Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

В вересні 2021 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. В заяві позивач посилається на те, що 26.10.2014 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Примирення вважає недоцільним та недієвим, таким, що буде суперечити інтересам сторін, а тому просить суд шлюб розірвати. 02 листопада 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, направили до суду заяви про розгляд справи за відсутності сторін, просили шлюб розірвати. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 26 жовтня 2014 року Виконавчим комітетом Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, про що внесено відповідний актовий запис №10, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 16.11.2015 року серії [NUMBER] . Із позову та клопотань сторін, поданих на адресу суду, встановлено, що подальше спільне проживання позивача та відповідача є неможливим. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105\~СК\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають до задоволення. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved