Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

В жовтні 2018 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві вона вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 10 серпня 2010 року в Білівській сільській раді Чортківського району Тернопільської, актовий запис №06. В шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від своїх батьківських обов'язків щодо утримання дітей, коштів на утримання не надає. В неї на утриманні є ще одна дитина від попереднього шлюбу - [PERSON], [INFO]. Дохід сім'ї складає 1 944 грн. на місяць - допомога на дитину одиноким матерям, яку вона отримує на [PERSON]. Іншого доходу вона не має. Діти повністю знаходяться на її утриманні. Коштів для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання дитини вона не можу заробити. Позивачка просить стягнути з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця з врахуванням індексації, починаючи з часу звернення до суду до досягнення дітьми повноліття. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає, згідний сплачувати аліменти на утримання дітей. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних мотивів. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 10 серпня 2010 року, який зареєстрували в Білівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №06, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі народилися діти: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю. Відповідач [PERSON] як батько відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України зобов'язаний утримувати дітей до досягнення повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті вказує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На утриманні в позивачки є ще одна дитина [PERSON], [INFO]. [PERSON] аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає. Зважаючи на ці обставини, суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1200 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини в залежності від віку на дитину щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 704,80 гривень судового збору.

Outcome: approved