Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

В жовтні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, в якому зазначила, що з 1992 року по 2015 рік вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який на даний час навчається на пятому курсі факультету філології та журналістики Полтавського національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка з терміном навчання з 01.09.2016 по 30 червня 2017 року, що підтверджується відповідною довідкою. Відповідач в даний час проживає окремо та не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися, в звязку з чим [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в дане судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. В ході розгляду справи позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти оплати 50% вартості навчання сина. Суд, вислухавши сторін та учасників процесу по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. У відповідності до свідоцтва про народження серії І -КЕ № 270070, виданого Відділом РАЦС Ленінського райвиконкому м. Полтави, сторони від спільного шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.10). [PERSON], [INFO], навчається на 5 му курсі денного відділення комерційної форми навчання факультету філології та журналістики Полтавського національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка, терміном навчання з 01.09.2016 року до 30 червня 2017, що підтверджується довідкою з місця навчання № 07-03 від 02.09.2016 року ( а.с. 15). Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що 20 листопада 2015 року шлюб, зареєстрований 20 травня 1992 року в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 734, свідоцтво про шлюб І-КЕ №130250, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] розірвано ( а.с.6-7). В судовому засіданні позивачка [PERSON] вказувала, що син [PERSON] потребує матеріальної допомоги, оскільки не працює та повністю перебуває на її утриманні. В свою чергу, як вказувала в ході судового розгляду справи позивачка відповідач є військовим пенсіонером та працює у Приватній фірмі ПП «Охорона плюс» охоронцем, тобто є таким, що має можливість надавати допомогу на утримання сина. В свою чергу, в ході судового розгляду справи відповідач [PERSON] не заперечував того факту, що являється військовим пенсіонером та отримує пенсію, при цьому останнім заперечувався факт того, що він працює у Приватній фірмі ПП «Охорона плюс» охоронцем, оскільки він звільнився з даного місця роботи, але відповідних доказів на підтвердження даної обставини суду не надав. При цьому, відповідачем заперечувалась його можливість надавати матеріальну допомогу сину. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основу відповідальності за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки, зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Частиною 1 ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Судом беззаперечно встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку Головного управління ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію за вислугу років, сума пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року складає 42794,26 грн.. Згідно довідки про розмір заробітної плати відповідача [PERSON], який працює у ПП «Охорона плюс» з 22.02.2016 року за основним місцем роботи охоронцем, останній за період з 01.06.2016 року по 31.11.2016 року отримав заробітну плату у розмірі 7813,18 грн.. Будь-яких доказів про наявність інших витрат фінансового характеру відповідачем суду надано не було, що свідчить про достатній матеріальний рівень забезпечення останнього та можливість надання матеріальної допомоги на розвиток і навчання сина. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працює вчителем шкоди № 32, та згідно розрахункових листів з місця роботи позивачки, остання за вересень 2016 року отримала заробітнку плату у розмірі 6009,54 грн; за жовтень 2016 року в сумі 6009,96 грн., за листопад 2016 року в сумі 6424,44 грн. При цьому, позивачка [PERSON] перебуває на обліку в Полтавському обєднаному управлінню Пенсійного фонду України та отримує пенсію, за період з 01.06.2016 року по 30.11.2016 року отримала пенсію у розмірі 14\~637,24 грн.. Крім того, позивачем надано кредитний договір на підтвердження наявності у неї фінансових зобовязань перед банківською установою, що вказує про недостатність коштів для утримання сина. При цьому, дана довідка з місця роботи відповідачем була надана суду особисто, але при цьому будь-яких доказів про те, що він звільнений з даної фірми, останнім надано суду не було. Дану обставину позивач заперечувала, оскільки їхній син [PERSON] особисто бачив свого батька, як охоронника, за його місцем роботи два дні потому. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти на утримання сина на період навчання останнього. З огляду на вищевикладене, аліменти підлягають стягненню до стягнення з [PERSON] на період навчання сина [PERSON]. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. Частиною 3 статті 88 ЦПК України визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з огляду на положення ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» судовий збір підлягає стягненню з відповідача [PERSON] у відповідності до ставок, які діяли на момент звернення позивачки з позовом, оскільки предметом даного позову є аліментні зобовязання відповідача, тому відповідач не може бути звільненим від сплати судового збору, так як даний предмет позову не відноситься до порушених прав чи інтересів відповідача, як учасника бойових дій. На підставі викладеного,

Outcome: approved