Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~В жовтні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 15 травня 2001 року в виконавчому комітеті Небилівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області. В шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO], які проживає разом з нею. Вони живуть окремо, відповідач виїхав, спільного господарства не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки і суперечки, що виникали між ними. Їх сімя розпалася, існує лише формально, тому позивачка просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу їй залишити прізвище [PERSON]. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Андрішак) [PERSON] уклали шлюб 15 травня 2001 року, який зареєстрували у виконавчому комітеті Небилівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, актовий запис №16, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі народився дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю. За час спільного подружнього життя належної сімї не склалося, між сторонами часто виникали сварки та суперечки. Відповідач залишив сімю, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved