Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

В жовтні 2014 р.[PERSON]звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що 03.09.2011 р.був укладений шлюб із відповідачкою,зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції ,актовий запис № 380. Шлюб для кожної із сторін перший. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину-[PERSON],[INFO] Подружнє життя з відповідачкою не склалося,ведення спільного господарства припинено у травні 2014 р. та поновлювати його позивач наміру не має. Посилаючись на те,що через різні погляді на сімейне життя, втрату почуття поваги та любові між ним та відповідачкою відсутнє взаєморозуміння,відновлення сім*ї неможливе,позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачкою. Майновий спір між сторонами відсутній. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати з матір*ю. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та пояснив,що протягом сімейного життя відповідачка за найменшого приводу вчиняла сварки,створила неможливі умови спільного проживання,повідомила його про бажання жити окремо, а сім*я з цих причин фактично розпалася,на теперішній час вони проживають у різних місцях та спільного господарства не ведуть.Рішення про розірвання шлюбу прийнято ним обмірковано та усвідомлено,оскільки збереження сім*ї неможливе,буде протирічити інтересам в тому числі і неповнолітньої дитини,в присутності якої відповідачка не приховує своєї неадекватної поведінки істеричної жінки. Проти надання строку на примирення заперечував,вважає відновлення подружніх відносин з відповідачкою неможливим,не має бажання з нею спілкуватися взагалі. Відповідачка [PERSON]в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з тих підстав,що на теперішній час між нею та відповідачем залишилися не з*ясовані фінансові питання.Не заперечувала,що в останній час між нею та позивачем погіршилися особисті відносини,проте вбачає в цьому вину позивача,який не проявляв до неї уваги,вживав алкоголь та вчиняв сварки,принижував її та застосовував фізичне насильство,на теперішній час вона з дитиною переїхали на проживання окремо від позивача. Разом з тим вважає,що почуття любові до позивача нею остаточно не втрачене та відновити сім*ю можливо. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши позивача та відповідачку,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.105,110 СК України за позовом одного із подружжя шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Як передбачено ст.112 ч.2 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересах їхніх дітей,що мають істотне значення. Судом встановлено та перевірено доказами, що 03.09.2011 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції,актовий запис № 380,після одруження прізвища чоловіка та дружини «[PERSON]» і «[PERSON]»,про що надана копія свідоцтва про одруження. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON],2011 р.н.,про що надана копія свідоцтва про народження,яка після розірвання шлюбу залишається проживати з матір*ю. Шлюб для сторін перший. На час розгляду справи про розірвання шлюбу спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. З травня 2014 р.сторони припинили шлюбні відносини і з цього часу взаємини подружжя не підтримують,спільного господарства не ведуть,взаємних прав та обов*язків не виконують. Як пояснили суду позивач та відповідачка,розлад у сім*Ї триває протягом кількох років,тобто має не короткочасний характер,причиною чого кожен з сторін вважає поведінку іншого з подружжя. На думку суду,шлюб між сторонами не може бути збережений,їх взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї,примирення між ними не відбулося і позивач проти цього категорично заперечує. Факти,встановлені судом,приводять до висновку,до шлюб між сторонами розпався остаточно,спільне життя сторін як подружжя і збереження сім*ї неможливе,оскільки збереження шлюбу можливо на паритетних засадах,почуттях взаємної любові та поваги,взаємодопомоги та підтримки,тобто на тому,що є морально-правовою основою шлюбу. Конкретні обставини даної справи та категоричне небажання позивача миритися з відповідачкою вказують на те,що позивач не має наміру відновлювати шлюбні стосунки,а відповідачка не надала жодного доказу про те,що вона намагалася зберігати сім*ю та докладала для цього будь-яких зусиль. Окреме проживання сторін вказує на те,що кожен із них визначився з подальшою долею своєю особисто та їх сім*ї в цілому,а заперечення відповідачки проти розірвання шлюбу по суті стосуються певних майнових питань,що може бути предметом іншого спору і не є підставою зберігати шлюб. За таких обставин подальше формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що мають істотне значення,протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду чоловіка та жінки на перебування в шлюбі. Крім того, існуюча психологічна обстановка негативно впливає на розвиток дитини подружжя, порушує її право на виховання в сім*ї в умовах взаємоповаги та любові. На підставі ст.105,110,112 СК України,ст.3,10,11,60,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved