Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

В вересні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з 13.12.1999 року по 27.05.2003 року знаходився у трудових відносинах з ПАТ «Артемівський завод з обробки кольорових металів», працюючи на різних посадах. 28.10.2000 року під час виконання трудових обовязків з ним трапився нещасний випадок, внаслідок чого були складені акти форми Н-1 та форми Н-5. Відповідно до висновку МСЕК від 02.04.2001 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності, дата переогляду 02.04.2002 року. Згідно з висновком МСЕК від 18.04.2002 року [PERSON] встановлено 25% втрати професійної працездатності, дата переогляду 18.04.2004 року. Вважає, що внаслідок з трудовим каліцтвом у нього погіршився стан здоровя, що призвело до порушення його особистих немайнових прав, порушена нормальна життєдіяльність, оскільки позивач втратив 25 % професійної працездатності. Просив суд стягнути з відповідача 15000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 січня 2017 року позов [PERSON] до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом в розмірі 15 000 грн. задоволено частково. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут Донецької області на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану трудовим каліцтвом, в розмірі 7 500 грн. У частині вимог [PERSON] до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, в розмірі 7 500 грн. відмовлено. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут Донецької області на користь держави 275,60 грн. судового збору. Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут Донецької області та подав апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив норми матеріального та процесуального права, ухвалив незаконне рішення. Просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким в позовних вимогах позивачу відмовити у повному обсязі. В судове засідання апеляційного суду позивач [PERSON] не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм за № 611 (а.с. 147). Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут Донецької області підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 309 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] з 13 грудня 1999 року по 27 травня 2005 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Артемівський завод з обробки кольорових металів» працюючи на різних посадах, зокрема, шихтовщиком, та прибиральником, звільнений з роботи за п. 1 ст.40 КЗпП України. Згідно акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 №7, складеного 30 жовтня 2000 року ПАТ «Артемівський завод з обробки кольорових металів», 28 жовтня 2000 року о 22:30 годині стався нещасний випадок при наступних обставинах: шихтувальник [PERSON] працюючи на алігаторних ножицях, виробляв рубку деформованої мідної шини розміром 1000х150х0,6мм. О 22 годині 30 хвилин [PERSON] уклав на майданчик алігаторних ножиць шину, закріплюючи її притискним пристроєм до станини, притримуючи її руками. В процесі затиску шина провернулася і палець лівої кисті затиснуло між станиною і шиною. Відповідно до висновку МСЕК від 02 квітня 2001 року [PERSON] уперше було встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності до 02 квітня 2002 року, який неодноразово переглядався і підтверджувався, та за висновком МСЕК від 03 вересня 2007 року встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності безстроково. Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що при ухваленні рішення щодо відшкодування потерпілому [PERSON] моральної шкоди у розмірі 7500 грн. судом першої інстанції не враховано положення ст. 23 ЦК України щодо врахування вимог розумності і справедливості, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції врахував, що розмір моральної шкоди 7500 грн. відповідає характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та вимогам розумності і справедливості. Доводи апеляційної скарги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Бахмут Донецької області про те, що сама по собі наявність виробничої травми не завжди призводе до моральних страждань і необхідний висновок МСЕК про спричинення потерпілому моральної шкоди, є безпідставними, оскільки пунктом 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, передбачено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоровя тощо. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Доводи апеляційної скарги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Бахмут Донецької області про те, що пунктом 27 статті 77 Закону України від 20.12.2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону України від 23.09.1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», якими обовязок відшкодування моральної шкоди покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, а також те, що Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» в редакції від 30.03.2007 року виключено частину третю статті 34 Закону № 1105-XIV, яка передбачала право потерпілих на відшкодування моральних збитків, є безпідставними, оскільки по вказаній справі вперше висновком МСЕК від 02.04.2001 року встановлено 25% втрати професійної працездатності. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Доводи апеляційної скарги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Бахмут Донецької області про те, що з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» згідно з частиною 8 статті 36 якого передбачено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, є безпідставними, виходячи з наступного. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у частині 1 статті 58 Конституції України. Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Частиною 1 статті 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Як вбачається із частини 3 вказаної вище статті, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.92 року (із змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-XIV), Закон від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці»(в редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV, Кодексу законів про працю України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів у тій їх частині, що не суперечить Закону № 1105-XIV. Якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про страхування від нещасного випадку, то застосовуються правила відповідного міжнародного договору. Посилання в рішенні суду на статтю 440-1 ЦК УРСР є помилковим, але висновків суду про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди з відповідача не спростовують. Норми ст.ст. 1, 15, 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин) передбачають обовязок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду в разі настання страхового випадку. Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неправильно стягнув з відповідача на користь держави 275,60 грн. судового збору. Частиною 3 статті 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Стягуючи з відповідача судовий збір в розмірі 275,60 грн. на користь держави, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до пункту 35 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII, частина 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» доповнена пунктом 18, відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України. Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права в частині стягнення з відповідача судового збору, що є підставою для скасування рішення суду в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки воно відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Outcome: partial