Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

В грудні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, який в вересні 2015 року уточнила та просила суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 22 липня 2013 року на спадкове майно в розмірі 5/6 частини, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Садова, № 71 в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, та земельної ділянки площею 0,3270 га, що розташована на території с. Новоолександрівка, вул. Садова, 71 Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Позовна заява позивачкою обґрунтована тим, що спадкодавцем [PERSON] за життя не було зареєстровано право власності на вищевказане майно, що позбавляє її можливості отримати спадщину у позасудовому порядку. Позивачка та її адвокат за договором про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. В останнє судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачка позовні вимоги не визнала, в останнє судове засідання не зявилася. Представник третьої особи Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори надав суду лист про розгляд справи у їх відсутність (а.с.112). Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, матеріали спадкової справи 36/2013, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У судовому засіданні встановлено, що 22 липня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується актовим записом № 72 від 23 липня 2013 року в свідоцтві про смерть серії І-КИ № 528364 виданим Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.13). Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Садова, № 71 в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, та земельну ділянку площею 0,3270 га, що розташована на території с. Новоолександрівка, вул. Садова, 71 Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. За часи життя, 14 червня 2013 [PERSON] склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належні йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку площею 0,2500 га та земельну ділянку площею 0,0770 га, що розташовані по вул. Садова, № 71 в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON] (а.с.12). Позивачка після смерті [PERSON], як спадкоємець за заповітом, у встановлений законом строк, звернулася до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 36/2013 (а.с.42-70). Але, у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку, державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.21). Встановлено, за часи життя [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі [PERSON], яка в свою чергу, після смерті чоловіка, як спадкоємець за законом, у встановлений законом строк, звернулася до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 36/2013 (а.с.43), та дізналася про наявність заповіту на імя [PERSON] Так, у грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що у звязку з тяжкою хворобою чоловіка, фізичною та психічною залежністю від обезболюючих та наркотичних препаратів, а також його неправомірною домовленістю із сусідкою [PERSON], волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його дійсній волі під час складання заповіту. Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним відмовлено, оскільки позовні вимоги так і не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи (а.с.62-64). На підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2014 року про визнання розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 17 грудня 1990 року фіктивним (а.с.84-86), 23 квітня 2014 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції було видане свідоцтвом про шлюб (повторне) серії І-КИ № 274478 про укладення 27 січня 1958 року шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (відповідачкою по справі) (а.с.83). Однак, рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2015 року вищевказане рішення було скасовано та у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання розірвання шлюбу фіктивним - відмовлено (а.с.99-100). Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 24 жовтня 1991 року [PERSON] на праві власності належав будинок № 71 по вул. Садовій с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, про що зроблено запис в реєстровій книзі № 547-3. 16 лютого 1999 року [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3270 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4198 (а.с.47). Згідно ч. 1 ст. 1216, ст. 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Встановлено, що [PERSON] є непрацездатною вдовою спадкодавця [PERSON] та має право на спадкування обовязкової частини всієї спадкової маси. Згідно зі ст. 116, 131 Земельного кодексу України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 10 своєї Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. визначив, що: «Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом». Незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, що передбачено п. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб передбачений законом, у тому числі шляхом визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. За змістом вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Зібрані по справі докази вказують, що померлому 22 липня 2013 року [PERSON] належали житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельна ділянка, що розташовані по вул. Садовій, 71 с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Таким чином, незважаючи на те, що позивачка є спадкоємцем за заповітом на 5/6 частин спадкової маси: домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані по вул. Садовій, 71 с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, власника будинку та земельної ділянки, вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 частин домоволодіння та земельну ділянку у позасудовому порядку з причини відсутності реєстрації права власності спадкодавцем. Відповідно до ст.ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України, право на спадкування мають всі особи визначені у заповіті; спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, якщо протягом 6-місячного строку подав заяву до нотаріуса про її прийняття. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачка прийняла спадщину і є спадкоємцем за заповітом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги, оскільки судом встановлені всі обставини, які дають позивачці право на визнання її права власності на 5/6 частин спадкового майна в порядку спадкування за заповітом та вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 22 липня 2013 року на 5/6 частин: домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані по вул. Садовій,71 с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 3654 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved