Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

В жовтні 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача Первинної профспілкової організації Національного музею історії України, в якому просив суд: - визнати бездіяльність відповідача, яка полягає у неприйнятті рішення з розгляду його заяви про вступ до складу профспілки - протиправною; - зобов'язати відповідача ухвалити рішення про прийняття позивача до складу членів відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що його заяву, як працівника, який обіймає посаду юрисконсульта 1 категорії Національного музею історії України, про вступ до Первинної профспілкової організації Національного музею історії України не було розглянуто та не було повідомлено про причини з яких не ухвалено рішення про прийняття його до професійної спілки, у зв'язку з чим він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, для захисту своїх порушених прав, які гарантовані Конституцією України. До судового засідання позивач подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, в судове засідання 23 січня 2018р. свого представника до суду не направив, поважності причин неявки суду повідомлено не було, відзив на позов не подавався, заяв та клопотань від сторони відповідача на адресу суду не надходило. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, і не оспорювалося сторонами, що згідно наказу (розпорядження) № 76-к від 18 травня 2016р. позивача [PERSON] було прийнято на посаду юрисконсульта 1 категорії Національного музею історії України за сумісництвом (0,5 ставки) на умовах строкового трудового договору на період відсутності основного працівника - [PERSON] до 19 червня 2016р., оскільки основний працівник не виходячи з відпустки звільнилася за власним бажанням ні одна із сторін трудового договору вимог про припинення трудових відносин не заявила. При цьому, як повідомив роботодавець позивач працює на умовах безстрокового трудового договору (а.с.38). Судом встановлено, що 13 липня 2016р. позивач [PERSON] звернувся до відповідача Первинної профспілкової організації Національного музею історії України з заявою про прийняття його до складу членів цієї професійної спілки (а.с. 6). Статтею 36 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на участь у професійних спілках з метою захисту своїх трудових і соціально-економічних прав та інтересів. Професійні спілки є громадськими організаціями, що об'єднують громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної діяльності. Професійні спілки утворюються без попереднього дозволу на основі вільного вибору їх членів. Усі професійні спілки мають рівні права. Обмеження щодо членства у професійних спілках встановлюються виключно цією Конституцією і законами України. За змістом ч. 1-3 ст. 7 Закону України «Про професійні спілки» членами профспілок можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форм власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в навчальному закладі. Громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити. Підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки. При створенні профспілки прийом до неї здійснюється установчими зборами. Ніхто не може бути примушений вступати або не вступати до профспілки. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач наголошував, що його заяву про вступ до складу профспілкової організації не було розглянуто і не прийнято рішення в установленому законом порядку. Протягом всього часу розгляду справи, в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, стороною відповідача не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту розгляду заяви позивача про вступ до членів профспілкової організації. За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. 36 Конституції України, ст. 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме: слід визнати бездіяльність відповідача, яка полягає у неприйнятті рішення з розгляду заяви позивача про вступ до складу профспілки - протиправною, і з метою захисту прав позивача зобов'язати відповідача розглянути заяву позивача від 13 липня 2016р. про прийняття його до складу членів профспілкової організації, при цьому судом враховано, що суд не наділений повноваження втручатись у діяльність професійної спілки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,21 грн.

Outcome: partial