Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, згідно якого просить суд: позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]; позбавити [PERSON], [INFO], позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]; збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Шевченківського районного суду м.Києва на користь [PERSON], на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] з 1 000,00 грн. щомісяця до 1 500,00 грн. щомісяця на кожну дитину, але не менше 50% розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення нею повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 640,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі з листопада 2007 року до 23.07.2016 року, мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Разом з тим, починаючи з зими 2009 року і по цей час відповідач не бере участі у вихованні своїх дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток та взагалі матеріально їх не підтримує. За вказаних обставин та посилаючись на положення ст. 164 СК України, позивачка вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав, адже він, в порушення вимог ст.150 СК України, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та фактично самоусунувся від виховання та утримання своїх дітей. Крім того, в обґрунтування позовних вимог в частині збільшення розмірів аліментів, позивачка зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 08.07.2016 року з відповідача на її користь було стягнуто аліментів на утримання дітей у розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину. Однак, незважаючи на ухвалення Шевченківським районним судом м.Києва вищезазначеного рішення, відповідач жодного разу не сплатив аліменти, про що свідчать відповідні довідки про заборгованість. З огляду на наведене, а також враховуючи ту обставину, що з кожним роком діти потребують більшого догляду та матеріальних коштів на навчання, позивачка, посилаючись на положення ст.ст. 184, 192 СК України, вважає за доцільне збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дітей до 1500,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою від 07.12.2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за цим позовом. Ухвалою від 25.01.2018 року розгляд цивільної справи продовжено за правилами загального позовного провадження. Під час судового засідання, яке відбулося 19.02.2018 року, судом було задоволено клопотання представника третьої особи Ольховської О.В. про приєднання до матеріалів справи Висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.02.2018 року за №109/05/40-1352 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Ухвалою від 19.02.2018 року закрито підготовче засідання за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Разом з тим, 07.05.2018 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON], згідно якої він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити за його відсутністю. Також, у вказаній заяві представник позивача не заперечив щодо розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістив. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про час там місце розгляду справи повідомлена належним чином. Водночас, 07.05.2018 року представником третьої особи [PERSON] було подано через канцелярію суду заяву, в якій остання просила розглядати справу без її участі, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 28.11.2007 року по 08.07.2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей: [PERSON], яка народилася [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданого 20.04.2007 року службою РАЦС управління юстиції м.Лісаковська Костанайської області, та [PERSON], який народився [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження Серії [NUMBER], видане 10.11.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Біловодського районного управління юстиції Луганської області. Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивач, в якості обґрунтування своїх позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей, зазначає, що починаючи з зими 2009 року і по цей час відповідач не бере участі у вихованні своїх дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток та взагалі матеріально їх не підтримує, що, в свою чергу, свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками та самоусунення від виховання та утримання своїх дітей. Так, як вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] та [PERSON] проживають разом зі своєю матір'ю за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 07.12.2015 року за №3010009537 (а.с. 13). Згідно Характеристик на дітей зі Школи 1-ІІІ ступенів №169 Шевченківського району м.Києва, позивач по справ відвідує батьківські збори, приходити до школи, цікавиться навчанням та успіхами своїх дітей. Будь-яких відомостей стовно участі [PERSON] у вихованні та навчанні своїх дітей вказані характеристики не містять. При цьому, як вбачається зі змісту висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.02.2018 року за №109/05/40-1352 щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дітей [PERSON] та [PERSON] Комісією з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації було з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] та [PERSON]. Оскільки сімейне життя родини склалося, з 2012року подружжя почало проживати окремо, перестали вести спільне господарство та бюджет, а діти залишилися на утриманні матері, з якою з 2015 року проживають за адресою: [ADDRESS], де, в свою чергу, створені належні умови для проживання, повноцінного та всебічного розвитку дітей, про що свідчить Акт обстеження умов проживання від 09.01.2018 року. Також Комісією з'ясовано, що [PERSON] не бачиться з дітьми та не спілкується з ними, не приймає участі у їх вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавиться успіхами та здоров'ям, не турбується про фізичний і духовний розвиток дітей, про їх харчування, лікування та освіту, не вітає з днями народження та іншими святами. За вказаних обставин,а також враховуючи те, що [PERSON] самоусунувся від виховання дітей та нехтує батьківськими обов'язками, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дітей: [PERSON] та [PERSON]. Вимогами ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Водночас, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.ст. 3,18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Разом з тим, як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. На підставі зазначеного, оцінивши зібрані по справі докази, а також враховуючи те, що обставини ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по належному вихованню та утриманню своїх дітей знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських справ підлягає задоволенню. При цьому, позбавляючи відповідача батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON], судом також враховано Висновок Міського центру дитини від 15.02.2018 року за №034, згідно якого за результатами психологічно обстеження дітей встановлено, що позбавлення батьківських прав [PERSON] не матиме травматичного впливу на психічний розвиток [PERSON] та [PERSON]. Щодо позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів та про стягнення аліментів за минулий час, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як встановлено в судовому засіданні,08.07.2016 року Шевченківським районним судом м.Києва було ухвалено рішення у цивільній справі №761/11988/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, яким позовом задоволено та, серед іншого, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1 000,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 30.03.2016 року, до досягнення дітьми повноліття. При цьому, як вбачається з Довідки Біловодського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 27.04.2017 року за №1445, в період з листопада 2016 року по квітень 2017 року позивачка не отримувала від [PERSON] аліменти на утримання дітей. В свою чергу, ч.2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Водночас, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п.п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яку було ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, позачергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх законодавчих і адміністративних заходів. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, врахувавши всі обставини по справі, суд вважає суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, що встановлений рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 08.07.2016 року, також підлягають задоволенню. Крім того, порядку, визначеному ст.ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача та держави судовий збір по 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved