Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Позивач подав до Арбузинського районного суду Миколаївської області позов, яким порушила питання про розірвання шлюбу з [PERSON] . \~ \~ \~ \~Свої вимоги умотивувала тим, що 11 червня 2003 року уклала шлюб з відповідачем, від якого має трьох неповнолітніх дітей. \~ \~ \~ \~Позивач, при цьому вказала, що через постійні непорозуміння, різні погляди на життя та несумісність характерів фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені близько півроку тому. При цьому, спільне господарство не ведеться та спільний бюджет відсутній, а відповідач проживає окремо. \~ \~ \~ \~За таких обставин, позивач просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 11 червня 2003 року Кривопустовською сільською радою Братського району Миколаївської області, актовий запис № 4. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Процесуальні дії у справі \~ \~ \~ \~Провадження за вимогами позивача було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 05 серпня 2019 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви. \~ \~ \~ \~ Позиція учасників справи \~ \~ \~ \~Позивач у судове засідання не з`явилась, про його дату час і місце повідомлена належно, надала письмову заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, паралельно висловивши позицію щодо підтримання своїх вимог. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання також не прибув, був належно повідомлений про його дату, час і місце ( на 07 жовтня 2019 року та на 01 листопада 2019 року), що підтверджується даними рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, будь яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань до суду не направляв, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування усіх передумов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач належно двічі повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав, у той час, як позивач запеерчень проти такого порядку вирішення справи не виказувала. \~ \~ \~ \~Тому, згідно із положеннями ч.4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі. \~ \~ \~ \~При цьому, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснювалось,\~позаяк,\~жоден із\~учасників справи\~у судовому\~засіданні присутнім\~не був.\~ Установлені судом фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів позивача Тож, суд, перевіривши доводи і обгрунтованість висунутих позивачем вимог, оцінивши надані йому докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши з їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходив із такого. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони уклали шлюб 11 червня 2003 року, який був зареєстрований Кривопустовською сільською радою Братського району Миколаївської області, актовий запис № 4. Від шлюбу сторони мають дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Та відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття ж 55 СК України встановлює обов`язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Крім того, за ст. 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання, мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Але кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин або до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Та як слідує із позовної заяви, сторони шлюбні відносини фактично припинили, проживають окремо, спільне господарство не ведуть і спільного сімейного бюджету не мають, а тому таке дає суду підстави вважати, що вони про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги не піклуються, шлюбні стосунки не підтримують, внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, окрім цього, виходив із положень ч.1 ст. 82 ЦПК України, за якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу суперечить їхнім же інтересам, а тому такий шлюб, згідно вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 СК України підлягає розірванню, а позов задоволенню. При цьому, за правилами ч. 2\~ ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом він припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3\~ст. 115 СК України). Разом із цим, не підлягає до задоволення вимога про залишення прізвища [PERSON] . Зокрема, у цьому контексті слід вказати на таке. За змістом ст. 15 ЦК України \~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, способи цивільних прав та інтересів\~ визначені ч.2 ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках, що прямо визначено ч.3 ст. 16 ЦК України. Проте, хто не визнає чи порушує інтерес позивача у частині залишення шлюбного прізвища, перед судом доведено не було, а тому він не підлягає судовому захисту. Наразі прізвище позивача є [PERSON] і вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Як наслідок, позов підлягає частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Щодо розподілу судових витрат Суд, окрім цього, за імперативною вимогою ч.1 ст. 142 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн. Тому з цих мотивів,

Outcome: partial