Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

В жовтні 2019 року представник позивача звернувся до суду зі вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] несплачену суму боргу за договорами позики від 13.01.2016 року, 02.06.2016 року, 13.01.2018 року у розмірі 22 000,00 дол. США., що складає по курсу НБУ 551 892,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.01.2016 року до [PERSON] звернувся [PERSON] з проханням позичити йому грошові кошти в сумі 20000,00 ( двадцять тисяч) доларів США для здійснення ним підприємницької діяльності, а саме придбання матеріалів для виробництва меблі та автомобіля Форд(грузовий) для доставки готової продукції. 13.01.2016 року за проханням відповідача позивач передала йому у себе вдома за адресою: [ADDRESS] грошові кошти в сумі 2000,00 ( двадцять тисяч) доларів США. При цьому 13.01.2016 року між позивачем та відповідачем був складений відповідний договір позики розписка за цим фактом. Відповідач зобов`язався позивачу повернуто грошові кошти через два роки, тобто до 13.01.2018 року. 02.06.2016 року між позивачем та відповідачем також був укладений договір позики розписка за цим фактом, відповідно до якого позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 2000,00 (дві тисячі) доларів США. Відповідач зобов`язався позивачу, що позичені гроші він поверне через два роки, тобто до 02.06.2018 року. 13.01.2018 року відповідач попросив позивача надати йому часу для вирішення його фінансових проблем та не наполягати на повернення грошей. При цьому 13.01.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про продовження строку дії попереднього договору, укладеного 13.01.2016 року на один рік, тобто до 13.01.2019 року. До 13.01.2019 року позивач була впевнена в тому, що відповідач - це порядна людина, яка займається чесним бізнесом тому і позичила йому гроші. Але в подальшому відповідач в категоричній формі відмовився повертати позивачу гроші , мотивуючи це тим , що в ного їх немає і він нічого повертати не збирається. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, не сплативши за договором жодного разу, а у зазначений договором строк суму боргу не повернув. Оскільки за умовами договору визначено еквівалент зобов`язання у доларах США то просив стягнути з відповідача 551892,00 грн. що за курсом НБУ станом на 09.09.2019 р., на час підготовки позову, складає 22000,00 доларів США. 24 жовтня 2019 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник позивач подав до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги та доводи наведені в їх обґрунтування підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться в матеріалах справи. Про причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавався. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 13.01.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики без нотаріального посвідчення та розписку до нього, згідно якого позивач передала грошові кошти у розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США, а відповідач зобов`язався їх повернути [PERSON] до 13.01.2018 року. Крім цього, 02.06.2016 року між позивачем та відповідачем також був укладений договір позики без нотаріального посвідчення та розписку за цим фактом, відповідно до якого позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 2000,00 (дві тисячі) доларів США. Відповідач зобов`язався позивачу, що позичені гроші він поверне через два роки, тобто до 02.06.2018 року. 13.01.2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики без нотаріального посвідчення та розписку до нього. З позову та письмових пояснень вбачається, що договір укладений 13.01.2018 року є договором, який продовжує дію договору від 13.01.2016 року, і не є таким, що підтверджує отримання в цей день позики. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, про що свідчать підписи відповідача у договорах позики та розписках до них. В строк, зазначений в розписці, грошові кошти обумовлені договором відповідачем повернуті не були, що свідчить про порушення відповідачем взятого на себе зобов`язання. Відповідач відмовляється виконувати свій обов`язок в добровільному порядку та не повертає грошові кошти за договором позики. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач має заборгованість перед позивачем за договорами позики від 13.01.2016 року та 02.06.2016 року в розмірі 22000,00 (двадцять дві тисячі) доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.09.2019 року, становить 551892,00 (п`ятсот п`ятдесят одна тисяча вісімсот дев`яносто дві) гривні. Положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. На момент подачі заяви, згідно курсу НБУ України, (100 доларів -2508.6гривень), сума 22000,00 доларів США становить 551 892 гривні. Згідно ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 5574,12 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved