Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

В жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи(а.с.27). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим відправленням, що повернулося до суду за закінченням терміну зберігання (а.с.26), а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Відзив на позов від відповідача до суду не надходив. Третя особа Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області про час і місце розгляду повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням(а.с.25) Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2005 року належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.14), що також підтверджується витягом Дніпропетровського районного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації»(а.с.15). 28.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.04.2019 року розірвано(а.с.13). Згідно довідки Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 12 червня 2020 року №2532, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований відповідач по справі [PERSON] (а.с.16). Відповідно до акту про фактичне проживання осіб від 24 червня 2020 року складеним Державним підприємством «Дослідне господарство «Дніпро» державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України», який підписано керівником житлової організації Овсюк О.Ф. відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] зареєстрований, але зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] фактично не проживає з жовтня 2018 року(а.с.17). Згідно відповіді Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Дніпро) за поданням начальника відділу Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було винесено ухвалу суду від 26.10.2020 року про розшук боржника [PERSON] , [INFO] , та станом на 15.01.2021 року інформації щодо місцезнаходження боржника до відділу ДВС не надходило(а.с.29). Встановлено, що відповідач є колишнім чоловіком позивачки, і з жовтня 2018 року в спірній квартирі не проживає, особистих речей в приміщенні не має, відповідач не сплачує комунальні послуги, не приймає участі в поточних косметичних ремонтах квартири, грошові кошти на утримання квартири не надає. Реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивачки на розпорядження та володіння житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правила ст. 150 ЖК України, визначають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Тобто, для зняття з реєстрації місця проживання достатньо рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved