Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

В вересні 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить будинок за адресою [ADDRESS]. В даному будинку окрім позивачки зареєстровані її дві дочки: [PERSON] та [PERSON], а також онуки: [PERSON] і [PERSON] Однак [PERSON] за вище згаданою адресою не проживає з 1990 року, а проживає в Росії, де має сімю, засобів звязку з нею немає. Оскільки відповідач не проживала в будинку за адресою [ADDRESS] з 1990 року і не проживає по даний час, не несе будь-яких витрат на його утримання та на оплату житлово-комунальних послуг, позивач вважає, що [PERSON] втратила право користування даним будинком і повинна бути знята з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку Протокольною ухвалою від 22 жовтня 2018 року суд постановив розглянути справу в заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.04.2011 року приватним нотаріусом Старосинявського районного нотаріального округу Намистюк Л.І. за р.№ 522, набула у власність будинок [ADDRESS]. В належному позивачу вище вказаному будинку окрім неї зареєстрована також відповідач [PERSON] На даний час за вказаною адресою проживає позивач [PERSON] її дочка [PERSON] та онуки [PERSON], [PERSON], а її дочка [PERSON] - відповідач з 1990 року за даною адресою не проживає. Вказані обставини підтверджуються актом, складеним 19.09.2018 року комісією Старосинявської селищної ради в складі: в.о. старости Назаренко Л.В., діловода Білої І.В., сусідів [PERSON], [PERSON] про те, що дійсно за адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], яка постійно проживає в Росії. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили вказані обставини, а саме, що відповідач [PERSON] в заявлений позивачем час не проживає в належному позивачу вищевказаному будинку. Частинами 1 та 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За змістом ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку. Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останння не проживає та не користується заявленим житлом тривалий час, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратила право на користування будинком [ADDRESS]. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved