Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

В жовтні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно та визначення частки в майні колишнього колгоспного двору, посилаючись на те, що 27 грудня 2016 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 1/5 частку домоволодіння, яке розташоване по вул. Садова, № 13 с. Костичани Новоселицького району. Вона своєчасно прийняла спадщину за заповітом. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримала правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просили суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/5 частку спадкового домоволодіння та визначити за нею частку в майні колишнього колгоспного двору. Представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоселицького району в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Суд, вислухавши думку представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 535 від 06 вересня 2017 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по вул. Садова, № 13 с. Костичани Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали пятеро осіб, в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/5 частці домоволодіння. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1952 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в [PERSON] сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роках особам на праві спільної сумісної власності. Після смерті [PERSON] 27 грудня 2016 року відкрилася спадщина на 1/5 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до заповіту, який був складений 19 січня 2009 року та посвідчений секретарем Костичанської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповіла позивачці все своє майно. Позивачка спадщину після смерті [PERSON] прийняла своєчасно, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, у звязку із смертю спадкодавці та відсутністю за нею правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та своєчасно прийняла спадщину, інших спадкоємців не має, то право власності на домоволодіння слід визнати за нею в порядку спадкування. Окрім цього, позивачці не визначена частка в майні колишнього колгоспного двору, що збереглися на теперішній час, що унеможливує отримання нею свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно та має значення для визначення частки спадкодавця у спільному сумісному майні. При вирішенні даної позовної вимоги суд виходить з того, що згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про визначення за позивачкою 1/5 частку у вказаному домоволодінні, як її частку в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося на теперішній час. На підставі ст.ст. 16, 328, 1223, 1268, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved