Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Відповідач, [PERSON] , позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивачі та їх представник на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія будинкової книги; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] ; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] ; копія довідки Ренійсткої міської ради від 29.11.2011р. № 3097/1; копія довідки КП «РБТІ» від 22.02.2006р.; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 24.09.2004р.; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.10.2004р.; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.10.2004р. зареєстр. № 1939, № 1942; копія заяви про прийняття спадщини [PERSON] ; копія договору купівліпродажу від 28.02.2018р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки нерухомого майна. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі та їх представник звернулися до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача, зазначивши, що у лютому 2018р. між позивачами та відповідачем, була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки під будинком. 28.02.2018р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивачі передали відповідачу обумовлену суму, а він передав нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачі запропонували [PERSON] привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. На вказані вимоги позивачів, відповідач, вказав, що він не може це зробити, так як поки у нього не має належним чином оформлених документів на будинок. Про ці обставини позивачам не було відомо до укладання договору. Особисто відповідач запевнив, що усі питання щодо оформлення спадщини вирішені. Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку, відповідач (продавець) не мав на це право, оскільки не був власником житлового будинку, а лише вступив у права спадкування. Враховуючи вищенаведене, позивачі були вимушені звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, позивачі по справі (покупці) за договором купівлі-продажу без нотаріального посвідчення від 28.02.2018 р. [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами, оскільки на момент укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS] , вони не знали про існування тих обставин, що відповідач (продавець) за договором купівлі-продажу, не мав права на відчуження вказаної нерухомості, оскільки не є власником житлового будинку. Так, судом було встановлено, що власниками будинку є [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 12.10.2004р. зареєстр. № 1939, 1942. Земельна ділянка належала їм на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . Після їх смерті спадщину прийняв відповідач [PERSON] , однак, свідоцтво про право на спадщину так й не отримав. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачами права власності на вищевказану нерухомість та земельну ділянку, як добросовісними набувачами, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода з усіх істотних умов договору, покупці передали продавцю обумовлену суму, продавець передав покупцям ключі та нерухомість в натурі. Позивачі фактично вступив у володіння і користування нерухомістю, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі-продажу від 28.02.2018 р., однак нотаріального посвідчення угоди про купівлю-продаж нерухомості між сторонами не відбулося з незалежних від позивача обставин. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо права володіння спірним будинком (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивачів як добросовісних набувачів, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок та земельну ділянку за позивачами як добросовісними набувачами.

Outcome: approved