Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про усунення від права на спадкування, який в березні 2015 року уточнив та просив постановити рішення, яким усунути [PERSON] як особу, яка ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані від права на спадкування після смерті [PERSON] на 1/4 частину квартири [ADDRESS], та 1/4 частину права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Тепличний комбінат», що знаходиться в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області; свідоцтва на право спадщини за законом на обов'язкову ? частку всього майна спадкодавця [PERSON], видані спадкоємцю [PERSON] визнати недійсними з причини, що вони видані особі, яка не мала права на спадкування, а саме: свідоцтво на право на спадщину за законом, видане 05 грудня 2012 року зареєстроване в реєстрі за № 1-3989, спадкова справа № 559/2005 на успадкування 1/4 частини квартири [ADDRESS]; свідоцтво на право на спадщину за законом, видане 05 грудня 2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-3992, спадкова справа № 559/2005 на успадкування 1/4 частини права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Тепличний комбінат», що знаходиться в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, розміром 0,84 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало спадкодавцеві на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДП № 0138811, виданого Дніпропетровською районною держадміністрацією 10 червня 1997 року на підставі рішення № 401/1-р від 28 травня 1997 року і зареєстрованого у Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) 10 червня 1997 року за № 1229; скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права власності майна, що складає обов'язкову частку у цій спадщині, а саме: 1/4 частину квартири № 46, розташованої в житловому цегляному будинку № 68 по вул. Совхозній в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, та 1/4 частину права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Тепличний комбінат», що знаходиться в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області; визнати за нею, [PERSON] право власності на все майно в порядку спадкування за заповітом; судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що вона, [PERSON] з сім'єю [PERSON] була знайома на протязі довгого часу, так як вони проживали в одному під'їзді будинку № 68 по вул. Совхозній в смт. Ювілейне Дніпропетровського району м. Дніпропетровська. Перша його дружина, [PERSON], в результаті хвороби була в безпорадному стані та прикована до ліжка. Весь цей час вона, [PERSON] періодично та по можливості допомагала цій сім'ї. 27 липня 2001 року [PERSON] померла та [PERSON] залишився один та потребував сторонньої допомоги. В результаті захворювання гангреною в 1998 році йому ампутували кінцівки обох ніг. Самостійно пересуватись він не міг. Вона стала надавати [PERSON] більш значну допомогу та на його прохання в січні 2005 року вона перейшла жити до [PERSON] в його квартиру. 29 червня 2005 року, за пропонуванням [PERSON] був зареєстрований їх шлюб. В період спільного життя з [PERSON], вона дізналася, що в Росії проживає його син, однак на протязі 20 років вони відносини не підтримували, ніякої допомоги батькові він не надавав. За цей весь час відповідач жодного разу не навідав ні матір, ні батька. За своє життя [PERSON] склав заповіт за яким усе належне йому майно, де б воно не знаходилось, усі майнові права та обов'язки, які належали йому на час посвідчення заповіту, а також немайнові права та обов'язки, які належатимуть йому на день смерті заповідав їй, [PERSON] своїй законній другій дружині. 18 серпня 2005 року [PERSON] помер. Всі витрати повязані з похованням, облаштування могили, вшанування пам'яті вона, [PERSON] повністю взяла на себе. Відповідач на поховання батька не приїжджав. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку вона прийняла шляхом подання заяви державному нотаріусу Дніпропетровського району. 27 серпня 2009 року від завідуючої Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори вона отримала лист, яким її було повідомлено, що в спадковій справі після смерті [PERSON] знаходиться заява про прийняття спадщини за заповітом, та заява про прийняття спадщини на обов'язкову частку у спадщині. Слідуючим листом від 23 лютого 2010 року їй додатково було повідомлено, що в провадженні Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори знаходиться заява від імені сина спадкодавця, [PERSON], який є інвалідом 2-ї групи, має право на обов'язкову долю спадщини. В листопаді 2012 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] на підставі заповіту їй, [PERSON] були видані свідоцтва про право на 3/4 частки спадщини зазначеного в заповіті майна [PERSON]: квартири № 46, розташованої в житловому буд. № 68 по вул. Совхозній в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області та земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Тепличний комбінат», що знаходиться в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, розміром 0,84 в умовних кадастрових гектарах . У виданих свідоцтвах було зазначено, що свідоцтво на право на спадщину за законом на обов'язкову частку на 1/4 частку ще не видане. Вказала, що батько спадкоємця [PERSON], [PERSON] за похилим віком та за станом здоров'я будучи інвалідом в результаті захворювання гангреною в 1998 році з ампутованими кінцівками обох ніг, потребував догляд та утримання, а відповідач не тільки не виконував своїх обов'язків, а навпаки своєю поведінкою, ставленням до батька, приводив батька від подібних спогадів до глибоких переживань і страждань. [PERSON] неодноразово виказував думку про позбавлення свого сина спадщини. Вважає, що відповідач не має ніякого права претендувати на обов'язкову долю у спадщині батька з причини недостойної поведінки до нього. Просила позов задовольнити. Позивачка та її представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Третя особа [PERSON] та він же представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив слухати справу без їх присутності. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У судовому засіданні встановлено, що з 26 червня 2005 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.11). Відповідач [PERSON] є сином спадкодавця (а.с.138) та інвалідом 2 групи (а.с.140) у зв»язку з ампутацією ніг (а.с.163). Внаслідок тяжкої хвороби, 18 серпня 2005 року [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом № 81 від 19 серпня 2005 року Виконавчого комітету Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії 1-КИ № 044628 виданому 09 листопада 2005 року (а.с.105). Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,5 кв.м. (а.с.21), та право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Тепличний комбінат», що знаходиться в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, розміром 0,84 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало спадкодавцеві на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДП № 0138811, виданого Дніпропетровською районною державною адміністрацією 10 червня 1997 року (а.с.28). За своє життя [PERSON] склав заповіт за яким усе належне йому майно, де б воно не находилось, усі майнові права та обов'язки, які належали йому на час посвідчення заповіту, а також немайнові права та обов'язки, які належатимуть йому на день смерті заповідав дружині [PERSON] (а.с.82), яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.75). Окрім позивачки, у встановлений законом строк до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори, звернувся [PERSON], з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.77), оскільки є інвалідом 2-ої групи (а.с.98) та має право на обовязкову частку в спадщині після смерті батька [PERSON], померлого 18 серпня 2005 року. За зверненнями сторін, в вересні 2005 року державним нотаріусом була відкрита спадкова справа № 559/2005 (а.с.74-149). 07 листопада 2012 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частин права на земельну ділянку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Тепличний комбінат», що знаходиться в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, розміром 0,84 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, зареєстроване в реєстрі за № 1-3657 (а.с.27). 09 листопада 2012 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частин квартири [ADDRESS], зареєстроване в реєстрі за № 1-3713 (а.с.26). 05 грудня 2012 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину права на земельну ділянку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Тепличний комбінат», що знаходиться в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, розміром 0,84 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, зареєстроване в реєстрі за № 1-3992 (а.с.58), та свідоцтво на 1/4 частину квартири [ADDRESS], зареєстроване в реєстрі за № 1-3989 (а.с.59). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України, можливо за умови, якщо таке право на спадкування існує. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом повнолітні діти, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Частина 5 ст. 1224 ЦК України передбачає, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. За змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України, лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Саме по собі ненадання допомоги спадкодавцеві не може бути підставою для усунення особи від права на спадкування. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»: правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Крім того, підлягає з'ясуванню судом і питання, чи потребував спадкодавець допомоги особисто від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. Отже, з вищевикладених норм цивільного законодавства вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем за законом на обовязкову частку у спадщині після смерті батька [PERSON], померлого 18 серпня 2005 року, а [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 18 серпня 2005 року. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення [PERSON] від права спадкування за законом після смерті батька слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Що стосується позовних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом на обовязкову частку, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на майно , то вони також задоволенню не підлягають, оскільки на момент розгляду справи, позивачкою не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 57-60 ЦПК України, на підтвердження того, що порушені її права як спадкоємця. За таких обставин, суд не вбачає підстав для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] та відсутні підстави для визнання за позивачкою права власності на все спадкове майно. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Оскільки в позові відмовлено і позивачкою не в повному обсязі при збільшенні позовних вимог сплачено судовий збір, з [PERSON] на користь держави необхідно стягнути 543 грн. 94 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved