Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

В грудні 2020 року акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі АТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому зазначено, що 18 червня 2008 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/7836/82/135301, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 13770 доларів США на строк до 18 червня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % на рік. В рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 45032 доларів США 83 центи на підставі судового рішення було ухвалено рішення про звернення стягнення на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] . Посилаючись на те, що вказане судове рішення залишається не виконаним, позивач просить стягнути з [PERSON] інфляційні втрати за період з 17 серпня 2018 року по 28 жовтня 2020 року в розмірі 40687,03 грн та три відсотки річних за період з 24 листопада 2017 року по 28 жовтня 2020 року в сумі 2247 доларів США 10 центів. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подати відзив не скористалася. Судом встановлено, що 18 червня 2008 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено кредитний договір № 014/7836/82/135301, відповідно до якого, з врахуванням додаткової угоди № 1 до кредитного договору, остання отримала кредит в сумі 13770 доларів США строком користування до 18 червня 2018 року із сплатою 14 відсотків річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між позивачем та [PERSON] 23 червня 2008 року було укладено договір іпотеки, згідно якого остання, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, як іпотекодавець, передала в іпотеку житловий будинок, загальною площею 57,6 кв.м, житловою площею 31,2 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та належить їй на праві власності. Сторонами визначено, що вартість зазначеного майна складає 96485 грн. Вказані обставини встановлені судовим рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 12 листопада 2013 року, яке набрало законної сили 24 грудня 2013 року, і на підставі частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Цим же судовим рішенням було задоволено позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/7836/82/135301 від 18 червня 2008 року в сумі 45032 долари США 83 центи, що за офіційним курсом у гривневому еквіваленті станом на день ухвалення рішення становило 359943,17 грн, звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 57,6 кв.м, житловою площею 31,2 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видане 1 квітня 2008 року виконавчим комітетом Романівської селищної ради Житомирської області, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, з початковою ціною предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час продажу іпотечного майна. Згідно з наданим банком розрахунком, який був наданий одночасно з позовною заявою, інфляційні втрати за період з 17 серпня 2018 року по 28 жовтня 2020 року становлять 40687,03 грн, три відсотки річних за період з 24 листопада 2017 року по 28 жовтня 2020 року визначено в сумі 2247 доларів США 10 центів. Частиною 1 статті 526 ЦК України (далі ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини 1 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Якщо рішенням суду заборгованість за кредитним договором стягнута у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи ту обставину, що [PERSON] не було спростовано розрахунків банку, що було процесуальним обов`язком останньої відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, а права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають задоволенню. Задовольняючи позов, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved