Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

В вересні 2018 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. В обґрунтування зазначив, що згідно наказу по ПрАТ «Суха Балка» №2008-Н від 19 червня 2018 року він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді, догани та вилученням преміальних виплат, за невиконання Положення про пропускний та внутрішньооб'єктовий режим», а саме п.п.13.2, п.п.14.14. Правил внутрішнього трудового розпорядку ПрАП «Суха Балка». Позивач не згоден з наказом, тому як відповідно до п.п.13.2 - він виконав в повному обсязі, а саме: надав перепустку для перевірки та відповів на запитання співробітника охорони. Стосовно п.п. 14.14 - він надав згоду для особистого огляду, у законний спосіб, який визначений законодавством України у ст.264 КУпАП. На це співробітники охорони виробництва відреагували вилученням у нього особистої перепустки і повідомленням, що у зв'язку з цією ситуацією буде складено рапорт. Вважає, що порушень трудової дисципліни з його боку не було, а оголошення йому догани не має законного підґрунтя. З проханням скасувати наказ, він звернувся до комісії по трудових спорах ПрАТ «Суха Балка». Комісія по трудових спорах розглянувши його заяву, прийняла рішення, що заява про скасування наказу не підлягає задоволенню та наказ по ПрАТ « Суха Балка» №2008-Е від 19.06.2018р. залишено без змін. Копію рішення він отримав 31.08.2018р. Просить зняти з нього дисциплінарне стягнення у вигляді догани, відмінивши наказ в повному обсязі. Відповідно до процесуальних документів, які знаходяться в матеріалах справи. Ухвалою судді від 18 вересня 2018 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного провадження та призначено до судового розгляду. 11 жовтня 2018 року відповідач подав відзив на позовну заяву. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовну заяву, посилаючись на обставини, вказані в заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача - приватного акціонерного товариства «Суха Балка» Павлова Н.Ф. позовні вимоги не визнала. Просила в задоволенні відмовити у повному обсязі, посилаючись на обґрунтування зазначені у відзиві на позовну заяву. Вислухавши учасників процесу, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає необхідним частково задовольнити позов з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, згідно наказу №2 про прийом на роботу від 15.01.2003р., [PERSON] прийнятий на роботу до ш.Ювілейна ПАТ «Суха Балка», гірничим робочим 4 розряду з навчанням на прохідника, з 15.08.2013р. був переведений крепільником підземним (наказ №1550ос від 16.08.2013р.). [PERSON] ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором, що підтверджено наказом №15-ос від 16.08.2013, під розпис. Згідно наказу №1554 від 03 липня 2015 року «Про введення в дію Положення про пропускний та внутрішньооб'єктовий режим» в ПАО «Євраз Суха Балка», набуло чинності нове положення по підприємству, яка введено в дію з 15.08.2015р. Відповідно до п.3.1б Розділу 3 (мовою оригіналу): «Основные обязанности работников предприятия» Правил внутреннего трудового распорядка ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА», «работник обязан своевременно и точно выполнять приказы и распоряжения предприятия, задания руководителей, правила внутреннего трудового распорядка». Відповідно до п. 3.1л Розділу 3 (мовою оригіналу): «Основные обязанности работников предприятия» Правил внутреннего трудового распорядка ПАО «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА», «работник обязан достойно вести себя на производстве, в общественных местах, воздерживаться от действий, которые мешают другим работникам вьшолнять их трудовые функции». Відповідно до п.13.2 Розділу 13 (мовою оригіналу): «Положения о пропускном и внутриобъектном режиме в ПАО «ЕВРАЗ СУХА\~БАЛКА», затвердженого наказом №1554 від 03.07.2015 року, (надалі - Положення): «для входа-выхода сотрудники, посетители, работники подрядных организаций, работники организаций, расположенных на территории Предприятия предъявляют соответствующие пропуска работнику охраны, который в свою очередь идентифицирует входящего/выходящего, при необходимости запрашивает документ, удостоверяющий личность, и разрешает/не разрешает перемещение. По требованию работника охраны посетитель обязан предъявить личный пропуск для проверки графических данных (путем передачи пропуска в руки охраннику), ответить на вопросы работника охраны предъявить ручную кладь для досмотра». Відповідно до п.14.6 Розділу 14 Положення (мовою оригіналу): «при прохождении через КПП работник Предприятия (подрядной, сторонней организаций), имеющий ручную кладь с личными вещами (сумки, пакеты, свертки и т.п.), обязан (по требованию работника охраны) предъявить ее содержимое для осмотра». Відповідно до п.п. 14.14.1,14.14.2 підрозділу 14.14.Розділу 14 Положення (мовою оригіналу): «Досморт ручной клади», «сотрудник предприятия и посетитель при следовании через КПП обязан по требованию - работника охраны в добровольном порядке, дать возможность провести досмотр личных вещей с помощью металлодетектора, предъявить ручную кладь (сумки, пакеты, свертки и т.п.) и ее содержимое для досмотра. Отказ работника от проверки или досмотра является нарушением пропускного режима и влечет за собой задержание за нарушение пропускного режима и в последующем дисциплинарную ответственность в установленном порядке. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Відповідно до ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Згідно ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Таким чином, за загальним принципом, закріпленим ч.1 ст.147 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути застосовано винятково за порушення трудової дисципліни. Таке порушення, у розумінні КЗпП, настає в разі недотримання працівником приписів ст.139 КЗпП України. Наказ (розпорядження) про накладення на працівника дисциплінарного стягнення за своєю юридичною природою є рішенням відповідного суб'єкта згідно з його повноваженнями, яке спрямовано на регулювання трудових відносин у середині колективу, містить норми права (або правила), що були порушені, має персоніфікований характер і розрахований на одноразове застосування. Аналіз викладеного дає підстави для висновку про те, що наказ про накладення на працівника дисциплінарного стягнення є рішенням роботодавця, якому притаманні певні ознаки: стислий виклад обставин (причин) його видання, підстави його видання, зазначення конкретних норм, на яких воно ґрунтується, дата його видання, інші реквізити, які надають цьому розпорядчому акту індивідуальних рис. Згідно наказу по ПрАТ «Суха Балка» №2008-Н від 19 червня 2018 року, за порушення п.п.13.2, п.п.14.14. «Положення про пропускний та внутрішньооб'єктовий режим», п.3.1(л) правил внутрішнього трудового розпорядження ПрАТ «Суха Балка», яке виразилось у відмові у виконанні вимоги працівників охорони (надати вміст кишені, яка викликала спрацьовування ручного металодетектора, для огляду працівникам охорони), [PERSON] оголошено догану та позбавлено виробничої премії за травень 2018 рік. [PERSON] було ознайомлено з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності під розписку 06.08.2018 року. Рішення комісії по трудовим спорам ПрАТ « Суха Балка» від 28.08.2018р., наказ по ПрАТ « Суха Балка» №2008-Е від 19.06.2018 у відношенні [PERSON] - залишено без змін. Судом фактично знайшло підтвердження, невиконання [PERSON] «Положення про пропускний та внутрішньооб'єктовий режим», за що підприємством на нього було покладено стягнення. Однак визнати дії ПрАТ «Суха Балка» в повному обсязі правомірними суд не може, з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.149 КЗпП України: стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Строки ознайомлення працівника з наказом про застосування стягнення жорстко регламентовані законом. Пункт 31 Постановления Государственного Комитета СССР по труду и социальным вопросам «Об утверждении типовых правил внутреннего трудового распорядка для рабочих и служащих предприятий, учреждений, организаций» от 20 июля 1984 года N 213, який діє сьогодні і є частиною трудового законодавства України, наголошує: приказ (распоряжение) о применении дисциплинарного взыскания с указанием мотивов его применения объявляется (сообщается) работнику, подвергнутому взысканию, под расписку в трехдневный срок. [PERSON] був ознайомлений з наказом № 2008-н від 19.06.2018 року - 06 серпня 2018 року, тобто з значною затримкою у часі і грубим порушенням імперативного припису вказаної Постанови №213. Законодавцем передбачено стислі строки ознайомлення з подібними документами задля запобігання штучного їх створення і вчинення їх задніми числами. Таким чином, суд робить висновок, що наказ № 2008-н від 19.06.2018 року, яким позивачу було оголошено догану та позбавлено премії за травень місяць 2018 року за невиконання трудових обов'язків - підлягає скасуванню. Згідно із частинами другою, третьою статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а в разі його відсутності з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладі в службовцям, а також надбавок , доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до змісту статті 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Отже, при вирішенні спорів про виплату премій необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. На підприємствах можуть затверджуватися положення про преміювання. Частина третя статті 97 КЗпП України зобов'язує власника встановлювати конкретні розміри премій з урахуванням вимог колективного договору, зміст якого повинен відповідати законодавству та угодам. Законодавство не вимагає, щоб власник реалізував свої повноваження збільшувати, зменшувати розміри премій, які виплачуються конкретним працівникам, повноваження повністю або частково позбавляти конкретного працівника премій обов'язково за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Власник має право самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено положенням про преміювання (колективним договором). Частина четверта статті 97 КЗпП України, яка забороняє власникові приймати одностороннє рішення з питань оплати праці, що погіршує умови, встановлені у відповідному порядку, не стосується випадків, коли власник застосовує встановлені на підприємстві відповідно до законодавства умови оплати праці. Прийняття керівником підприємства на основі положення про преміювання і в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру премій, позбавлення працівників премій повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений. Тому, суд доходить висновку, що діючим трудовим законодавством підприємствам надано право самостійно визначати умови і розміри преміювання. Як зазначено Верховним Судом у науковому висновку щодо меж дискреційоного повноваження та судового контролю за його реалізацією: суди повинні дотримуватися загального правила без будь-яких винятків - суд не має права зобов'язувати суб'єкта влади вчиняти дію, яку за законом останній здійснює «на свій розсуд», не може вказувати, яке конкретно рішення (дії) необхідно приймати (вчиняти) відповідачу. Тому, вимоги позивача про скасування наказу №2008-н від 19.06.2018р. та накладення зобов'язання на відповідача виплатити [PERSON] виробничої премії за травень 2018 року - суд відхиляє.

Outcome: partial