Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Відповідачка [PERSON] будучи належним чином сповіщена про дату час та місце, у судове засідання не явилася, про причини неявки суд не сповістила, була попереджена на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України, що у разі повторної неявки без поважних причин, або непопередження суду про причини неявки, справа розглядатиметься у її відсутності, на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно; копія технічного паспорту на садибний житловий будинок № 16 по вул. 25 Чапаївської дивізії в м. Рені; копія декларації про готовність до експлуатації об`єкта. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.07.2015 р. належить житловий будинок із надвірними спорудами № 16 по вул. 25 Чапаєвської дивізії у м. Рені Одеської області. У 2004 р. між позивачем та [PERSON], була досягнута домовленість про купівлю-продаж належного відповідачці житлового будинку № 16 по вул. 25 Чапаївської дивізії в м. Рені Одеської області. Відповідачка, як фактичний власник, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, продала позивачеві вищевказаний житловий будинок, передавши у володіння та користування фактично належний їй обьект нерухомості, отримавши за це грошову компенсацію. На момент фактичного укладання угоди про купівлю-продаж нерухомості, позивач не зміг оформити правочин у письмовому вигляді та засвідчити його нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на відповідача не була виготовлена, однак сторони домовились зробити це згодом. Таким чином, з 2004р. по теперішній час, позивач фактично, відкрито володіє житловим будинком № 16 по вул. 25 Чапаївської дивізії в м. Рені Одеської області, стежить за його технічним станом, сплачує комунальні послуги. З 2004 р. відповідач, інші правонаступники жодного разу не витребували у позивача вказане майно, вимог щодо повернення житлового будинку не висували, на нього не претендують. Позивач стверджує, що неодноразово звертався до відповідачки, із проханням переоформити нерухоме майно, згідно їх усної домовленності про купівлю-продаж, на нього належним чином, але відповідачка кожен раз запевняла його, що зробить це пізніше. На сьогоднішній день, позивач продовжує користуватися вищевказаним нерухомим майном, добросовістно та безперервно володіє та відкрито користується житловим будинком, утримує його, зробив поточний та капітальний ремонти, оформив технічну документацію на будинок тощо. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має всі підстави для визнання за ним право власності на житловий будинок № 16 по вул. 25 Чапаївської дивізії в м. Рені Одеської області, оскільки він правомірно, добросовістно, відкрито та безперервно володіє чужим майном протягом 12 років, а тому право власності на це нерухоме майно може бути визнано за ним. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як виходить з доводів позивача, у 2004 р. між ним та [PERSON], була досягнута домовленість про купівлю-продаж належного відповідачці житлового будинку № 16 по вул. 25 Чапаївської дивізії в м. Рені. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли за незалежними від позивача причинами. Відповідачка, як фактичний власник, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, продала позивачеві вищевказаний будинок, передавши у володіння та користування фактично належний їй обьект нерухомості, отримавши за це грошову компенсацію. На момент фактичного укладання угоди про купівлю-продаж нерухомості, позивач не зміг оформити правочин у письмомвому вигляді та засвідчити його нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на відповідача не була виготовлена. Таким чином, з 2004р. по теперішній час позивач добросовістно, безперервно та відкрито володіє вищевказаним нерухомим майном, утримує його у належному стані, проводив поточний, капітальний ремонти тощо. За весь час володіння позивачем вищевказаним нерухомим майном, відповідачка, інші правонаступники, не предявляли до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, не брали участі у її утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON] жодних клопотань, заперечень, інших заяв за вищевказаними обставинами до суду не надала, тому суд обмежувався дослідженням доказів на підставі данних, що є в матеріалах справи. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком із надвірними спорудами № 16 по вул. 25 Чапаєвської дивізії у м. Рені є добросовісним (тобто позивач вважав, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки фактично була досягнута домовленність про купівлю-продаж нерухомого майна, сторони домовились про усі суттєві умови договору, крім того, відбулося повне виконання договору), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, фактично володіє та користується будинком, утримує його у належному стані та ін.) та безперервним. Таким чином, суд, дослідивши усі надані письмові докази, обставини справи, вважає, що житловий будинок із надвірними спорудами № 16 по вул. 25 Чапаєвської дивізії у м. Рені Одеської областіз цілком законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого останній набув право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на вищевказаний обьект нерухомості.

Outcome: approved