Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 03.10.2015 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 09.12.2020 року у справі №234/11600/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У період перебування в шлюбі сторонами був придбаний автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 1987 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , що відповідачем не оспорюється. Автомобіль зареєстрований за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1443/2019/1268539 від 15.01.2019 року, що підтверджується довідкою Територіального сервісного центру МСВ №1443 від 20.01.2021 року (а.с.37). Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 1987 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , є об`єктом спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] . Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (друга статті 71 Сімейного кодексу України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 Сімейного кодексу України). Так, автомобіль «Mitsubishi Lancer», 1987 року випуску, державний номер [NUMBER] , є неподільною річчю, а тому виділ в натурі частки позивача [PERSON] є неможливим. Статтею 364 ЦК України визначено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Вартість автомобіля «Mitsubishi Lancer», 1987 року випуску, визначена позивачем [PERSON] на рівні середньої ринкової вартості аналогічних автомобілів, схожих за технічними та іншими характеристиками, оголошення про продаж яких розміщені в мережі Інтернет (на сайті AUTO.RIA) станом на дату подання позову до суду 10.09.2020 року, що становить 50 000 грн (а.с.8-9). Дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних доказів вартості спірного майна, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача, виходячи із зазначеної нею вартості спірного автомобіля, оскільки відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зазначена вартість автомобіля відповідає середній ринковій вартості аналогічних автомобілів, схожих за технічними та іншими характеристиками, оголошення про продаж яких розміщені в мережі Інтернет (на сайті AUTO.RIA) станом на день звернення позивача з даним позовом до суду 10.09.2020 року. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд вважає, що розмір грошової частини Ѕ частки автомобіля марки «Mitsubishi\~Lancer»,\~1987 року випуску, складає 25 000 грн., який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Позовні вимоги про визнання за позивачкою та відповідачем права власності по Ѕ частки автомобілю не підлягають задоволенню, оскільки як було зазначено вище, автомобіль є неподільною річчю, та є зайвими, з огляду на вимоги позивачки щодо поділу майна подружжя, а саме виділення автомобілю відповідачу [PERSON] зі сплатою їй Ѕ частки вартості спірного автомобілю . За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та поділу спільного сумісного майна подружжя. Оскільки позивачка, як учасник бойових дій, звільнена від сплати судового збору відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд,

Outcome: partial