Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

В жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 123 151.35 дол. США. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 червня 2008 року між банківською установою та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 33 921 дол. США, зі сплатою відсотків 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі строком повернення до 13 червня 2028 року. В забезпечення виконання кредитних зобов»язань 13 червня 2008 року між банківською установою та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого останній взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником своїх зобов»язань. Ухвалою Борзнянського районного суду від 28 січня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] А,М. в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 26037.74 дол. США, 963.81 дол. США заборгованість за відсотками; 26.31 дол. США - заборгованість за нарахованою пенею, та 187.19 дол. США заборгованість за комісією - закрито, оскільки мається в цій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2010 року, яке постановлене між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Рішенням Борзнянського районного суду від 28 січня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково: стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 20995.15 дол. США., заборгованість по пені в сумі 627855.35 грн. та заборгованість по комісії в сумі 5676.70 дол. США. ; у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить ухвалу Борзнянського районного суду від 28 січня 2016 року скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви про закриття провадження. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржувана ухвала є незаконною. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не припиняє кредитних правовідносин та не списує суми боргу, що були заявлені в позові про звернення стягнення. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що вартість, за якою предмет іпотеки може бути реалізовано, є меншою ніж поточна заборгованість за кредитним договором. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення Борзнянського районного суду від 28 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржуване рішення є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не припиняє кредитних правовідносин та не списує суми богу, що були заявлені в позові про звернення стягнення. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що суд безпідставно зменшив розмір пені. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення Борзнянського районного суду від 28 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2010 року з неї вже стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 29175.73 дол. США та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а тому нарахування відсотків за користування кредитом, комісії та пені після постановлення рішення Зарічним районним судом м. Суми є незаконним. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 13 червня 2008 року між банківською установою та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 33921 дол. США, зі сплатою відсотків 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою винагороди за резервування ресурсів ( комісії) у розмірі 4.08% річних від суми зарезервованих ресурсів, зі строком повернення до 13 червня 2028 року. В забезпечення виконання кредитних зобов»язань 13 червня 2008 року між банківською установою та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого останній взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником своїх зобов»язань. Вищевказаний кредитний договір також забезпечувався договором іпотеки житлового приміщення квартири [ADDRESS]. Позичальник належним чином зобов»язань за кредитним договором не виконувала і банківська установа 10 квітня 2009 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2010 року, яке змінене рішенням апеляційного суду Сумської області від 13 січня 2011 року, стягнуто з [PERSON] на користь банківської установи заборгованість за кредитним договором в сумі 230780.02 грн. шляхом звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] початковою вартістю 189317 гривень 70 копійок шляхом продажу даної квартири ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності з наданням повноважень з приводу продажу зазначеної квартири. З повідомлення відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції № 15181, вбачається, що станом на 01 грудня 2015 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2010 року про стягнення заборгованості по кредитному договору з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконанні у відділі не перебуває. Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що в цій частині позовних вимог мається рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2010 року, яке постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що на користь банківської установи підлягають стягненню лише заборгованість по відсоткам, комісії, пеня, які нараховані після постановлення рішення Зарічним районним судом м. Суми; з урахуванням приписів ст.. 551 ЦК України підлягає зменшенню розмір пені; штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те ж порушення є порушенням ст.61 Конституції України; договір поруки є припиненим, оскільки предявивши позов про дострокове повернення кредиту у квітні 2009 року, банк змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з дня предявлення позову до суду. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 05 квітня 2016 року та додатковим рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 08 квітня 2016 року апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк та [PERSON] на рішення Борзнянського районного суду від 28 січня 2016 року задоволені частково; апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на ухвалу Борзнянського районного суду від 28 січня 2016 року задоволена; рішення Борзнянського районного суду від 28 січня 2016 року та ухвала Борзнянського районного суду від 28 січня 2016 року скасовані; позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задоволені частково; стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитом в сумі 26037.74 дол. США, заборгованість за відсотками в сумі 27768..37 дол. США, комісія в сумі 7312.73 дол. США, пеня в сумі 627 855.35 грн.; відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості до [PERSON]; відмовлено у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення пені у сумі 694105.14 грн. та штрафів. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року касаційна скарга [PERSON] задоволена частково; рішення апеляційного суду Чернігівської області від 05 квітня 2016 року в частині стягнення з [PERSON] комісії скасоване, а справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України « Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). В ході апеляційного розгляду справи представник банківської установи пояснив, що кредитним договором передбачена сплата винагороди за резервування коштів ( комісія). Резервування коштів проводиться у тій же сумі, що і сума кредиту для забезпечення повернення сум вкладів у разі порушення позичальником за кредитним договором своїх зобов»язань. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що умови кредитного договору , укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] про нарахування винагороди за резервування коштів ( комісії) протирічать приписам законодавства і позивач не мав права встановлювати такі платежі, оскільки такі умови договору покладають на позичальника обов»язок компенсувати можливі фінансові ризики банківської установи. Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення комісії в сумі 7312.73 дол. США.

Outcome: partial