Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~В вересні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 10 липня 2001 року в Білобожницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №8. В шлюбі народилися двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося, з відповідачем разом не проживають, ведення спільного господарства припинено. Просить розірвати шлюб з [PERSON] , після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », дитину [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, просила справу про розірвання шлюбу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, складу суду довіряє. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, просив справу про розірвання шлюбу слухати за його відсутності, позовні вимоги визнає, згідний на розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 10 липня 2001 року, який зареєстрували в Білобожницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №8, про що свідчить свідоцтво про одруження. В шлюбі народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. За час спільного подружнього життя належної сім`ї не склалося, сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved