Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

В грудні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення аліментів на повнолітню дитину на період навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем з 19.08.2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 18.05.2011 року було розірвано. Після розірвання шлюбу, їх донька [PERSON] , [INFO] залишилася проживати разом з нею та перебуває на повному її утриманні, а батько проживає окремо. На даний час доньці виповнилось 18 років та вона навчається на першому курсі у Маріупольському державному університеті за освітнім ступенем бакалавра денної форми навчання, Економіко-правовий факультет, спеціальність 081 Право та потребує матеріальної допомоги від батьків. Стан здоров`я та матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти, а тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх доходів (заробітків) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення дочкою навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Позивач на попереднє судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься клопотання про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач на попереднє судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив проти їх задоволення. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони по справі з 19.08.2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 18.05.2011 року було розірвано. Дана обставина стверджується копією рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 18.05.2011 року. Згідно копії свідоцтва про народження, виданого 07 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Великоновосілківського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 84, відповідач по справі є батьком [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років. Відповідно до довідки про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 18-147-772 від 26.11.2020 року, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, [PERSON] зареєстрована та проживає разом з позивачем по справі - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки, виданої Маріупольським державним університетом № 473 від 28.09.2020 року, [PERSON] у 2020 році вступила до Маріупольського державного університету та навчається на 1 курсі у даному навчальному закладі за освітнім ступенем бакалавра денної форми навчання, Економіко-правовий факультет, спеціальність 081 Право. Термін закінчення закладу освіти 30.06.2024 року. Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Як вбачається з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням того, що відповідач є працездатною людиною, його дочка [PERSON] навчається у вищому навчальному закладі та потребує допомоги від батьків, тому суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача аліменти на період навчання його дочки в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів (заробітків) щомісяця, але не довше, ніж до досягнення нею 23-річного віку. Пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень, від сплати яких позивач був звільнений, суд вважає необхідним стягнути їх з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved