Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За положеннями ч.1 ст.82 ЦПК України: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини: 17.09.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди квартири [ADDRESS] . Згідно умов договору орендодавець передає, а орендар приймає в оренду для тимчасового проживання - квартиру [ADDRESS] строком з 17.09.2019 року до 17.09.2020 року. Відповідно до п.2.2 вказаного договору дострокове розірвання договору можливе за ініціативою будь-якої сторони з повідомленням про це у письмовому вигляді чи смс на зазначені у цьому договорі номери телефонів іншої сторони не менш ніж за 30 календарних днів. Згідно з п.3.2 вказаного договору прийняття-передача квартири здійснюється на підставі підписаного сторонами акту прийняття-передачі (додаток № 1), які є невідокремлемими частинами даного договору. В акті зазначається санітарно-технічний стан «об`єкту» на момент його передачі орендарю. Відповідно до п.5.5 договору в момент укладення договору орендатор сплачує оренододавцю передоплату: дві тисячі триста грн.; тисяча сімсот грн. (заставні); тисяча сто грн. (заставні до сплати 30.09.2019 р.) Розділ 8 вказаного договору регулює питання щодо підстав дострокового розірвання договору. Згідно з п. 8.3 у випадку дострокового невмотивованого розірвання орендарем договору сплачені авансом суми не підлягають поверненню за невикористаний період часу. Відповідно до акту прийняття-передачі житлового приміщення (об`єкту) від 17.09.2019 року (додаток до договору оренди №1) квартира [ADDRESS] на момент передачі її в оренду за своїм технічним станом є пригодною для проживання, а саме її санітарний стан (шпалери, стелі, підлога, санвузли, вікна), а також її технічний стан (інженерні мережі, батареї, труби, електрика) та меблі знаходяться в задовільному стані, про що погодився [PERSON] , власноручно підписавши вказаний акт та зауважень не виказав. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч.1 ст.759 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, згідно зі ст.628 цього Кодексу. Згідно зі ст.810 ЦК Цкраїни за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Під час розгляду справи було встановлено, що позивач через два дні після підписання договору, а саме 19.09.2019 року, тобто до закінчення строку дії договору самовільно залишив орендовану квартиру, посилаючись на невідповідність її санітарниих характеристик договору оренди з додатками. За ч.3 ст.767 ЦК України наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі, при цьому якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані. Відповідно до ст. 651 ЦПК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст.653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Пыд час розгялду справи встановлено, що при укладанні договору оренди ніяких зауважень щодо незадовленності умовами орендованої квартири та несправності сантехніки, вікна, тощо з боку орендаря (позивача) виказано не було. Крім того, за наслідками укладеного договору орендар не висловлював свого застереження щодо відсутності в орендованій квартирі холодильника, адже ніяких доказів на підтвердження такої домовленості між сторонами до позовної заяви додано не було. Суду позивачем не надано достовірних доказів того, що орендована квартира була непридатна для проживання та зазначені ним у позовній заяві недоліки дійсно мали місце. Більш того, відповідно до акту про прийняття-передачи квартири, підписаного обома сторонами (у тому числі позивачем) вбачається зворотнє. Також суд зауважує, що несправність сантехніки, а саме витікання води на підлогу під зливну трубу, надмірну вологість квартири, а також несправність вікна можливо було помітити при перевірці загального стану квартири, адже ці характеристики не є прихованими від зору та знаходяться у відкритому доступі, але будь-яких зауважень з цього приводу позивач не виказував. Позивач не надав суду доказів того, що договір оренди між ним та відповідачем був розірваний у звязку з істотним порушенням договору другою стороною. Відповідно до п. 8.3 договору оренди квартири №17/09/19-01 від 17.09.2019 року між позивачем та відповідачем у випадку дострокового невмотивованого розірвання орендарем договору сплачені авансом суми не підлягають поверненню за невикористаний період часу. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд критично відноситься до наданих позивачем розпечаток переписки з соціального мессенджеру, яка начебто велася між позивчем та відповідачем, оскільки викладене у них не доведено належними та допустимими доказами та не спростовує вищевказаних висновків суду. Отже, з урахуванням наданих доказів суд вважає, що твердження [PERSON] про той факт, що [PERSON] було безпідставно набуте його майно, а саме грошові кошти в сумі 4000 грн. є хибним, адже вказана сума була ним сплачена на користь орендодавця відповідно до укладеного договору оренди, який не було розірвано у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, а отже його умови діяли на законних підставах. Відтак позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутого майна в сумі 4000 грн. задоволенню не підлягають. Також суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів щодо спричинення йому відповідачем моральних страждань, адже під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт невиконання або неналежного виконання відповідачем умов вищезазначеного договору. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не доведений факт надання відповідачем послуг на проживання в орендованй квартирі неналежної якості, а також спричинення позивачеві моральних страждань. У зв`язку з тим, що позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду та з огляду на необґрунтованість позову, судовий збір по справі стягненню з відповідача не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed