Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

В грудні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, треті [PERSON], [PERSON], Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора, Шевченківський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення фактів, що мають юридичне значення. В обґрунтування позову вказала, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу мають двоє дітей - [PERSON] та [PERSON]. Позивачка та її чоловік є співвласниками по 1/2 частині квартири № [ADDRESS] [INFO] помер чоловік [PERSON]., який з 2005 року постійно проживав на території Російської Федерації.Однак, враховуючиперебування позивачки за кордоном у період, коли необхідно було звернутися із заявою про прийняття спадщини, а також наявність в цей період та в подальшому тривалої тяжкоїхвороби доньки позивачки [PERSON], необхідність доглядати за нею та її малолітньою дитиною (онукою позивачки)[PERSON] не мала можливості для вчасного подання відповідної заяви до нотаріуса. Крім того, з урахуванням тих обставин, що місцем смерті чоловіка була Російська Федерація, позивачка не має можливості у позасудовому порядку довести факти смерті чоловіка й факту місця відкриття спадщини, оскільки на запити нотаріуса до відповідних органів РФ, а саме до нотаріусаСпаського нотаріального округу Рязанської області РФ, по місцю смерті [PERSON] відповіді отримано не було. Без встановлення вказаних фактів унеможливлюється реалізація спадкових прав позивачки. З урахуванням викладеного, позивач просив суд встановити факт, що дійсно [PERSON], який народився [INFO] уродженця м. Каган, Узбекистан помер [INFO] року в м. Рязань, Рязанської області, Російської Федерації.Встановити факт, відповідно до якого місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, є місце знаходження належного йому нерухомого майна, а саме : [ADDRESS].Визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [INFO] року її [PERSON] у шість місяців з дня набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2017 року зазначену справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні. 15 грудня 2017 року позивач звернулася до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача Шевченківську районну у м. Дніпрі раду на належних відповідачів [PERSON], [PERSON]. 29 січня 2018 року ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськаклопотання позивача задоволено та замінено неналежного відповідача Шевченківську районну у м. Дніпрі раду на належних відповідачів [PERSON], [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідачі в судове засідання не з'явились, надали заяву, в якій просили розглянути справу в їх відсутність, позовні вимоги визнали. Треті особи в судове засідання не з'явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Встановлено, що [PERSON], з 16 листопада 1985 року знаходиться у шлюбі із [PERSON], про що в книзі актів реєстрації шлюбу укладено запис № 1374, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу № 301813, виданим повторно 17.05.1995 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дві доньки: [PERSON] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвами про шлюб. Позивачка [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS] Чоловіку позивачки [PERSON], згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 23.07.1998 р. належить інша ? частина вказаної квартири. Матеріалами справи, зокрема паспортом громадянина України [NUMBER],свідоцтвом про укладення шлюбу підтверджується, [PERSON] народився [INFO] року у м. Каган Бухарської області, Узбекистан.. З ксерокопії свідоцтва про смерть, виданого Головним управлінням записів актів громадянського стану територіальним відділом № 5 по м. Рязань від 03.08.2016року,вбачається, що [PERSON] який народився [INFO] уродженець м. Каган, Узбецької РСР, помер [INFO] року в м. Рязань, Рязанської області, Російської Федерації про що зроблено запис № 4501. Постановою завідуючої Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. від 23.11.2017 року відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ім'я дружини [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] З вказаної постанови вбачається відсутність відповіді уповноваженого органу Російської Федерації (нотаріальної контори Рязанської області) на запит Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори від 02.06.2017 року про надання правової допомогизгідно Конвенції від 22.01.1993 про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам. Відповідно до ст. 71 Закону «Про міжнародне приватне право», спадкування нерухомого майна регулюється правом держави на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні - правом України. Оскільки згідно свідоцтва про право власності на житло спадкодавець є власником нерухомого майна, а саме : [ADDRESS] то місцем відкриття спадщини є відповідна адреса цього нерухомого майна, що відповідає ст. 1221 ЦК України. За таких обставин факти про смерть та місце відкриття спадщини підлягають встановленню у дійсній справі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини, згідно до ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України, є день смерті особи. Статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз'яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Суд погоджується з доводами позивачки, що встановлені обставини, зокрема відсутність відповіді з уповноважених органів Російської Федерації на запит нотаріальних органів України щодо надання спадкової справи після смерті [PERSON], унеможливлює для [PERSON] реалізувати спадкові права щодо нерухомого майна без встановлення судом фактів смерті та місця відкриття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] Європейський Суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін. Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що в Російській Федерації , на території якої помер спадкодавець, можливості збору доказів смерті особи є обмеженими, у той час як встановлення вищезазначених фактів має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви позивача в частині встановлення факту, що [PERSON], який народився [INFO] уродженця м. Каган, Узбекистан, помер [INFO] року в м. Рязань, Рязанської області, Російської Федерації, а також встановлення факту, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, є місце знаходження належного йому нерухомого майна, а саме : [ADDRESS]. Стосовно позовних вимогщодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [INFO] року чоловіка [PERSON], суд зазначає наступне Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка не звернулася у відповідний строк до нотаріального органу за отриманням свідоцтва про прийняття спадщини після смерті чоловіка, оскільки на день смерті чоловіка знаходилась за межами України, що підтверджується відміткою в закордонному паспорті позивачки про перетин кордону 10.08.2014 року та в зворотному напрямку 17.10.2016 року. Крім того, матеріалами справи підтверджено факт тривалої хвороби доньки позивачки [PERSON] Так, із довідки КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради вбачається, що [PERSON] знаходилась на лікуванні в 4 відділенні диспансеру з 27.10.2016 по 06.03.2017 року, тобто на стаціонарному лікуванні. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] має малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка в силу свого віку потребує постійного догляду, тому суд вважає обгрунтованими доводи позивачки про те, що вона була змушена доглядати як свою доньку, яка тривалий час лежала у лікарні, так і свою онуку, та не мала можливості своєчасно звернутися до нотаріального органу за отриманням свідоцтва про прийняття спадщини після смерті чоловіка. За ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р., поважними причинами для визначення додаткового строку для прийняття спадщини зокрема визнають тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України тощо. Суд погоджується з доводами позивачки, що пропуск нею строку для прийняття спадщини обумовлений об'єктивними, поважними, незалежними від позивачки у своєї сукупності причинами. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк для звернення з заявою про прийняття спадщини з поважної причини, а тому у суду є підстави для задоволення позовних вимог та визначення йому додаткового, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини строку. Відповідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору. Враховуючи наведене,

Outcome: approved