Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

В вересні 2016р. ПАТ «КБ «Надра», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., в якому просила суд: - визнати недійсним попередній договір від 01 червня 2015р., укладений між відповідачами, посвідчений третьою особою та зареєстрований за № 1618; - стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07 квітня 2007р. між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 74/П/05/2007-840 (далі по тексту - кредитний договір), за умовами якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 400000,0 дол. США зі строком повернення до 05 травня 2017р. та сплатою 14,49 % річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання умов кредитного договору, 07 травня 2007р. між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1443, предметом якого є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] (далі по тексту - договір іпотеки). Позивач дізнався, що 01 червня 2015р. між відповідачами було укладено попередній договір купівлі-продажу цієї квартири, посвідчений третьою особою та зареєстрований в реєстрі за № 1618 (далі по тексту - попередній договір). Згідно умов вказаного попереднього договору [PERSON] взяв на себе зобов`язання продати належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] [PERSON] за вартістю 3162000,0 грн. до 01 червня 2016р. Позивач вважає, що попередній договір підлягає визнанню недійсним, оскільки був укладений в порушення вимог ст. 9 Закону України «Про іпотеку» без згоди позивача, як іпотекодержателя нерухомого майна: предмету іпотеки. Також в позові, позивач зазначав про те, що при укладенні спірного попереднього договору, відповідач [PERSON] був обізнаний про наявність обтяжень нерухомого майна та знав про свої зобов`язання перед банком, які на даний час не виконані. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Судом до участі у справі, в якості третьої особи було притягнуто [PERSON] Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2016р. відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. 22 лютого 2017р. представником відповідача [PERSON] було подано до заперечення на позовну заяву, в порядку ст. ст. 27, 31 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р., в яких сторона відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, що, зокрема виражається у відсутності підстав позову та факту порушення прав позивача з боку відповідачів. 12 вересня 2019р. до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача [PERSON] щодо позову, в яких він зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2019р. у цивільній справі № 761/33867/16-ц, яке набрало законної сили 03 травня 2019р., за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ «КБ «Надра», про встановлення нікчемності окремих пунктів попереднього договору та застосування наслідків нікчемного правочину в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сторона позивача повідомлена належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява представника позивача, згідно з якою він просить суд здійснювати розгляд справи за його відсутністю п, а позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 18 вересня 2019р. представником відповідача [PERSON] було подано до суду заяву, згідно якої він просить розгляд справи проводити за відсутністю відповідача та його представника, проти задоволення позову сторона заперечувала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістила. Треті особи, в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не повідомили. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається, з матеріалів справи і це встановлено судом, що 07 квітня 2007р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 400000,0 дол. США, зі строком повернення до 05 травня 2017р. та сплатою 14,49 % річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання умов кредитного договору, 07 травня 2007р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] . 01 грудня 2015р. між відповідачами було укладено попередній договір, згідно з яким [PERSON] зобов`язується передати належне йому нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , що належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого 01 грудня 2005р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.Р. за реєстровим №4781, зареєстрованого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 06 грудня 2005р. у реєстровій книзі №431-41 за реєстровим №44516, а відповідачка [PERSON] зобов`язалася купити це нерухоме майно. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилався на те, що попередній договір є недійсним, відповідно до ч. 3 ст. 9, ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», оскільки в силу Закону, і договору іпотеки, згода іпотекодержателя ПАТ «КБ «Надра» на розпорядження майном була обов`язковою. Так, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України). Згідно з ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. З огляду на зазначені приписи, правила ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в оренду. Частиною 2 ст. 586 ЦК України встановлено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Разом з тим, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. При цьому, як вже зазначалось вище, ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, з урахуванням цих норм, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено факту порушення його прав укладеним між відповідачами попереднім договором. Так, відповідно до ч 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ст. 635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Як вбачається зі змісту оскаржуваного позивачем попереднього договору, відповідачка [PERSON] отримала лише право на набуття права власності в майбутньому, а не саме право власності на квартиру [ADDRESS] . Аналіз ст. 635 ЦК України та умов попереднього договору, дає підстави для висновку про те, що попередній договір є договором про наміри сторін в майбутньому укласти основний договір - договір купівлі - продажу квартири, а не договором щодо відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб без згоди позивача, як іпотекодержателя. А відтак, згода позивача на укладення попереднього договору не вимагалась, в силу вимог ст. 12 Закону України «Про іпотеку». Крім того, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення Пунктом 20 попереднього договору встановлено дату укладення основного договору купівлі-продажу квартири - 01 червня 2016р. Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, станом на дату розгляду справи між відповідачами основний договір купівлі-продажу квартири укладено не було. Також судом встановлено, що попередній договір містить положення договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Так, п. 9 попереднього договору передбачено: «я, покупець, передав продавцю позику у розмірі 150000,0 дол. США, а я, продавець, зобов`язуюся повернути покупцю таку ж суму грошей одразу після укладення основного договору, згідно п. 3 цього договору, але не пізніше 01 червня 2016 року». Пунктом 10 Попереднього договору передбачено: «я, продавець, отримав позику у розмірі 150 000 доларів США». Таким чином, попередній договір містить в собі також елементи та зобов`язання договору позики, а не лише зобов`язання, притаманні попередньому договору купівлі-продажу квартири. Проте, обґрунтування недійсності пунктів 9, 10 попереднього договору в позові відсутні. Предмет або підстави позову не були змінені позивачем під час розгляду судом даної справи. Крім того, у відповідності до умов п. 4.4 договору іпотеки, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором, іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором. Таким чином, позивач не позбавлений права в будь-який момент звернути стягнення на предмет іпотеки згідно п. 4.4 договору іпотеки, у випадку порушення відповідачем [PERSON] зобов`язань за укладеним з позивачем кредитним договором та договором іпотеки. Також, судом встановлено, що у відповідності до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21 березня 2016р. № 55606478, будь-які обтяження та заборони на відчуження відносно квартири, накладені на підставі попереднього договору, відсутні. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2019р. у справі № 761/33867/16-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ «КБ «Надра», про встановлення нікчемності окремих пунктів попереднього договору та застосування наслідків нікчемного правочину, в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. Судом встановлено, що сторонами попереднього договору було додержано в момент його укладення вимоги ст. ст. 203, 215 ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний взяток доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed