Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

В вересні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок № 66а по вул. Богданова в с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області та господарські будівлі. Позивач надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі (а.с.18). Представник [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду заяву в якій просив розглянути справу без участі представника (а.с.23). Представник Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори також надав суду заяву в якій просив розглянути справу без участі представника (а.с.26). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 03.10.2014р. помер чоловік позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №584493, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1221484000:04:006:0001, яка знаходиться у с. Любимівка на вул. Богданова, 66а, яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДП №094591, виданого Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів Дніпропетровської області 30.08.2004р. та житловий будинок, який знаходиться на вказаній вище земельній ділянці та побудований на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] народних депутатів №5 від 16.01.1991р. «Про дозвіл будівництва індивідуального житлового будинку». В строки передбачені чинним законодавством позивач звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 13.05.2015р. Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1221484000:04:006:0001, яка знаходиться у с. Любимівка на вул. Богданова, 66а. Цього ж дня за позивачем було зареєстровано право власності на вказану вище земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 37419440 від 13.05.2015р., виданим державним нотаріусом [PERSON] Щодо житлового будинку нотаріусом розяснено, що у звязку з тим, що за життя чоловік не зареєстрував право власності на житловий будинок необхідно звертатись до суду за захисту своїх прав. 08.09.2016р. Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки покійним за життя не зареєстровано право власності. 18.08.2016р. було виготовлено технічний паспорт з якого вбачається, що на земельній ділянці знаходяться наступні будівлі та споруди: «Г» - будинок, «г» - прибудова, «Д» - гараж, «Е» - літній душ, «Ж» - сарай, «З» - вбиральня, «№1-3» - огорожа, «І» - замощення. Загальна площа будинку складає 66,5 кв.м., житлова площа 38,7 кв.м, до складу будинку входять наступні приміщення: І-поверх: 1 передпокій, 10,2 кв.м, 2 кімната, 11,6 кв.м, 3 кухня, 8,3 кв.м, 4 санвузол, 2,1 кв.м, 5 кімната, 4,8 кв.м, І коридор, 4,6 кв.м. Мансарда: 6 кімната, 14,2 кв.м, 7 кімната, 8,1 кв.м, ІІ коридор, 2,6 кв.м. У звязку з тим, що за життя чоловік позивача, [PERSON] не зареєстрував належне йому право власності на житловий будинок, який він сам і побудував, позивач не має можливості скористатися своїм спадковим правом на отримання спадщини та змушена звернутись до суду за захистом свої прав. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] народних депутатів №5 від 16.01.1991 року «Про дозвіл будівництва індивідуального житлового будинку» був збудований житловий будинок, однак правовстановлюючі документи на домоволодіння спадкодавцем не оформлялись. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку. [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013р. за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначає, що за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. За життя спадкодавець не зареєстрував належне йому право власності на спадкове майно, у звязку з чим позивач не має можливості скористатися належним йому правом на отримання спадщини. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право позивача, він не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки чоловіком за життя не оформлено правовстановлюючий документ на спадковий будинок. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Зібрані по справі докази вказують, що фактично померлому 03 жовтня 2014 року [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. За життя спадкодавець не зареєстрував належне йому право власності на майно, у звязку з чим позивач не має можливості скористатися належним йому правом на отримання спадщини. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач вступив в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачем спадкових прав на житловий будинок у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 66а по вул. Богданова в с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області та господарські будівлі. На підставі викладеного,

Outcome: approved