Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

В грудні 2017 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 72521,11 грн. та судового збору в розмірі 1600 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 01.06.2012 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 1600,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов договору відповідач повинна була щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобовязання згідно графіку погашення кредиту. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 2046,81 грн., заборгованість по процентам у сумі 61779,72 грн., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 4765,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. штраф (фіксована частина) та 3429,58 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу слухати за його відсутністю, заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не прибула з невідомої суду причини, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Так, судом встановлено, що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 01.06.2012 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 1600,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3 п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Однак, в порушення умов договору відповідач несвоєчасно сплачувала суми кредиту, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість за кредитом. Суд дослідивши розрахунок заборгованості за договором про надання банківських послуг № б\\н від 01.06.2012 року, укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] встановив, що станом на 31.10.2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 72521,11 грн., з них: заборгованість за кредитом у сумі 2046,81 грн., заборгованість по процентам у сумі 61779,72 грн., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 4765,00, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. штраф (фіксована частина) та 3429,58 грн. штраф (процентна складова). З огляду на викладене суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Разом з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Також суд зазначає, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить Дзержинськ. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Дзержинськ. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу, який проживає у м.Торецьку (колишня назва Дзержинськ), пеня, комісія та штрафи нараховані після 14 квітня 2014 року. Таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Виходячи з цього, нарахована заборгованість за комісією та пенею в розмірі 4765,00 грн. підлягає зменшенню до 930 грн., тобто до суми, яка нарахована до 14.04.2014 року. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, а тому такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в матеріалах справи наявна квитанція про сплату судового збору в розмірі 1600,00 грн. (а.с.38), то суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1428,69 грн.

Outcome: partial