Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

В вересні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 28.02.2006 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Вказував на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, при укладенні якого сторони керувались положеннями ст. 634 ЦК України. Окрім того, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками, оплачувати комісії, слідкувати за витратами платіжного ліміту з метою уникнення Овердрафту. Крім того, умовами передбачено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити штраф 500 грн. + 5% від суми позову, також, умовами договору передбачено сплату підвищених відсотків. Вказував на те, що відповідач належним чином своїх зобовязань за договором не виконав внаслідок чого у нього станом на 30.06.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 26996,15 грн., яка складається з заборгованість за кредитом 5078,51 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 21917,64 грн. Зазначав, що від вказаної суми заборгованості віднімається сума в розмірі 7072,03 грн., яка була стягнута відповідно до судового наказу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.02.2008 року та різниця становить 19924,12 грн. Крім того, відповідно до умов договору за неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань йому було нараховані штрафні санкції в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 996,21 грн. (процентна складова). Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 21420,33 грн. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права та умови договору, просив стягнути з відповідача на користь позивача вище вказану заборгованість та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позво задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, вказуючи на те, що спір щодо нарахованої позивачем заборгованості після винесення судового наказу від 05.02.2008 року вже вирішувався судом та в задоволені позову було відмовлено. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що відповідно до заяви позичальника № б/н від 28.02.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а/с 9). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, підписавши заяву про відкриття карткового рахунку, відповідач погодився з умовами і правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, тим самим, уклав договір та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається зі змісту п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього терміну жодна зі стороні не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Згідно п. 6.5, п. 6.6 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку позичальник зобовязаний виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 30.06.2015 року банком нарахована заборгованість за вказаним вище договором у розмірі 26996,15 грн., яка складається з заборгованість за кредитом 5078,51 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 21917,64 грн. (а/с 6-7). Як вбачається зі змісту п. 8.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову. Згідно розрахунку заборгованості позивачем було нараховано відповідачу штраф, а саме 500 грн. (фіксована частина) та 996,21 грн. (процентна складова). Разом з тим, судом встановлено, що 05.02.2008 року Першотравневим районним судом м. Чернівці було видано судовий наказ №2н-62/2008 відповідно до якого з відповідача \~на користь банку стягнуто 7072 грн. 03 коп. \~заборгованості за кредитним договором від 28 лютого 2006 року \~ та \~станом на час розгляду справи відповідачем виконано в повному обсязі вказаний судовий наказ (а/с 5). Так, як вбачається з розяснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598\~ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Так, у звязку з винесенням судового наказу від 05.02.2008 припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема нарахування відсотків, комісії, неустойки, при цьому виникають боргові зобовязання щодо повернення кредитних коштів, невиконання яких тягне за собою відповідальність встановлену ст. 625 ЦК України. Таким чином, у позивача відсутні підстави для нарахування відсотків, комісії та неустойки. Разом з тим, позов з підстав передбачених ст. 625 ЦК України позивачем не заявлявся. Наведене також встановлено рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 26.12.2014 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якого в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі (а/с 37-43). У відповідності до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, Апеляційним судом Чернівецької області в рішенні від 26.12.2014 року також встановлено, що строк погашення кредиту в повному обсязі за вказаним вище договором визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Згідно заяви від 28 лютого 2006 року, яка є невід'ємною частиною договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], вбачається, що строк дії картки, виданої останньому, визначений до лютого 2009 року. Водночас із видачею судового наказу про дострокове стягнення кредиту вважається, що строк виконання зобов'язання настав 5 лютого 2008 року. Початок позовної давності за вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків, нарахованих за період з 21 січня по 5 лютого 2008 року, які не охоплені заявою про видачу судового наказу та самим судовим наказом, слід відраховувати з 6 лютого 2008 року, проте з позовом про стягнення вказаної заборгованості банк звернувся з пропуском встановленого строку позовної давності, у звязку з чим рішенням суду в цій частині в відмовлено позову відмовлено. Таким чином, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] слід відмовити в повному обсязі з наведених вище підстав. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed