Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

В вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати недійсним заповіт від 28.08.2015 року, складений [PERSON] на користь [PERSON], посилаючись на те, що 07 березня 2016 року помер її чоловік [PERSON], з яким вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох повнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Після смерті чоловіка вона звернулася до нотаріальної контори і дізналася, що чоловік за життя склав заповіт, яким заповідав все своє майно невідомій жінці, а саме [PERSON]. Вказаний заповіт був посвідчений секретарем Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області. Дізнавшись про заповіт, вона звернулася до поліції з заявою і після проведеної перевірки їй була надана відповідь, що її чоловік [PERSON] за час свого життя продав належний йому земельний пай [PERSON], про що і склав заповіт. Вважає, що заповіт був складений її чоловіком під впливом обману, помилки, через тяжке захворювання чоловік не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Просила задовольнити позов та стягнути з відповідачів понесені судові витрати по сплаті судового збору. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 травня 2017 року позов [PERSON] задоволений частково. Визнано заповіт від 28.08.2015 року, складений в с. Світле Добропільського району Донецької області від імені [PERSON], [INFO], уродженця р-н «Більшовик» Авдіївського району Донецької області, ІНН [NUMBER] на користь [PERSON], [INFO] та, посвідчений секретарем Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 165 недійсним. В частині позовних вимог [PERSON] до Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551 грн. 21 коп. Не погодившись з рішенням суду, відповідач [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм чинного законодавства, висновки суду є помилковими і грунтуються на припущеннях, а не наданих доказах та фактичних обставинах справи. В обгрунтування скарги [PERSON] посилається на те, що суд ухвалив рішення повністю прийнявши до уваги лише обгрунтування позивача і взагалі не прийняв до уваги надані нею та її представником заперечення на позовну заяву. Посилання позивачки на сумісне проживання з чоловіком до дня його смерті не відповідає дійсності і спростовується показаннями свідків, які показали, що покійний чоловік позивача за життя зловживав алкогольними напоями і часто застосовував фізичну силу до дружини, влаштовував скандали, тому вона вимушена була жити окремо в с. Водяноє і тільки іноді навідувалась до нього. Суд безпідставно не взяв до уваги показання секретаря сільської ради [PERSON] про те, що [PERSON] при складанні заповіту повністю усвідомлював свої дії та розумів, що заповідає все своє майно, а не його частину. Висновок суду про те, що посвідчення заповіту на все майно не відповідало внутрішній волі [PERSON] в силу його юридичної необізнаності та не розяснення йому прав та правових наслідків складання вказаного заповіту є помилковим і грунтується тільки на припущеннях, а не на фактах та доказах. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, доводи апеляційної скарги підтримує та просить її задовольнити.( том 2 а.с.51) Представник відповідача адвокат [PERSON] також просить розглянути справу без його участі (том 2 а.с. 52). Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] заперечує проти скарги, просить рішення суду залишити без змін. Від голови Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника ( том 2 а.с. 54). Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав . Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення. Судом першої інстанції визнано встановленим, що позивач [PERSON] з 12 липня 1975 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу подружжя має двох синів, які приймають участь у справі в якості третіх осіб. Згідно копії свідоцтва про смерть серія І-НО № 943043, яке видано виконкомом Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області від 09.03.2016 року, [PERSON] помер 07 березня 2016 року. 28.08.2015 року [PERSON] на випадок смерті склав заповіт, який був посвідчений секретарем Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 165, що підтверджується копією заповіту (а.с.62) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 44471519 від 15.07.2016 року (а.с.49). Відповідно до змісту заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він по закону буде мати право, заповів [PERSON] [INFO]. Зі змісту заповіту вбачається, що під час його складання секретарем сільської ради було розяснено заповідачу зміст статей 1234,1235,1307 ЦК України. Даний заповіт був записаний секретарем ради зі слів [PERSON] до його підписання був прочитаний вголос заповідачем і власноручно ним підписаний в присутності секретаря Світлівської сільської ради [PERSON], яка перевірила особу заповідача, його дієздатність і посвідчила вказаний заповіт. З копії спадкової справи № 75/2016 від 15.07.2016 року вбачається, що в установлений шестимісячний термін після смерті спадкодавця до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулися дружина останнього [PERSON] та [PERSON] Сини померлого [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після смерті свого батька на користь своєї матері [PERSON] (а.с.46-47). На момент відкриття спадщини [PERSON] на праві власності належали дві земельні ділянки, а саме: на підставі Державного акту на право приватної власності на землю (а.с.13) та на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.12.2015 року (а.с.34). Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 статті 1257 ЦК України і виходив з того, що при посвідчені заповіту дійсні наміри [PERSON] секретарем ради, яка посвідчувала заповіт, зясовані не були, тобто фактично не було встановлено чи розуміє заповідач умови правочину та його правові наслідки. При посвідчені заповіту не було встановлено чи відповідало волевиявлення заповідача його волі, а саме чи дійсно волевиявлення останнього було направлено на передачу всього свого майна або він мав намір заповідати лише частину свого майна, а саме земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Добропільське» селища Світле Добропільського району Донецької області розміром 7,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало [PERSON], яка померла 15.02.2001 року, спадщину після смерті якої оформив її син [PERSON] згідно рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.12.2015 року, яке набрало чинності 29.12.2015 року. Суд дійшов висновку, що волевиявлення [PERSON] під час складання заповіту особою, що посвідчувала заповіт (секретарем сільради) не було достовірно зясовано і тому суд вважає, що посвідчення заповіту на все майно не відповідало внутрішній волі [PERSON] в силу його юридичної необізнаності та не розяснення йому прав та правових наслідків складання вказаного заповіту. Проте, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки останній дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Частиною 1 статті 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (частина перша ст. 1234 ЦК України). Відповідно до ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частинами 3 та 4 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З позовної заяви вбачається, що [PERSON] просила визнати заповіт недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст. 225 та ч.2 ст. 1257 ЦК України. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визгнанимй судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК. Згідно з ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Встановлено, що 28.08.2015 року [PERSON] складено заповіт на користь [PERSON], посвідчений 28.08.2015 року секретарем Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 165. У зв»язку із складанням заповіту права позивача [PERSON] дружини померлого, спадкоємця 1 черги за законом порушені у зв'язку із вчиненням її чоловіком заповіту на користь відповідача. [PERSON] є заінтересованою особою, повноважною пред'являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним. Доводи позивача про те, що при складанні заповіту на користь відповідача [PERSON] її чоловік у зв»язку із наявною хворобою не розумів своїх дій та не міг керувати ними знайшли підтвердження у судовому засіданні. Згідно медичних документів [PERSON] протягом багатьох років перебував на обліку з приводу сердечно судинної патології, гіпертонічної хвороби 2 стадії з частими гіпертонічними кризами, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, облітірующий атеросклероз судин нижніх кінцівок, злоякісне утворення губи, що підтверджено даними онкологічного диспансеру, де [PERSON]Й пройшов гістологічне дослідження 17.08.2015 року, встановлений діагноз базальноклітковий рак нижньої губи, пройшов 7 сеансів променевої терапії. Причиною смерті є ракова інтоксикація, злоякісне новоутворення губи. З 2013 року у [PERSON] відмічена сочетанна патологія рак нижньої губи та серцево-судинна патологія. Свідки [PERSON], [PERSON] давали пояснення, що [PERSON] зловживав алкогольними напоями, вчиняв сварки, з сімєю не проживав. Останні роки хворів на онкологічне захворювання. Розглядаючи справи за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч.2 ст. 1257 ЦК, суд відповідно до ст. 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Апеляційний суд в судовому засіданні розяснив представнику позивача [PERSON] частину 4 статті 10 ЦПК України щодо прав та обовязків позивача, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій після чого представником позивача [PERSON] заявлено клопотання про призначення посмертної судово - психіатричної експертизи. Ухвалою апеляційного суду від 07.08.2017 року клопотання задоволене, по справі призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлене питання: чи перебував [PERSON] у момент вчинення правочину заповіту від 28.08.2015 року у стані, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та ( або) керувати ними. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №136 від 20.09.20017 року, проведеної експертами Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна психіатрична лікарня м. Словянська» [PERSON], 1202.1954 р.н. на момент складання заповіту 28.08.2015 року страждав інтоксикаційною енцефалопатією внаслідок ракової та алкогольної інтоксикації на фоні серцевосудинних захворювань и за своїм психічним станом здоровя на міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. У момент підписання заповіту 28.08.2015 року не перебував у тимчасово хворобливому розладі психічної діяльності. ( том 2, а.с. 10) Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» розяснено, що правила сти.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розгляд, нервове потрясіння тощо). Таким чином, [PERSON], будучи дієздатною фізичною особою, 28.08.2015 року вчинив правочин ( уклав заповіт) у момент, коли не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, що відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України є підставою для визнання такого правочину недійсним. Такий висновок апеляційного суду перебуває у відповідності до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 березня 2017 року у справі N 6-2833цс16. Посилання представника позивача в апеляційному суді на те, що секретарем сільської ради на порушення п.1.6 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року № 3306/5, не було дотримано обовязку розяснення заповідачу змісту статті 1241 ЦК України та зазначення про це в тексті заповіту є неспроможними, оскільки ґрунтуються на припущеннях. Складений заповіт містить посилання на те, що особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено, заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON], власноручно ним підписаний. ( том 1 а.с. 9). Проте, вказані обставини не мають правового значення, оскільки заповідач [PERSON] вчинив правочин уклав заповіт на користь [PERSON] в момент, коли не усвідомлював значення своїх дій та ( або) не міг керувати ними. Доводи апеляційної скарги [PERSON] в тій частині, що вона опікувалась [PERSON], надавала йому безкорисну допомогу, тому останній на свій розсуд, з метою віддячити склав на її користь заповіт, не мають правового значення та не впливають на висновок про те, що заповіт є недійсним, оскільки укладений [PERSON]Й в момент, коли через інтоксикаційну енцефалопатію внаслідок ракової пухлини та алкогольної інтоксикації на фоні серцево-судинних захворювань він за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги [PERSON], скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення за вказаний вище підстав. Що стосується вимог позивача до Світлівської сільської ради, то апеляційний суд вважає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають, так як предявлені до неналежного відповідача. Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551,21 грн., який відповідно до ст..88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON].

Outcome: partial