Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 10 серпня 1973 року по 24 грудня 2001 року та з 7 жовтня 2010 року по 10 жовтня 2016 року. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року шлюб між ними було розірвано. Фактично вона мешкала разом з відповідачем за адресою: с. Звірове, вулиця Гагаріна, будинок 5 з липня 1984року по липень 2016 року. В період шлюбу вона стала інвалідом 2 групи з онкозахворювання, крім цього потребує оперативного втручання по вправленню пупкової грижі. Після розірвання шлюбу відповідач відмовляється надавати їй матеріальну допомогу як колишній дружині, хоча все життя вона піклувалась про нього та його родину. Коли батько відповідача тяжко захворів, вона доглядала за ним до самої його смерті, поховала його, встановила памятник на його могилі. На теперішній час вона отримує пенсію за віком в розмірі 1224,10 грн., інших доходів не має, мешкає разом із сином, який є інвалідом 2 групи і отримує лише пенсію по інвалідності. Відповідач отримує шахтарську пенсію та регресні виплати. Його сукупний дохід складає близько 10000 грн. на місяць. На підставі наведеного, позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання непрацездатної дружини в розмірі ? частини всіх видів його доходів, починаючи з дня звернення до суду з позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою з 1973 року по 2001 рік, шлюб було розірвано з органах РАГС, після чого разом вони не жили, спільне господарство не вели. За проханням дітей і онуків в 2010 році повторно зареєстрували шлюб з позивачкою, який було розірвано за рішенням суду у 2016 році. В 2003 році йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності у звязку з профзахворюванням, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.08.1973р. по 24.12.2001р. 7 жовтня 2010 року з метою поновлення шлюбних стосунків, на чому наполягали діти, повторно зареєстрували шлюб. З початку повторної реєстрації шлюбу сторони не проживали разом, спільного господарства не ведуть з грудня 2001 року, шлюбні стосунки не підтримують, мають різні джерела засобів до існування. Акт, складений депутатом Піщанської сільради 13.10.2016р. про фактичне проживання його та позивачки за адресою: с. Звірове, вулиця Гагаріна, 5 не може бути взятий до уваги, оскільки він був складений за відсутністю відповідача та взятий позивачкою для отримання аліментів на утримання непрацездатної дружини. Насправді за вказаною адресою вони не проживають з 18.03.1999р., що підтверджується розписками про поділ будинку та рухомого майн, копією паспорта позивачки, в якій міститься запис про зняття з реєстрації за вказаною адресою після розірвання шлюбу, саме 24.12.2001р., довідкою Піщанської сільради від 31.10.2016р. № 846 з місця проживання відповідача, в якій зазначено, що той проживає в будинку один. Відповідно до ч.4 ст.75 СК України особою, яка потребує матеріальної допомоги, є особа, прибуток якої (заробітна плата, пенсія, доходи) не забезпечують позивачу прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пенсія, яку отримує позивачка в розмірі 1224,10 грн. перевищує встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для непрацездатної особи в розмірі 1130 грн. Вказана обставина позбавляє права позивачку на утримання від відповідача. Захворювання позивачки та потреби на лікування, направлення її на оперативне втручання 19 жовтня 2016р. має відношення до витрат на лікування, але вимоги відносно таких витрат та їх підтвердження суду не надані. Крім того, відповідач потребує значного матеріального забезпечення у звязку зі чисельними захворюваннями: правосторонній адгезивний отит, неврит слухових нервів, туговухість 1 ст., помірно виражені дифузні зміни передміхурової залози, катаракта правого та лівого очей, хронічна попереко-крижова радікулопатія в стадії загострення з різко вираженим больовим, мязово-тонічним та корінцевим синдромом. 18.06.2013р. відповідачу встановлено 3 групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності безстроково з протипоказаннями важкої праці, переохолодженням. До того ж позивачка проживає із сином [PERSON], який може надавати їй матеріальну допомогу, оскільки має 3 групу інвалідності, а не 2 групу, як зазначено у позові. На підставі наведеного просив в задоволенні позовних вимог позивачці відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні їй правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 1973 року по 24 грудня 2001 року та з 7 жовтня 2010 року по 10 жовтня 2016 року. Зареєстрованим місцем проживання сторін є: позивачки - с. Звірове Піщанського району Донецької області, вулиця Зелена (Терешкової), будинок 33, що підтверджується довідкою Піщанської сільської ради № 805 від 24.10.2016р., відповідача - с. Звірове Піщанського району Донецької області, вулиця Гагаріна, 5, що підтверджується довідкою Піщанської сільської ради № 845 від 30.10.2016р. Актом депутата Піщанської сільської ради від виборчого округу № 11 [PERSON] від 13.10.2016р., затвердженого головою Піщанської сільської ради, складеного в присутності [PERSON], [PERSON], підтверджується факт проживання [PERSON] та [PERSON] з липня 1984 року по липень 2016 року в с.Звірове Піщанської сільської ради Покровського району Донецької області по вулиці Гагаріна, 5. Зазначені в акті обставини підтвердила також в судовому засіданні й свідок [PERSON] 30 липня 2008 року позивачка отримала травму внаслідок ДТП, у звязку з чим в період з 30.07.2008р. по 12.08.2008р. знаходилась на стаціонарному лікуванні Димитровської ЦМЛ, в 2008 році їй встановлено 3 групу інвалідності у звязку зі травмою, з 2009 року безстроково, в 2012 році позивачці встановлено 2 групу інвалідності за сукупністю захворювань; з 12.12.2011р. по 18.01.2012р. позивачка знаходилась на стаціонарному лікуванні в Донецькому обласному протипухлинному центрі з приводу СА молочної залози справа, стан після комбінованого лікування, 2 клінічна група; має направлення від 19.10.2016р. на хірургічне втручання пупкової грижі. Відповідач є інвалідом 3 групи у звязку з професійним захворюванням безстроково, заходився на лікуванні в ОКБ ім. Калініна з 31.07.1996р. по 12.08.1996р. та в ОМХГ з 04.01.1999р. по 14.01.1999р. з приводу зрілої катаракти правого ока, атрофії лівого ока, страждає на двобічну хронічну туговухість 2 ст., користується слуховим апаратом. Згідно положень ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, П чи Ш групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Статтею 77 СК України передбачені способи надання утримання одному із подружжя. Так, ч.1 цієї статті передбачено, що утримання одному із подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило, у грошовій формі (ч.2 ст.77 СК України). Як передбачено ч.3 цієї ж статті аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ч.ч.1, 2 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. [PERSON] стала непрацездатною в силу досягнення пенсійного віку та встановлення їй групи інвалідності до розірвання шлюбу з відповідачем. Факт непрацездатності позивачки підтверджується паспортом громадянина України, згідно якого [PERSON] народилась 08.03.1951р., копією довідки МСЕК серія ГО ААБ № 355888 від 25.07.2012р. про встановлення другої групи інвалідності за загальним захворюванням безстроково, повідомленням МСЕК м. Красноармійська Обласного центру МСЕК м. Донецька від 05.12.2016р. № 342, згідно якого [PERSON] у 2008 році встановлено 3 групу інвалідності на травматологічній МСЕК, у 2009 році безстроково, у 2012 році оглянута на Красноармійській міжрайонній МСЕК загального профілю встановлено за сукупністю захворювань 2 групу інвалідності безстроково. Згідно довідки Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 8697 від 08.12.2016р. [PERSON] знаходиться на обліку в Красноармійському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області і отримує пенсію за віком працівникам, зайнятим на підземних роботах і відкритих гірничих роботах і в металургії з грудня 2016 року в розмірі 4148,44 грн. З довідки відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Красноармійську Донецької області № 348 від 14.11.2016р. вбачається, що [PERSON] одержує страхові виплати у розмірі 3171,09 грн. Зазначене вище вказує на те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу. Вирішуючи питання про те, чи потребує позивачка матеріальної допомоги, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своєї діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, за положеннями ч.2 ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч.ч.3, 4 ст.75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, П чи Ш групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Згідно ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімуму публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження. Абзацом 5 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 1 січня 2016 року установлено прожитковий мінімум для осіб, які втратила працездатність, в розмірі 1247 грн. Згідно довідки Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 8696 від 08.12.2016р. [PERSON] знаходиться на обліку в Красноармійському обєднаному управлінню Пенсійного фонду України Донецької області і отримує пенсію за віком при повному стажі з грудня 2016 року у розмірі 1341,10 грн., яка перевищує встановлений законом прожитковий мінімум. Таким чином, виходячи із положень ч.4 ст.75 СК України, позивачку не можна вважати такою, що потребує матеріальної допомоги. Зазначене дозволяє суду зробити висновок про те, що позивачка не має права на отримання від відповідача матеріального забезпечення (аліментів), а тому в задоволенні позову позивачці необхідно відмовити. Відповідно до ст.ст.75-77, 79, 80 СК України, ст.ст.1, 4 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»,

Outcome: dismissed