Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Відповідач, позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву. \~ \~ \~ \~Позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 07.03.2019р.; копія паспорту громадянки України [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON] ;копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.10.2019р.; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району від 11.07.2019р. № 1051; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району від 11.07.2019р. № 1052; копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомого майна; копії витягів із технічної документації про нормативно грошову оцінку земельних ділянок; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 939140; копія газети «Ренійський вісник»; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.10.2019р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що сторони по справі є дітьми померлих [PERSON] та [PERSON] . Так, [INFO] батько позивача [PERSON] . За життя йому належало право власності на житловий будинку із надвірними спорудами [ADDRESS] , про що свідчить довідки Лиманської сільської ради Ренійського району від 11.07.2019р. № 1052 та земельна ділянка розміром 2,1461 га, яка розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області. Під час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, у зв`язку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги були його доньки [PERSON] , [PERSON] (сторони по справі) та його дружина [PERSON] . У встановлений законодавством строк ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, на момент відкриття спадщини, його дружина [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області. Так, його дружина [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, однак відносно житлового будинку спадщина не оформлювалась внаслідок її необізнаності про те, що могла оформити право власності на житловий будинок у той самий спосіб що і землю. Його доньки спадщину не прийняли та на той час неї не претендували. Таким чином, [PERSON] фактично прийняла спадщину у вигляді житлового будинку, що залишилася після померлого чоловіка однак не оформила її юридично. [INFO] помела матір сторін [PERSON] . За життя їй належало право власності на: житловий будинку із надвірними спорудами [ADDRESS] , який вона фактично прийняла після смерті чоловіка, земельну ділянку розміром 2,1461 га, яка розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.05.2009р. та земельну ділянку розміром 2,7165 га, яка розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 939140. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцем за законом першої черги після її смерті є її діти позивач [PERSON] , та відповідач [PERSON] . У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач (як спадкоємець за законом) звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідач спадщину не прийняла та не заперечує щоб спадщину на своє ім`я оформила позивач. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що 02.10.2019р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняла спадщину після смерті матері в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, матір позивача [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Після смерті матері [PERSON] позивач у справі є спадкоємцем за законом першої черги. Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки в наданих державному нотаріусу для огляду необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину після померлих [PERSON] та [PERSON] були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, що стало підставою для прийняття рішення про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, про що винесено вмотивовану постанову, у зв`язку із чим позивач була вимушена звернутися до суду із позовом для захисту своїх невизнаних прав. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на вищевказане спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом однак, з незалежних від неї причин вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказані об`єкти спадкового майна, у зв`язку із чим була вимушена звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved