Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого, з урахуванням уточнень до позовної заяви, поданих до суду 28.12.2017 року, просив: стягнути з [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Енссен Індастріес» солідарно на його користь матеріальну шкоду у розмірі 27 000,00 грн., 1 500,00 грн. витрат, пов'язаних із складанням звіту про оцінку вартості майнової шкоди, 98,58 грн. гривень вартості телеграми відповідачу, а всього 28 598,58 грн.; стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.01.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля марки «MercedesBenzSprinter 3150 DI», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «С.Енссен Індастріес» та за кермом якого знаходився [PERSON], та автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності позивачу. Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2015 року винним у порушенні Правил дорожнього руху, які призвели до зазначеної ДТП, визнано [PERSON], який на той час перебував з ТОВ «С.Енссен Індастріес» у трудових відносинах та здійснював робочу поїздку за наказом керівництва. Внаслідок вказаної ДТП автомобілю позивача заподіяно матеріальних збитків, розмір яких згідно зі Звітом №19/04/15Н від 03.01.2016 року про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, становить 77 905,00 грн. Разом з тим, оскільки на час ДТП цивільна-правова відповідальність власника автомобіля марки «MercedesBenzSprinter 3150 DI», державний реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована в НАСК «Оранта» на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7835947, вказаною страховою компанією позивачу було виплачене страхове відшкодування у сумі 50 000,00 грн., з урахуванням та максимального розміру страхового відшкодування. У зв'язку з зазначеним, та посилаючись на положення ст.ст. 1166, 1172, 1187, 1194 ЦК України, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь майнову шкоду у загальному розмірі 27 000,00 грн., що становить різницю між фактичною шкодою та страховою виплатою, а також 1 500,00 грн. витрат, пов'язаних із складанням звіту про оцінку вартості майнової шкоди та 98,58 грн. гривень вартості телеграми відповідачу. Ухвалою від 31.01.2017 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом. 21.06.2017 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача [PERSON] на позовну заяву, згідно змісту яких останній, посилаючись на положення ст. 1187 ЦК України, а також роз'яснення, які містяться в п.4 Постанови Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», вважає себе неналежним відповідачем у даній справі. У судовому засіданні, яке відбулося 21.06.2017 року, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання представника позивача [PERSON] про залучення до участі в справі в якості співвідповідача ТОВ «С.Енссен Індастріес». Під час судового засідання, яке відбулося 23.01.2018 року, ухвалою, постановленою судом не виходячи до нарадчої кімнати, було прийнято до розгляду змінену позовну заяву. Також, ухвалою суду від 23.01.2018 року розгляд даної цивільної справи було вирішено продовжити за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання по справі на 23.05.2018 року. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову в частині пред'явлених до нього вимог, оскільки, на його думку, він є неналежним відповідачем у даній справі. Відповідач ТОВ «С.Енссен Індастріес» у судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 21.01.2015 року о 15 год. 44 хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки «Мерседес», державний реєстраційний номер [NUMBER], на перехресті вул. Артема - вул. Глибочицької у м.Києві, порушив п.16.4 Правил дорожнього руху, здійснив виїзд на перехрестя, на якому утворився затор, що створило перешкоду для інших учасників руху, в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілем марки «Хюндай», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2015 року [PERSON] було визнано винним у вищезазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 68). Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина [PERSON] у скоєнні вказаного ДТП та обставини цього ДТП, не потребують доказування. При цьому, у судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки «Мерседес», державний реєстраційний номер [NUMBER], належить на праві власності ТОВ «С.Енссен Індастріес», а [PERSON] на час здійснення ДТП працював водієм на вказаному підприємстві та здійснював робочу поїздку за наказом свого керівника, про що свідчить копія Наказу №0501-К від 05.01.2015 року, копія трудової книжки [PERSON] та Довідка ТОВ «С.Енссен Індастріес» від 05.04.2017 року за вих.№ 05/17-1 (а.с. 89, 90, 114-122). В свою чергу, автомобіль марки «Hyundai Tucson», державний реєстраційний номер [NUMBER], належить позивачу на праві власності та відповідно до Звіту про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ за № 19/04/15Н від 03.01.2016 року, розмір матеріальних збитків, нанесених позивачу внаслідок пошкодження КТЗ становить 77 905,00 грн. (а.с. 5-17, 31). Водночас, як вбачається з матеріалів справи, на час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Мерседес», державний реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована в НАСК «Оранта» на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7835947, яка здійснила позивачу виплату страхового відшкодування в сумі 50 000,00 грн., з урахуванням максимального розміру страхового відшкодування. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог, посилається на положення ст.ст. 1166, 1172, 1187, 1194 ЦК України та вважає, що відповідачі повинні солідарно відшкодувати йому майнову шкоду у загальному розмірі 27 000,00 грн., що становить різницю між фактичною шкодою та страховою виплатою, а також 1 500,00 грн. витрат, пов'язаних із складанням звіту про оцінку вартості майнової шкоди та 98,58 грн. гривень вартості телеграми відповідачу. Так, у відповідності з ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з роз'ясненнями, які викладені в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, враховуючи те, що НАСК «Оранта» було виплачено позивачу відшкодування шкоди, заподіяної йому в результаті ДТП в розмірі 50 000,00 грн., а загальний розмір матеріальних збитків, нанесених позивачу внаслідок пошкодження КТЗ становить 77 905,00 грн., різниця між фактичним розмиром шкоди та страховим відшкодуванням підлягає стягненню саме з ТОВ «С.Енссен Індастріес», як роботодавця винної в ДТП особи - [PERSON] За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення даного позову шляхом стягнення з ТОВ «С.Енссен Індастріес» на користь [PERSON] суми матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 27 000,00 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з «С.Енссен Індастріес» на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., а також понесені позивачем 1 500,00 грн. витрат, пов'язаних із складанням звіту про оцінку вартості майнової шкоди та 98,58 грн. гривень вартості телеграми відповідачу, що підтверджується долученою до справи квитанціями про їх оплату. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 1166, 1167, 1172, 1187, 1192, 1194 ЦК України та

Outcome: partial