Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в обґрунтування якого зазначив, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 40_073 від 17.07.2013. Відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.3.1 кредитного договору, банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору кредит в розмірі 15000,00 грн, а позичальник зобов`язувався повернути в передбачені договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 27 % річних. Кредит надавався на 24 місяці з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 16.07.2015 на споживчі цілі. Банк свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, виконав повністю та належним чином. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором було укладено між банком, [PERSON] , [PERSON] договір поруки № 40_073/1 від 17.07.2013, та між банком, [PERSON] та [PERSON] - договір поруки № 40_073/2 від 17.07.2013. За вказаними договорами поруки поручителі безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язалися перед кредитором відповідати солідарно з боржником за невиконання в повному обсязі зобов`язання за кредитним договором, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього. В порушення вимог закону та умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 25.09.2018 утворилася заборгованість за кредитним договором № 40_073 від 17.07.2013 в сумі 12372,99 грн, яка складається з: простроченого боргу по кредиту в розмірі 5939,71 грн; прострочених відсотків за користуванню кредитом за період з 02.12.2014 по 01.09.2015 - 1265,46 грн; інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з листопада 2014 року по вересень 2018 року - 3690,02 грн; інфляційних втрат Банку з грудня 2014 року по вересень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 722,53 грн; трьох процентів річних за прострочення сплати кредиту з 03.11.2014 по 25.09.2018 в розмірі 624,44 грн; трьох процентів річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 02.12.2014 по 25.09.2018 в розмірі 130,83 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № 40_073 від 17.07.2013 у сумі 12372,99 грн. 06 березня 2019 року Новопсковським районним судом Луганської області ухвалено заочне рішення у цивільній справі ЄУ № 420/2127/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] , солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 40_073 від 17.07.2013 у розмірі 12372,99 грн, у тому числі: прострочений борг по кредиту в розмірі 5939,71 грн; прострочені відсотки за користуванню кредитом за період з 02.12.2014 по 01.09.2015 - 1265,46 грн; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з листопада 2014 року по вересень 2018 року - 3690,02 грн; інфляційні втрати Банку з грудня 2014 року по вересень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 722,53 грн; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 03.11.2014 по 25.09.2018 в розмірі 624,44 грн; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 02.12.2014 по 25.09.2018 в розмірі 130,83 грн. Також з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» стягнуто судовий збір у розмірі по 587,33 грн з кожного. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 17.03.2021 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 06.03.2019 у цивільній справі ЄУ №420/2127/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 06.03.2019 скасовано, справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 16.04.2021. 14.04.2021 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Науменко І.В. надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого остання зазначила, що у зв`язку з початком антитерористичної операції на території Луганської області відповідач [PERSON] був змушений покинути своє місце реєстрації (м. Антрацит). Починаючи з 2014 року [PERSON] припинив всі зв`язки з позичальником [PERSON] , в тому числі і з питань, що стосуються кредитного договору. Представник відповідача посилається на те, що в порушення вимог п. 3.1.1, п. 3.2.4 кредитного договору не отримував жодних документів та повідомлень ані від боржника ані від кредитора, в тому числі й вимогу, в той час як вимога кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем зобов`язання в розмірі, зазначеному кредитором у вимозі. Представник відповідача також посилається на те, що договором поруки, укладеним з поручителем [PERSON] , не встановлено конкретний строк, після якого порука припиняється, а умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника, не свідчить про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому в даному випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. З розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що прострочення кредитної заборгованості почалося з 2014 року (останній платіж за кредитним договором був здійснений 14.10.2014), проте банк протягом шести місяців вимоги до відповідача [PERSON] не направив та позову до суду не пред`явив. Позивач звернувся з позовом до поручителя [PERSON] поза межами шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому порука на момент подання позову вже припинилася, а отже і припинився і обов`язок поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором за кредитним договором. Крім того, представник відповідача посилається на те, що нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, інфляційних витрат та трьох процентів річних суперечить вимогам Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якими встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань. При цьому, представник відповідача зазначила, що відповідач [PERSON] не заперечує проти вимог позивача до позичальника [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилаючись на вказані обставини, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовної заяви банку в частині пред`явлення вимог до [PERSON] 16.04.2021 за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено до 12.05.2021. В судовому засіданні представник позивача адвокат Гребенар О.В. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Науменко І.В. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог до [PERSON] , просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Новопсковського районного суду Луганської області, однак останні до судового засідання не з`явились, про наявність поважних причин для цього суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи до суду не направили, відзиви на позовну заяву не надали. Згідно з ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до такого. Суд встановив, що 17.07.2013 між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (яке змінило найменування на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») (далі - Позивач, Банк, Кредитор) та [PERSON] (далі - Відповідач-1, Позичальник, Боржник) укладено договір №40_073 (далі - Договір), за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 15000,00 грн, а останній зобов`язався належним чином використати та повернути кредит в передбачені цим Договором строки, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 27 % річних (фіксована процентна ставка) та інші платежі в порядку та на умовах, визначених Договором (п. 2.1, 2.2, 2.3.1 Договору). Зазначений Договір відповідно до ст. 1054 ЦК України є кредитним. Згідно з п. 2.2. Договору кредит надається на 24 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16.07.2015 на споживчі цілі. Пунктом 3.1.1.2 Договору передбачено укладення в день укладення цього Договору в забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором наступних Документів забезпечення, а саме: договору поруки з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] ); договору поруки з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] ). Відповідно до п. 3.2.1 Договору банк здійснює надання кредиту одноразово в готівковій формі шляхом надання кредитних коштів позичальнику в касі банку. Згідно з умовами Договору, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки № 40_073 від 17.07.2013. Згідно з п. 3.3.1 Договору всі платежі за цим Договором (повернення Кредиту, сплата процентів за його користування, комісійної винагороди, штрафних санкцій тощо) здійснюються шляхом списання Банком в договірному порядку коштів з Поточного рахунку. За умови попереднього погодження з Банком Позичальник має право здійснювати будь-які платежі за цим Договором шляхом внесення готівки в касу Банку без попереднього зарахування таких коштів на Поточний рахунок. Відповідно до 3.3.2 Договору повернення Кредиту та сплата процентів здійснюється Позичальником згідно з Графіком платежів або достроково відповідно до порядку, визначеного цим Договором. Пунктом 3.3.3 Договору передбачено, що Позичальник зобов`язується здійснювати повернення Кредиту рівними частинами в розмірі 625,00 грн. та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок основної суми за кредитом, щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які Банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за Кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначеної цим Договором. Згідно п. 3.4.1 Договору погашення Зобов`язання Позичальником здійснюється в наступній послідовності: погашення прострочених процентів за користування Кредитом (якщо прострочення буде мати місце); погашення простроченої заборгованості за Основною сумою боргу за Кредитом (якщо прострочення буде мати місце); погашення нарахованих строкових процентів за користування Кредитом; погашення строкової заборгованості за Основною сумою боргу за Кредитом; сплата пені за непогашення в строк платежів по Кредиту (якщо непогашення буде мати місце); сплата штрафів, передбачених цим Договором; сплата інших платежів відповідно до цього Договору. Відповідно до п.п. 4.3.1, 4.3.3, 4.3.4, 4.3.5 Договору позичальник зобов`язаний належним чином виконувати всі умови цього Договору та взяті на себе цим Договором зобов`язання; у строки, обумовлені цим Договором, повернути Кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим Договором; у випадку порушення умов цього Договору та/або Документів забезпечення достроково повернути Кредит з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити неустойку (штрафні санкції), як це передбачено в Договорі, а також відшкодувати Банку в повному обсязі Збитки; відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього Договору. Крім того, згідно з п. 4.3.9 Договору у тридцятиденний строк Позичальник повинен повідомити Банк про зміну реєстрації свого постійного місця проживання, зміни місця працевлаштування, прізвища, імені, по-батькові та інші обставини, що можуть вплинути на виконання зобов`язань за цим Договором. Відповідно до п. 11.1.1 Договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язання. В якості забезпечення виконання Відповідачем-1 своїх зобов`язань за Кредитним договором між Позивачем, Відповідачем-1 та [PERSON] (далі - Відповідачем-2, Поручителем 1) був укладений Договір поруки №40_073/1 від 17.07.2013. Також між Позивачем, Відповідачем-1 та [PERSON] (далі - Відповідачем-3, Поручителем 2), був укладений Договір поруки №40_073/2 від 17.07.2013. Відповідно до п. 2.1 Договорів поруки, які є ідентичним за своїм змістом, поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього. Згідно п. 2.2 Договорів поруки поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язання у тому ж обсязі, що і Боржник, в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Відповідно до п. 3.2.2 Договорів поруки у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язання в порядку та строки, встановлені кредитним договором, кредитор набуває права вимоги до боржника і поручителя щодо сплати заборгованості за порушеним зобов`язанням, а поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Пунктом 3.2.3 Договорів поруки передбачено, що кредитор має право вимагати виконання зобов`язання за кредитним договором на власний вибір, як від боржника і поручителя спільно, так від будь-якого з них окремо, причому як в повному обсязі, так і частково. Згідно з п.п. 10.1.1, 10.1.2 Договорів поруки договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін (за наявності) та діє протягом 30 років з моменту підписання договору, але в будь-якому разі до повного виконання зобов`язання за кредитним договором та зобов`язань та зобов`язань поручителя за цим договором. До всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору (у тому числі щодо всіх грошових зобов`язань поручителя - повернення суми кредити, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), застосовується строк позовної давності тривалістю у 30 років. Відповідно до п.п. 10.3.1, 10.3.2 Договорів поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання, крім випадків прямо передбачених законодавством та/або цим договором. Відповідач [PERSON] своїх обов`язків за кредитним договором щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни не виконав. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №40_073 від 17.07.2013 станом на 25.09.2018 заборгованість складає 12372,99 грн. з яких: прострочений борг по кредиту - 5939,71 грн; прострочені відсотки за користуванню кредитом за період з 02.12.2014 по 01.09.2015 - 1265,46 грн; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з листопада 2014 року по вересень 2018 року - 3690,02 грн; інфляційні втрати Банку з грудня 2014 року по вересень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 722,53 грн; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 03.11.2014 по 25.09.2018 в розмірі 624,44 грн; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 02.12.2014 по 25.09.2018 в розмірі 130,83 грн. Вказаний розмір заборгованості підтверджується наданим банком розрахунком та відповідачами не заперечувався. Частина 1 ст. 638 ЦК України передбачає, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов`язково повинна бути досягнута згода. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України також встановлено свободу договору, з посиланням на статтю 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 дійшла висновку, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18). Як вбачається із матеріалів справи, сторони в кредитному договорі № 40_073 від 17.07.2013 погодили окремо як строк кредитування 24 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16 липня 2015 року, строк дії договору до повного виконання зобов`язання, так і термін щомісячного виконання зобов`язання позичальником в сумі 625,00 грн і сплати процентів, нарахованих банком на залишок основної суми за кредитом. Підписуючи кредитний договір, позичальник [PERSON] погодився з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені цим договором. При цьому підписання даного договору позичальник висловив свою обізнаність з діючими тарифами банку та обов`язковими платежами, передбаченими чинним законодавством України. Звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість по простроченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 1265,46 грн за період з 02.12.2014 по 01.09.2015. Разом з тим, виходячи із розрахунку заборгованості по відсоткам, зазначеного банком в таблиці 3 «Відсотки за користування кредитом», позивачем відсотки за користування кредитом у розмірі 1265,46 грн розраховані по 15 липня 2015 року. Зазначені обставини свідчать про те, що позивачем заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 1265,46 грн розрахована в межах визначеного договором строку кредитування, тому є помилковим зазначення в позовній заяві період по 01 вересня 2015 року. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з положеннями ст. ст. 1054 та 1058 ЦК України предметом кредитного договору можуть бути лише грошові кошти, а тому при вирішенні спорів, пов`язаних з неналежним виконанням зобов`язань, що випливають з кредитного договору, підлягають застосуванню норми ч. 2 ст. 625 цього Кодексу, за змістом яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що позичальником [PERSON] прострочено виконання взятого на себе грошового зобов`язання за кредитним договором № 40_073 від 17.07.2013, то вимога Банку про стягнення з Позичальника заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних є обґрунтованою, оскільки підставою їх нарахування стало саме порушення позичальником зобов`язання. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з позичальника [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 40_073 від 17.07.2013 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів [PERSON] та [PERSON] як з солідарних боржників, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України). Як було встановлено судом з метою забезпечення виконання позичальником [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором було укладено між банком, [PERSON] та [PERSON] договір поруки №40_073/1 від 17.07.2013, а також між банком, [PERSON] та [PERSON] - договір поруки №40_073/2 від 17.07.2013, за умовами яких поручителі безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язуються перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором, у тому числі того, що виникне у майбутньому, відповідно до умов Кредитного договору та додаткових договорів до нього. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов`язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки. Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: 1) протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); 2) протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); 3) протягом одного року від дня укладення договору поруки якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги та якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Пунктом 10.1.1 договорів поруки передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін (за наявності) та діє протягом 30 (тридцяти) років з моменту підписання договору. Отже сторони в договорах поруки №40_073/1 та №40_073/2 від 17.07.2013 передбачили конкретний строк дії договорів - 30 років. В матеріалах справи знаходиться ксерокопія договору поруки № 40_073/1 від 17.07.2013 на 10 аркушах, підписи сторін договору поруки, а саме: представника банку, боржника [PERSON] і поручителя [PERSON] містяться як на кожній сторінці договору, так і в кінці тексту договору. Договір у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, відповідачем [PERSON] у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України на спростування зазначених вище обставин, доказів не надано. Враховуючи, що в договорах поруки сторони встановили строк дії 30 років, тому застосуванню підлягають положення частини четвертої статті 559 ЦК України (перше речення частини), якими передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 756/14798/14-ц. На час звернення позивача у грудні 2018 року до суду із позовом до поручителів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, порука не припинена, оскільки не пройшло 30 років, вимога банку про стягнення з поручителів заборгованості за кредитним договором №40_073 від 17.07.2013 пред`явлена в судовому порядку в межах строку дії поруки. Ураховуючи вищевикладене, безпідставними є доводи представника відповідача [PERSON] адвоката Науменко І.В. про припинення поруки і відсутності у поручителя [PERSON] обов`язку нести солідарну відповідальність перед кредитором за основним зобов`язанням. Посилання представника відповідача [PERSON] адвоката Науменко І.В. на те, що нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, інфляційних витрат та трьох процентів річних суперечить положенням ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, є незаконними та не заслуговують на увагу з огляду на таке. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування саме пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такі висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 127/15672/16-ц. Таким чином, положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не передбачають заборони нарахування відсотків на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, інфляційних втрат та 3% річних громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року. Отже, наведені представником відповідача у відзиві доводи зводяться до неправильного розуміння норм Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». За таких підстав, суд дійшов висновку, що у зв`язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, [PERSON] та [PERSON] як фінансові поручителі відповідно до умов договорів поруки, зазначених вище, мають відповідати за зобов`язаннями боржника за кредитним договорам №40_073 від 17.07.2013. При вирішенні позову суд враховує також, що відповідно до положень ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України). Щодо доводів представника відповідача з приводу того, що поручитель [PERSON] не отримував жодних документів та повідомлень про наявність боргу, про прострочення платежу ані від боржника, ані від кредитора, в тому числі і вимогу, суд зазначає таке. Відповідно до п.4.3.4 договору поруки № 40_073/1 від 17.07.2013 кредитор має право вимагати у поручителя виконання зобов`язання відповідно до умов цього договору та законодавства. Кредитор скористався своїм правом і пред`явив відповідний позов до суду у грудні 2018 року. Пунктом 3.1.1 договору поруки передбачено, що у разі неможливості вчасно здійснити черговий платіж у відповідності з кредитним договором, боржник письмово повідомляє про це поручителя та кредитора не пізніше ніж за 3 банківські дні до моменту настання строку виконання зобов`язання. Після отримання від боржника письмового повідомлення щодо неможливості вчасного виконання ним зобов`язання за кредитним договором, поручитель має право не пізніше настання строку виконання зобов`язання сплатити кредитору суму боргу шляхом перерахування її на рахунок кредитора (п.3.1.2 договору). Разом з тим, відповідно до п. 3.2.1 договору поруки поручитель зобов`язується самостійно контролювати дотримання та своєчасне виконання боржником зобов`язання перед кредитором. Згідно з п. 4.2.1 незалежно від зміни фінансового стану поручитель зобов`язаний безумовно та безвідклично на умовах, визначених цим договором, виконати в повному обсязі зобов`язання за кредитним договором. Отже договір поруки передбачає обов`язок поручителя самостійно контролювати дотримання та своєчасне виконання боржником зобов`язання перед кредитором та виконати в повному обсязі зобов`язання за кредитним договором, проте не отримання від боржника письмового повідомлення щодо неможливості вчасного виконання ним зобов`язання по кредиту, не звільняє поручителя від виконання зобов`язань за договором поруки. Крім того, у відповідності до п. 3.2.4 договору поруки з метою реалізації відповідно до умов цього договору права вимоги до поручителя кредитор має право пред`явити (направити) поручителю вимогу. Не направлення кредитором вимоги не позбавляє кредитора права вимагати у поручителя виконання зобов`язання відповідно до умов цього договору та законодавства. З матеріалів справи слідує, що 11.12.2017 у зв`язку з несплатою заборгованості за кредитом в строки, визначені кредитним договором, з метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідачів було направлено вимоги про дострокове повернення Кредиту за Кредитним договором, якими повідомлено про наявність заборгованості за Кредитом, необхідність погашення суми заборгованості та попереджено про вжиття Банком заходів до захисту порушених прав у порядку, передбаченому чинним законодавством України, у разі не сплати всієї суми у визначений Банком строк. Зазначені листи - вимоги було направлено відповідачам поштою та залишено в поштовому відділені згідно рекомендацій УДППЗ «Укрпошта» викладених на веб-сайті УДППЗ «Укрпошта». Разом з тим, не отримання поручителем вимоги не позбавляє кредитора права вимагати у поручителя виконання зобов`язання відповідно до умов цього договору та законодавства і відповідно не позбавляє банк можливості звернутися до суду за захистом своїх прав, які виникли в результаті невиконання боржником умов договору щодо своєчасного погашення кредиту. Таким чином, надавши оцінку кожному аргументу, наведеному сторонами в позовній заяві та відзиві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ці вимоги ґрунтуються на законі, відповідають умовам укладених за участю сторін кредитного договору, договорів поруки, які визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved