Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Відділення виконавчої дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Одеса (далі: Фонд) звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] шкоди в порядку регресу в сумі 166558грн. У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності (т.1 а.с.135, 239, т.2 а.с.1), позовні вимоги підтримав. В позовній заяві позивач вказав, що 22 липня 2004 року о 6 годині 50 хвилин на автошляху Ізмаїл-Кірнічки 23км+900м через неправомірні дії відповідача сталося дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої [PERSON] при виконанні службових обовязків, а саме знаходячись у відрядженні, були завдані тяжкі тілесні пошкодження та встановлена інвалідність. Позивачем як державним органом, що страхував потерпілого від нещасних випадків були здійснені виплати по лікарняному, одноразова допомога та здійснюються щомісячні страхові виплати. Загальна сума таких виплат становить на 1 жовтня 2015 року 166558грн. Відповідач постановою Ізмаїльського міськрайонного суду від 22 липня 2015 року визнаний винним у скоєні злочину, передбаченому ст.286 ч.2 КК України та звільнений від кримінальної відповідальності за амністією. Позивач просить стягнути з відповідача суму виплачених страхових виплат в порядку регресу. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, дав пояснення, що вважає, що здійснювані й відшкодовані Фондом виплати є його обовязком у разі настання страхового випадку, Фонд як страховик за обовязковим особистим страхуванням, не має права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди потерпілому, а тому підстави для задоволення позову відсутні. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не може бути задоволеним. В судовому засіданні встановлено, що постановою Ізмаїльського міськрайонного суду від 22 липня 2015 року визнаний винним у скоєні злочину, передбаченому ст.286 ч.2 КК України та звільнений від кримінальної відповідальності за амністією. Внаслідок вказаного ДТП завдані тяжкі телесні пошкодження [PERSON] (т.1 а.с.7) Провина відповідача у завдані шкоди [PERSON] доведена рішенням суду і відповідно до ст.61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. Статтею 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування до видів загальнообов'язкового державного соціального страхування віднесено страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно з преамбулою Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообовязкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоровя громадян у процесі їх трудової діяльності. Згідно абзацу 3 п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (далі - страхування від нещасного випадку) відноситься до видів соціального страхування. Відповідно до ст.21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції станом на час ДТП) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку: своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я виплачуючи йому: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві; тощо. Відповідно до ст.28 цього ж Закону страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються із:страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (щомісячна страхова виплата); страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому; страхової виплати пенсії по інвалідності потерпілому; страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Відповідно до ст.ст.6,8,10,13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» потерпілий [PERSON] був застрахованою особою, тому позивач дирекція повинен був робити відповідні страхові виплати. Факт здійснення таких виплат на загальну суму 166558грн. станом на 1 жовтня 2015 року підтверджений наданими доказами (т.1 а.с.8-38, 140-158). На підставі ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який діяв станом на момент виникнення спірних правовідносин Фонд провадить збір та акумулювання страхових внесків, має автономну, незалежну від будь-якої іншої, систему фінансування, яке здійснюється за рахунок: внесків роботодавців для підприємств з віднесенням на валові витрати виробництва, для бюджетних установ та організацій з асигнувань, виділених на їх утримання та забезпечення; капіталізованих платежів, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; прибутку, одержаного від тимчасово вільних коштів Фонду на депозитних рахунках; коштів, одержаних від стягнення відповідно до цього Закону штрафів і пені зі страхувальників, штрафів з працівників, винних у порушенні вимог нормативних актів з охорони праці, а також адміністративних стягнень у вигляді штрафів з посадових осіб підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, передбачених КпАП України; добровільних внесків та інших надходжень, отримання яких не суперечить законодавству. Відповідно до ч.2 ст.999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Загальні умови відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно з частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачає права Фонду, який здійснив страхову виплату застрахованій особі за договором особистого соціального страхування, зворотної вимоги до винної особи. Також, таке право не передбачено Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». Таке право, про яке зазначено в ст.993 ЦК України, до страховика переходить лише в разі сплати ним страхового відшкодування за договором майнового страхування. Здійснення Фондом страхової виплати застрахованій особі за договором особистого соціального страхування не є шкодою в розумінні ст.1166 ЦК України, а отже, Фонд не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, і тому згідно із ч.1 ст.1191 ЦК України не набуває права зворотної вимоги до винної особи. Здійснювані й відшкодовані Фондом соціальні послуги та виплати є його обовязком у разі настання страхового випадку. Таким чином, Фонд, як страховик за обовязковим особистим страхуванням, не має права регресної вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди потерпілому, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Таку позицію, підтримав Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 5 жовтня 2015 року по справі №6-27941ск15 при розгляді касаційної скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Маловисківському районі Кіровоградської області на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 09 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2015 року в справі за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Маловисківському районі Кіровоградської області про відшкодування шкоди в порядку регресу. За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги Фнду не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed