Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

В грудні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк»(далі АТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначено, що 06 жовтня 2016 року між АТ КБ «ПриватБанк»та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої позивач надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 65725,07 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що [PERSON] умови кредитного договору не виконує, позивач просить стягнути з нього заборгованість, яка утворилась станом на 13.11.2018 року, в сумі 123297,65 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом\~40878,97 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом\~6882,71 грн, заборгованість за пенею та комісією\~9810,90 грн, а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт\~65725,07 грн. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до\~статті 279 Цивільного процесуального кодексу України\~(даліЦПК України) з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов не подав. 06.12.2018 року представник позивача подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб та про розгляд справі у відсутності позивача. 06.12.2018 року подав клопотання позивач про те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою суду від 27.12.2018 року за клопотанням позивача визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачеві, зокрема, в 15-денний строк подати відзив на позов. Відповідно до вимог ч.6, 10 ст.187 ЦПК України судом було надіслано запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування такої фізичної особи. Згідно отриманої судом інформації, було встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований [INFO], вул [PERSON], 53, кв. 29. Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з»явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено, що 06 жовтня 2016 року року між АТ КБ «ПриватБанк»та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої позивач надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 65725,07 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом відповідач підтвердив згоду на те, що підписана ним Генеральна угода з запропонованими Умовами та правилами, Тарифами, складають між ним та банком кредитний договір. Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що банком свої зобов»язання за договором виконано в повному обсязі, а саме надано відповідачу кредит у розмірі встановленому Договором, проте відповідач свої зобов»язання щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотків за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплати комісії на умовах передбачених договором не виконує. Дійсно, за вище наведених обставин відповідач всупереч вимог ст. 526, 527, 530 ЦК України взяті на себе за кредитним договором зобовязання належним чином не виконує, що призвело до утворення станом на 13.11.2018 року заборгованості в сумі 123297,65 грн. Доводи позивача щодо наявності заборгованості за кредитом підтверджено наданим доказом, а саме розрахунком заборгованості, проведеним у відповідності до чинного законодавства, а тому приймається судом до уваги. З вище наведених міркувань суд приходить до висновку, що права АТ КБ « Приватбанк» в контексті доводів позивача було порушено відповідачем [PERSON], шляхом невиконання зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до умов кредитного договору та вимог частини другої статті 1050, частини другої статті 1054 ЦК України, у разі порушення позичальником зобовязання щодо повернення чергової частини кредиту позивач, як позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, а також сплати належних процентів. За таких підстав, враховуючи, що за відповідачем рахується заборгованість за тілом кредиту в розмірі 40878,97 грн та за відсотками за користування кредитом в розмірі 6882,71 грн, суд приходить до висновку, що вказані суми підлягають до стягнення з відповідача. Суд, зауважує, що позивачем заявлено вимогу про стягнення пені в розмірі 9810,90 грн. Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях ч.6 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність чи відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. З поданого позивачем розрахунку щодо стягнення заборгованості не вбачається, у відповідності до яких вимог Умов та Правил надання банківських послуг було здійснено розрахунок пені, за який період позивач просить стягнути пеню. Суд приходить до переконання, що позивачем не дотримано вимог ст.81 ЦПК України та не надано належним та допустимих доказів, які б підтверджували поза обґрунтованим сумнівом, наявність заборгованості за пенею, саме у зазначеному вище розмірі. Відповідно до частини третьої\~статті 551 ЦК України\~розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності обставин, що мають істотне значення. Враховуючи, що заявлена вимога про стягнення пені значно перевищує розмір збитків, а також приймаючи до уваги загальні засади цивільного законодавства, такі, як справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає необхідним зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню, до 3000,00 грн. Разом з тим, суд визнає неправомірним стягнення нарахованого відповідачу штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 65725,07 грн за порушення зобовязань за кредитним договором. Згідно пункту 2.2. Генеральної угоди при порушенні строків погашення заборгованості, зазначених у Генеральній угоді, Умовах та правилах, більш ніж на 31 день, по обов'язкам, строк яких не настав, сторони узгодили, що строк повернення кредиту рахується 32-тим днем з моменту настання порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32 дня порушення є простроченою. Боржник сплачує Банку штраф у розмірі 9270,91 грн. Відтак, з поданого суду позивачем розрахунку щодо стягнення штрафу не вбачається з чого саме позивач виходив при обрахуванні відповідачу штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 65725,07 грн. З оглянутої в судовому засіданні Генеральної угоди від 06.10.2016 року відповідно до п. 2.2 боржник сплачує банку штраф у розмірі 9270,91 грн. Суд вважає, що позивачем не дотримано вимог ст.81 ЦПК України та не надано належним та допустимих доказів, які б підтверджували поза обґрунтованим сумнівом, наявність заборгованості за штрафом, саме у розмірі 65725,07 грн. А відтак, на підставі вищевикладеного, відповідно суд прийшов до висновку, що підлягає до стягнення з відповідача штраф у розмірі 9270,91 грн. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 60032,59 грн заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 40878,97 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 6882,71 грн та заборгованості за пенею та комісією в сумі 3000 грн. та штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 9270,91 грн. Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого ПАТ КБ « Приватбанк» за подання позовної заяви, в сумі 1849,46 грн. Оскільки позов задоволено в частково, їх слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~, що становить 900,50 грн. (1849,46*60032,59/123297,65). На підставі викладеного,

Outcome: approved