Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

В жовтні 2019 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, вказавши, що 18.07.2017 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н про надання кредиту в сумі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому, відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів та дав свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та іншими банківськими нормативними актами складає між ним та банком відповідний Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Проте, стверджує позивач, в порушення вимог чинного цивільного законодавства України та зазначених умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 16.07.2019 року у нього виникла заборгованість перед банком в загальному розмірі 15404,56 грн., із яких: 9732,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3944,80 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 517,92 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 1209,74 грн. - нараховані відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафи (фіксована та процентна складова). Оскільки у добровільному порядку повернути означену суму коштів відповідач не бажає, позивач просив стягнути їх з відповідача разом із понесеними ним витратами по сплаті судового збору. Згідно з ухвалою суду від 14.11.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги та не заперечуючи щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. При цьому, він підтвердив факт укладення кредитного договору між ним та банком, а також вказав, що не сплачував передбачені договором кошти у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. Разом із цим, відповідач визнав позовні вимоги лише в частині заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13676,90 грн. та заперечив щодо стягнення решти заборгованості, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість таких позовних вимог. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Як встановлено судом, 18.07.2017 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено «Договір про надання банківських послуг» № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит в сумі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією витягу із Статуту АТ КБ «ПриватБанк», погодженого НБУ 11.06.2018 року. Наведені позивачем обставини в обґрунтування позовних вимог підтверджуються наявними в матеріалах справи анкетою-заявою позичальника, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою. Так, підписавши 18.07.2017 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідач [PERSON] підтвердив, що він згідний з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнти, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідний з його умовами. Згідно п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до пункту 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Як вбачається з розрахунку заборгованості, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит, а відповідач кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 16.07.2019 року становить 15404,56 грн., у тому числі: 9732,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3944,80 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 517,92 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 1209,74 грн. - нараховані відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафи (500,00 грн. - фіксована складова та 709,74 грн. - процентна складова). На підтвердження своїх позовних вимог банк надав суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Як вбачається із анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 18.07.2017 року, процентна ставка у ній не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Зі змісту позовних вимог слідує, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по тілу кредиту, процентах, пенею, а також штрафи. При цьому, на підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.07.2017 року, позивач надав суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якими визначені, в тому числі, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. При цьому, слід зазначити, що вказані тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем не підписані. Матеріали справи не містять підтверджень про те, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач, а також ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Як встановлено судом, Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин (18.07.2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (31.10.2019 року). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Так, Велика Палата Верховного Суду в означеній постанові зробила висновок про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.09.2010 року, шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також Велика Палата Верховного Суду зауважила, що укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погодилася із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, а також визнання відповідачем позову в частині заборгованості по тілу кредиту, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту та простроченому тілу кредиту у загальному розмірі 13676,90 грн. та відсутність підстав для задоволення решти позовних вимог. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог банку на 88,8%, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1705,85 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved