Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

В грудні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] Позивач вказувала, що проживає разом з родиною в житловому [ADDRESS], при цьому 23.04.2015 року Фурсівською сільською радою Білоцерківського району Київської області їй надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність орієнтовними площами 0,0414 га та 0,0778 га за вказаною адресою, в межах населених пунктів сільської ради, а 10.02.2016 року здійснено державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки. Зазначала, що в сусідньому будинку [ADDRESS] проживає відповідач, яким було встановлено паркан між домоволодіннями [ADDRESS] та який на неодноразові зауваження жодним чином не реагував, внаслідок чого за її зверненням до сільської ради була проведена перевірка уповноваженими комісіями щодо незаконного встановлення відповідачем паркану. Посилаючись на висновки комісій, якими встановлено незаконність зведеного відповідачем паркану та зобов'язано усунути допущені ним порушення, а також дотримуватися вимог чинного законодавства щодо добросусідства, позивач просила суд усунути перешкоди у користуванні їй земельною ділянкою шляхом зобов'язання [PERSON] перенести паркан за межі ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили його задовольнити. Відповідач та його представники в судовому засіданні заперечували відносно позову, пояснивши, що у відповідача також є правовстановлюючий документ на земельну ділянку, що відноситься до будинку [ADDRESS], тому позивачем не доведено порушення її прав. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову, оскільки відповідними комісіями сільської ради встановлені порушення земельного законодавства. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи та покази свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 31.01.1994 року. Згідно рішення Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області № 02-33 від 02.12.2015 року позивачу надано у приватну власність земельні ділянки площами 0,0414 га та 0,0778 га за адресою: [ADDRESS] на території Фурсівської сільської ради, а також вказано звернутися до реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області для отримання свідоцтв про право власності на нерухоме майна. Відповідно до «Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна» від 29.02.2016 року позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0778 га, що призначена для індивідуального будівництва за адресою: [ADDRESS] (дата державної реєстрації права власності - 19.02.2016 року). Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 24.11.2003 року, що виданий на підставі рішення Фурсівської сільської ради від 24.10.2003 року, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка на території Фурсівської сільської ради в [ADDRESS], загальною площею 0,0502 гектарів. Таким чином, в судовому засіданні встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що позивачу та відповідачу належать окремі земельні ділянки, що розташовані адресою: [ADDRESS]. 01.10.2015 року складено акт [ADDRESS] «спільного розгляду узгоджувальною комісією з розгляду спірних земельних питань та постійною депутатською комісією з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, екології, комунальної служби та законності Фурсівської сільської ради питання порушеного в заяві гр. [PERSON] стосовно незаконного встановлення паркану її сусідом гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS]». Зі змісту вказаного акту вбачається, що в ході розгляду порушеного питання, безпосереднього на місці, комісії не було надано жодних правовстановлюючих документів на земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] ([PERSON]), [ADDRESS] ([PERSON]). 16.10.2015 року рішенням № 51-1146 Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області затверджено вищевказаний акт [ADDRESS]. 20.10.2015 року рішенням комісії при виконавчому комітеті Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області зобов'язано [PERSON] усунути допущені ним порушення та дотримуватися вимог чинного земельного законодавства України щодо добросусідства. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що предметом її обговорення була доповідь секретаря комісії по розгляду акту [ADDRESS] щодо порушення земельного законодавства [PERSON], який самовільно встановив паркан на земельній ділянці, що йому не належить. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав покази про те, що він являється депутатом Фурсівської сільської ради та в 2015 році приймав участь в комісії щодо розгляду заяви [PERSON], внаслідок чого земельною комісією на місці було встановлено факт незаконного встановлення паркану, який за словами [PERSON] належить йому, при цьому ні [PERSON], ні [PERSON] не надали правовстановлюючих документів на земельні ділянки. За таких обставин паркан знаходиться на земельній ділянці сільської ради. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ч. 1 ст. 152 Земельного кодексу України закріплено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України). В судовому засіданні відповідач не заперечував, що спірний паркан, який позивач хоче перенести, належить саме йому, однак цей паркан знаходиться на земельній ділянці, що належить йому на праві власності. Відповідно до правил ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, судом не встановлено, а позивачем та її представником не доведено в судовому засіданні належними та допустимими доказами про те, що спірний паркан знаходиться саме на земельній ділянці позивача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необгрунтованість заявленого позову та необхідність в його задоволенні відмовити. Посилання представника позивача на встановлені в 2015 році земельними комісіями обставини щодо незаконного встановлення паркану відповідачем, суд вважає безпідставними, оскільки за наявності у відповідача правовстановлюючого документа на земельну ділянку ([ADDRESS]) та без проведення відповідного дослідження (експертизи), відсутні підстави стверджувати про знаходження паркану на земельній ділянці позивача ([ADDRESS]).

Outcome: dismissed