпровському районі Дніпропетровської області №31-403-99,8-2663/2-17 від 15 травня 2017 року реєстрацію права власності на земельну ділянку, розташовану на території [ADDRESS] за спадкодавцем [PERSON] не проведено (а.с.24). Технічну документацію щодо передачі у власність вказаної земельної ділянки Кіровською селищною радою Дніпровського району у порушення закону затверджено через 3 роки після смерті [PERSON] (а.с.25). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 23 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Згідно з пунктом 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331 ЦК України). За змістом ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У пункті 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», звертається увага на те спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується зокрема цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Як зазначено вище, вказані законодавчі норми і вимоги спадкодавцем не були дотримані, у відповідності до діючих норм закону [PERSON] не здійснив у встановленому порядку державну реєстрацію свого права власності на земельну ділянку, отже не реалізував свого права власності в контексті ст. 125 ЗК України, а тому в розумінні ст. 1218 ЦК України, воно не може входити до складу спадщини та успадковуватися спадкоємцем. У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», також звертається увага і на те, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності. Встановлено, що право власності спадкодавця на спірну земельну ділянку не було зареєстроване, а тому таке право у нього не виникло (спадкодавець його не набув), внаслідок чого спадкоємець також не набуває права власності на нього у порядку спадкування, а до них перейшли лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини (право звернутися до компетентного органу щодо державної реєстрації нерухомого майна). Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Закон України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дозволяє спадкоємцю оформити право власності у разі не оформлення його спадкодавцем в окремому позасудовому порядку. Суд, розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно, неупереджено, в межах заявлених вимог, дійшов обґрунтованого висновку відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивачки, оскільки у судовому засіданні не доведено порушення законних прав [PERSON], у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв'язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача. На підставі викладеного, ст. 1217, 1218, 1220, 1222 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 130, 141, 223, 263-266, 280-282 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed