Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості по страховим виплатам у розмірі 15 000,83 грн., а також судовий збір в розмірі 487,20 грн., мотивуючи свої вимоги наступним. Так, 12.10.2013 в місті Києві на перехресті вул. Фрунзе та вул. Юрківської сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в результаті якої пошкоджено автомобіль позивача. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 12.11.2013 року [PERSON] - водія транспортного засобу «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Власником даного транспортного засобу є [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована на підставі полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УОСК») 14.10.2013 позивач звернувся до відповідача ПрАТ «УОСК» з заявою про виплату страхового відшкодування. 27.11.2013 позивач повторно звернувся до відповідача ПрАТ «УОСК» з заявою про виплату страхового відшкодування. В лютому 2014 року позивачем було отримано повідомлення від відповідача ПрАТ «УОСК» про прийняття рішення щодо виплати йому страхового відшкодування в розмірі 16 993,84 грн. Станом на 01.04.2014 позивачу виплачено відповідачем ПрАТ «УОСК» суму страхового відшкодування в розмірі 1 993,00 грн. Позивач звертався до відповідача ПрАТ «УОСК» з вимогою про виплату решти суми страхового відшкодування 06.05.2014, яка була отримана останнім 07.05.2014. Однак, звернення було проігноровано відповідачем та сума страхового відшкодування не була виплачена. Оскільки власником транспортного засобу «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], є [PERSON], його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «УОСК», а [PERSON] керував даним транспортним засобом, на цій підставі просить стягнути солідарно з відповідачів невиплачену суму страхового відшкодування та судовий збір. Під час розгляду справи представник відповідача ПрАТ «УОСК» спочатку висловив позицію, в якій визнав позовні вимоги до себе повністю, в подальшому надав письмові заперечення (а.с.45) В судове засідання сторони не з?явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України. (а.с. 136-139) Разом з тим представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. (а.с. 93) Представник відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» направив заяву про розгляд справи за його відсутності, у зв?язку з великою кількістю справ та неможливістю направити представника до суду. (а.с. 143). Крім того, в судовому засіданні, яке мало місце 25.02.2016 року, на запитання суду щодо позиції представника ПрАТ «УОСК» відносно вимог [PERSON], останній повідомив, що ПрАТ «УОСК» визнає позов у повному обсязі щодо виплати суми страхового відшкодування, про що було зроблено відповідну відмітку в журналі судового засідання (а.с. 45) Відповідач [PERSON] направив до суду письмові заперечення проти позову (а.с. 116, 124), а також просив провести розгляд справи за його відсутності (а.с. 124). В своїх запереченнях наголошував на тому, що він не є належним відповідачем у даній справі, оскільки транспортний засіб «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], ним було передано на підставі генеральної довіреності від 21.09.2013 року [PERSON], який і керував ним під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12.10.2013 року. На цій підставі, заперечував проти задоволення позову в частині стягнення саме з нього невиплаченої позивачу суми страхового відшкодування. Відповідач [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву (а.с. 140-142), а також просив провести розгляд справи за його відсутності. В своєму відзиві [PERSON] наголошував на тому, що оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована, ним на виконання вимог пунктів 33.1-33.1.4 статті 22 Закону України «Про страхування» 14.10.2013 року було подано до ПрАТ «УОСК» заяву (повідомлення) про дорожньо-транспортну пригоду, встановленого зразка. Із повідомлення страхової компанії № 674 від 30.01.2014 року, вбачається, що саме вона є належним відповідачем по даній справі, оскільки саме нею було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 16 993,84 грн. і саме вона не здійснила повного відшкодування. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наяності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено та не оспорюється сторонами, що 12 жовтня 2013 року о 12 годині 20 хвилин, в місті Києві на перехресті вул. Фрунзе та вул. Юрківська водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 12.11.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 34,41 грн. (а.с. 15) Остання відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Транспортний засіб «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ 654709, виданого 26.04.2011 року Броварським РЕВ ДАІ при УДАІ ГУМВС України в Київській області. Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу [PERSON] та водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована у відповідача - ПрАТ «УОСК», позивач звернувся спочатку 14.10.2013 року, а потім 28.11.2013 року з заявою про страхове відшкодування (а.с. 9-10, 13-14), із зазначенням особового рахунку для перерахунку суми страхового відшкодування. 30.01.2014 відповідач ПрАТ «УОСК» повідомив позивача що ним прийнято рішення щодо виплати йому страхового відшкодування в розмірі 16 993,84 грн. (а.с. 21) 01.04.2014 відповідачем ПрАТ «УОСК» було сплачено позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 1 993,88 грн., що не заперечується сторонами по справі. Однак, в подальшому відповідачем ПрАТ «УОСК» не було вчинено жодних дій по виплаті решти суми страхового відшкодування. На цій підставі 28.04.2014 позивач звернувся до відповідача з претензією (а.с. 18-19) та вимогою виплатити йому решту суми страхового відшкодування. Проте, дане звернення позивача було залишено відповідачем без відповіді та будь-яких дій щодо виплати страхового відшкодування здійснено не було. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як вбачається з правової позиції Верховного суду України, яка міститься в постанові від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, АБО шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Тобто, позивач, як потерпілий в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12.10.2013 року, має право на звернення з вимогами як до страхової компанії так і до особи, яка була визнана винною у вчиненні ДТП, на власний розсуд, однак незалежно один від одного. Виходячи з матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позивачем було початково самостійно обрано спосіб захисту своїх законних прав та інтересів, шляхом пред?явлення вимоги в порядку договірних зобов?язань, тобто до страхової компанії. На цій підставі, і враховуючи позицію Верховного суду України, в частині права потерпілого щодо самостійного обрання особи яка повинна відшкодувати йому шкоду завдану в результаті ДТП, а також викладені в позовній заяві підстави звернення до суду (а, саме: сплата страховою компанією ПрАТ «УОСК» лише частини визначеної нею самою суми страхового відшкодування), визнання представником ПрАТ «УОСК» позовних вимог в повному обсязі, і те що розмір страхового відшкодування, який підлягає стягненню на користь позивача жодною стороною по справі (ані самим позивачем, ані жодним із відповідачів) не оспорюється, а розмір заявлених позивачем вимог є фактично недоплаченою сумою страхового відшкодування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а стягнення страхового відшкодування в розмірі 15 000,83 грн. повинно бути здійснено з ПрАТ «УОСК». Що стосується позовних вимог в частині стягнення суми страхового відшкодування з власника транспортного засобу [PERSON], то слід зазначити наступне. Положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 12.10.2013, під час дорожньо-транспортної пригоди, за кермом автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], перебував відповідач [PERSON], який здійснював своє кермування на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 21.09.2013. Тобто, саме [PERSON] є тією особою, в розумінні ст.1187 ЦК України, яка на момент ДТП 12.10.2013, на законних підставах володіла транспортним засобом. А тому, відповідач [PERSON] є неналежною стороною у даній справі, і позовні вимоги [PERSON] до нього не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого ним судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved