Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Відповідач [PERSON] будучи належним чином сповіщений в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України на попередній розгляд справи, у судове засідання не зявився. У звязку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник позивачки, [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: - Копія паспорту [PERSON] - Копія паспорту [PERSON] - Копія свідоцтва про народження [PERSON] - Копія свідоцтва про народження [PERSON] - Копія свідоцтва про одруження. - Копія довідки №26 від 29.2014 наданої ВНЗ МАУП - Копія довідки № 945 від 08.09.2014 року ІМУ - Копія договору про навчання № 14 від 19.08.2014р. - Копія зміни до договору про навчання № 14 від 19.08.2014р. - Копія адвокатського запиту. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та повнолітнього сина [PERSON], [INFO] який продовжує навчатися, з відповідача [PERSON], який є батьком дітей. В позові зазначено, що 01.10.1994 року позивачка уклала шлюб із [PERSON], про що було зроблено відповідний актовий запис № 38, Чішмікіойською радою Вулканешського району республіки Молдова. Від цього шлюбу у подружжя народилося дві дитини: [PERSON] (повнолітня дитина) [INFO], про що свідчить архівна виписка з запису акту про народження серії EN-I № 022794 від 28.06.2011 року. [PERSON] (неповнолітня дитина) [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії Х-БМ № 268638 від 06.10 1998 року. Як зазначила позивачка, [PERSON] за час подружнього життя, роками, відмовляється від виконання своїх батьківських обовязків по утриманню дітей. В підтвердження цього факту до позовної заяви позивачка додала рішення Ренійського районного суду по справі № 2-546/2011 від 27.04.2011 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь позивачки. Наведене рішення набрало законної та на підставі нього, відділом державної виконавчої служби Ренійського районного управління юстиції, було відкрите виконавче провадження, про що свідчить, постанова ВП № 26695554 від 26.05.2011 року. 22.09.2011 року позивачка звернулася до відділу виконавчої служби Ренійського районного управління юстиції із заявою про відмову від стягування аліментів з [PERSON], мотивувала свою відмову від аліментів на дітей тим, що з часу відкриття виконавчого провадження спільне проживання, існування, життя, подружжя стало неможливим з огляду на постійні скандали, сварки, бійки, погрози - вигнати позивачку із дітьми на вулицю, та приниження з боку відповідача. 02.11.2011 року постановою про повернення виконавчого документа стягувану, виконавча служба Ренійського районного управління юстиції задовольнила заяву позивачки. З наданих, на адвокатський запит № 10 від 08.10.2014 р., матеріалів ВП № 26695554 від 26.05.2011 року відділом виконавчої служби Ренійського районного управління юстиції вбачається, що за час стягування аліментів з відповідача, ним за чотири місяця було сплачено 1202,24 грн. а заборгованість по аліментам склала 2371, 54 грн. [PERSON] вказала, що 22.10.2013 року відповідач вигнав її разом з дітьми з будинку в котрому вони разом мешкали, та в якому досі всі прописані. Саме з наведеної обставини позивачка була вимушена поїхати до м. Одеса де вона мешкає та працює, діти мешкають у м. Ізмаїл на найманій квартирі за місцем навчання, щомісячна орендна плата за квартиру складає 600 гривень. У серпні 2012 року син [PERSON], після отримання середньої освіти, вступив на денну комерційну форму навчання на факультет правознавство (направлення митне та господарське право) Вищого навчального закладу МАУП та отримує освіту у Придунайській філії ВНЗ МАУП м. Ізмаіл.. Вартість навчання згідно довідки № 260 наданої ПрАТ ВНЗ МАУП від 29.08.2014 року 7 400, 00 грн. на рік. За навчання сина на 1-му та 2-му курсі позивачкою було сплачено 14 800,00 грн. Строк навчання сина у вказаному ВНЗі встановлено до 01.07.2017 р. \~ Донька подружжя - [PERSON], у серпні 2014 року на базі 9-ти класів вступила на денну комерційну форму навчання до Ізмаїльского медичного училища м. Ізмаїл. Та здобуває освіту за спеціальністю сестринська справа. Вартість навчання згідно договору про навчання № 14 від 19.08.2014 року складає 25792 грн. Строк навчання доньки у зазначеному училищі до 01.07.2018 року. Так як син - [PERSON] та донька [PERSON], яка є неповнолітньою особою, навчаються на денній комерційній формі навчання вони не мають можливості десь працювати, та потребують коштів для оплати свого навчання й матеріальної допомоги, з урахуванням того що обидві дитини мешкають в іншому місті на орендованій квартирі без самостійних доходів Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], та повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчатися підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Оскільки відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачці на утримання їхніх сумісних дітей не надається, а домовленість про способи надання утримання на дитину між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін і інтереси неповнолітньої доньки та повнолітнього сина, задовольняє позовні вимоги позивачки частково за наступних підстав. Так, відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами ( розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивачка дійсно оплатила за навчання сина 14800 грн. Однак, оплата за навчання на контрактній формі не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, в розумінні ст. 185 СК України. Крім того, ст. 199 СК України визначає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, саме у разі, якщо вони продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. Судом встановлено, що неповнолітня донька та повнолітній син відповідача навчаються на денній контрактній формі в коледжі і тому потребують матеріальної допомоги, а тому є підстави для стягнення з відповідача саме аліментів на утримання неповнолітньої доньки, та повнолітнього сина які навчаються. Такі аліменти стягуються у зв'язку з навчанням дитини та на період навчання. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача половини суми витрат по оплаті за навчання сина [PERSON], що становить 7400 грн., та ? частини витрат по оплаті за навчання їхніх сумісних дітей, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Outcome: partial