Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 31 липня 2015 року [PERSON] отримав від позивача в борг грошові кошти у сумі 5400 гривень, які зобовязався повернути до 30 жовтня 2015 року. На підтвердження отримання грошових коштів від позивача [PERSON] надав власноруч написану розписку від 31 липня 2015 року. [PERSON] звертався до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, проте відповідач ухиляється від повернення грошових коштів. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] борг за договором позики у розмірі 5400 гривень, а також відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 123 гривень 68 копійок, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 16 гривень 87 копійок, що у загальному розмірі становить 5540 гривень 55 копійок. Сторони у судове засідання не зявились. [PERSON] надав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить задовольнити його в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про своє ставлення до предявленого позову не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими конвертами, які направлялись на його адресу, проте були повернуті на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання» (а.с.14,18). Тому, на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу. Дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 31 липня 2015 року [PERSON] передав відповідачу грошові кошти у розмірі 5400 гривень, а [PERSON] зобовязався повернути грошові кошти до 30 жовтня 2015 року. Вказана обставина підтверджується копією розписки (а.с.3) та копією договору позики №1 від 31 липня 2015 року (а.с.5). У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що у строк, визначений договором позики [PERSON] не повернув грошові кошти. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав свої зобовязання за договором позики та повернув грошові кошти. Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути борг за договором позики у розмірі 5400 гривень. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Встановлено, що договором позики №1 від 31 липня 2015 року сторони між собою не погодили розмір процентів за користування грошовими коштами. Тому, з огляду на положення ч.1 ст.1048 ЦК України розмір процентів має розраховуватись, виходячи з облікової ставки Національного банку України. З розрахунку, наданого позивачем, розмір процентів за користування сумою позики за період з 31 жовтня 2015 року по 07 грудня 2015 року становить 123 гривень 68 копійок. У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з письмових розрахунків, зазначених позивачем в позовній заяві, кількість днів прострочення за період з 31 жовтня 2015 року по 07 грудня 2015 року становить 38 днів, а тому три проценти річних від простроченої суми складають 16 гривень 87 копійок. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики у загальному розмірі 5540 гривень 55 копійок. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції від 04 грудня 2015 року (а.с.2-а) вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок. Предявлений ним позов задоволений у повному обсязі. Тому, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 487 гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved