Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву. \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник третьої\~особи виконкому Ренійської міської ради, не заперечує проти задоволення позовних вимог. \~ \~ \~ \~Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін; копія будинкової книги; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.06.2020р.; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом та просив визнати відповідача, такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою, зазначивши, що він є власником вищезазначеної квартири, в якому мешкає. На житлоплощі вказаної квартири зареєстрована також відповідач [PERSON] як член сім`ї. Однак, відповідач наразі не проживає на житлоплощі вказаної квартири, виїхала за межі України та повертатися не бажає. У зв`язку із реєстрацією відповідача на житлоплощі, позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, крім того, він, як власник житла, позбавлений можливості у вирішенні інших, передбачених чинним законодавством, питань. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Положеннями ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно із ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України. Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Слід також зазначити, що ч. 2 п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996р. вбачає, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Дослідивши матеріали справи та надані докази, надавши оцінку доводів позивача, викладених у позові, враховуючи, що відповідач вже тривалий час не проживає у квартирі, в якій воно числяться зареєстрованою, вона не є власником житла, у якому прописана, договором, законом або іншими документами не встановлено її право користування нерухомим майно, вона не бере участь по догляду за нерухомим майном, не сплачує комунальні послуги, інші витрати, пов`язанні з утриманням нерухомого майна, тощо. Згідно наданих документів, позивач є власником квартири [ADDRESS] , на житлоплощі якого числяться прописаною відповідач. У зв`язку із тим, що відповідач не проживає на житлоплощі будинку більше року, яких-небудь витрат по утриманню житла вона не несе, їх особистих речей там також немає, договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідача на користування нею житлоплощею з підстав ст. 401 ЦК України, таким чином, є правові підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням і зняття її з реєстраційного обліку.

Outcome: approved