Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

В грудні 2020 року до суду надійшов позов [PERSON] про захист прав споживачів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 01.10.2020 нею було придбано ковдру «Layana Вовна Односпальна Ковдра 155X215» вартістю 1799,00 грн у магазині « ENGLISH HOME », який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «EXM Україна». Втім, приміривши ковдру на ліжко, позивач з`ясувала, що товар не відповідає необхідним позивачу розмірам, окрім того, позивачем було виявлено, що товар було виготовлено з вовни, тоді як при купівлі позивача було завірено, що ковдра складається з козячого пуху. З питань повернення товару, позивач звернулась до відповідача 05.10.2020, проте відповідач відмовив у поверненні сплачених коштів. У зв`язку з чим, позивач просила стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 1799,00 грн, стягнути грошову компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 5000, 00 грн, а також, стягнути витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 6830,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду від 31.12.2020 у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач була присутня в судовому засіданні 25.03.2021, позовні вимоги підтримала, повідомила, що дотепер грошові кошти їй повернуто не було. Подальший розгляд справи просила проводити за її відсутності. Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся належним чином з відповідним роз`ясненням процесуальних прав на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходив. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення позивача та його представника, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що 01.10.2020 в магазині « ENGLISH HOME », який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «EXM Україна» позивачем було придбано односпальну вовняну ковдру 155Х15 вартістю 1799,00 грн, що підтверджується копією фіскального чеку (а.с.13). 13.10.2020 позивачем було скеровано відповідачу претензію в якій позивач просила повернути грошові кошти, сплачені за вказану ковдру з огляду на те, що ковдра не підходить позивачу за розміром, а також, оскільки вказану ковдру було виготовлено не з козячого пуху, як було проінформовано продавцем, а з вовни (а.с.14-22). Відповідачем було відмовлено в поверненні грошових коштів та повідомлено, що придбаний товар відноситься до товарів, які не підлягають обміну та поверненню за Постановою Кабінету Міністрів України №172 від 19.03.1994 (а.с.23). Згідно статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів». Статтею 9 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром. Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару. При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Вирішуючи справи про захист прав споживачів при придбанні ними товару належної якості, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 9 Закону № 1023-ХІІ споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Така вимога покупця про обмін або повернення товару підлягає задоволенню протягом 14 днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем і якщо товар не використовувався, збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики та наявний розрахунковий документ. Якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, покупець має право розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару. Відповідно до Правил продажу товарів на замовлення та поза торговельними або офісними приміщеннями, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 року № 103, продаж товарів на замовлення - вид торгівлі, за якої споживач укладає договір купівлі-продажу товарів із продавцем на відстані за допомогою засобів дистанційного зв`язку або здійснює їх попереднє замовлення безпосередньо в продавця. Пунктом 1.8 Правил продажу товарів на замовлення га поза торговельними або офісними приміщеннями, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 року № 103, передбачено, що у разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору. Згідно з частиною 1 першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. У разі припинення зобов`язань сторін за договором, позивач може розраховувати на стягнення із відповідача сплачених йому коштів на підставі статті 1212 ЦК України, оскільки її положення застосовуються також при поверненні виконаного однією із сторін у зобов`язанні у разі, коли підстава, на якій воно було набуте, відпала, тобто у разі, коли договір є припиненим. При цьому, доведення факту розірвання договору та припинення зобов`язань між сторонами покладається на позивача. Таких висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30 травня 2019 року у справі № 636/4948/14-ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 757/6937/17-ц та від 30 березня 2020 року у справі № 752/16304/18. Факт повернення відповідачу товару та прийняття його визнаний відповідачем у листі позивачу. При цьому, єдиною підставою для відмови в поверненні позивачу сплачених грошових коштів було те, що придбаний товар відноситься до товарів, які не підлягають обміну та поверненню за Постановою Кабінету Міністрів України №172 від 19.03.1994. Разом з тим, зігдно з Постановою Кабінету Міністрів України №172 від 19.03.1995 року «Про реалізацію окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів» (із змінами та доповненнями) до категорії товарів, які не підлягають обміну (поверненню) відноситься постільна білизна. При цьому, згідно із Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010 бавовняні ковдри відносяться до підтипу: Ковдри та дорожні пледи (крім електричних ковдр), з вовни чи тонкого волосу тварин відносяться до підтипу (13.92.11-30.00), підкатегорії «Ковдри та дорожні пледи, крім електричних ковдр» (13.92.11). Тоді, як постільна білизна відноситься до категорії «Білизна постільна» (13.92.12). Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості сплаченого товару на підставі положень статті 1212 ЦК України та статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 1799,00 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, слід зазначити про таке. Як зазначено у ст.. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Як вбачається з матеріалів справи позивачкою не надано доказів, що у даному випадку їй заподіяна діями відповідача моральна шкода небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією. Іншими нормами законодавства не передбачено відшкодування моральної шкоди у разі придбання неякісного товару. За таких обставин вимоги позивачки про відшкодування їй моральної шкоди є необґрунтованими. Щодо витрат на правову допомогу слід зазначити про таке. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до вищевказаного договору вартість наданих послуг складає 6830,00 грн. При цьому, згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку з вищевикладеними нормами та оскільки позовні вимоги позивача частково задоволені судом, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу саме у розмірі 3415,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial