Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

В грудні 2019 року директор Київського міського центру зайнятості Білич В.О. звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю в розмірі 6710, 17 грн. та судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.12.2018 року відповідач подав до Подільської районної філії Київського міського центру зайнятості заяву з проханням надати йому статус «безробітного». При реєстрації в Подільський районній філії КМЦЗ відповідача поінформовано, про обов`язок щодо надання достовірних даних стосовно трудової діяльності та своєчасної подачі відомостей про обставини, що можуть впливати на умови виплати допомоги по безробіттю та соціальних послуг, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У зазначеній заяві відповідач був ознайомлений з відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення на випадок безробіття. На підставі наказу від 14.12.2018 №НТ181214 відповідно до ст. 43 Закону, відповідачу з 10.12.2018 відповідачу було надано статус «безробітного». Наказом від 17.12.2018 №НТ181217 відповідачу призначено допомогу по безробіттю відповідно до частин 1,3,4 ст. 22, частини 1 ст. 23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». В подальшому, Оржицькою районною філією Полтавського обласного центру зайнятості було проведено перевірку достовірності даних на підставі первинних документів, про що складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 04 квітня 2019 року №13. За результатами перевірки встановлено, що гр. [PERSON] перебував в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Оржицький молокозавод» та був звільнений з 19.10.2018 за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України на підставі поданої [PERSON] особистої заяви від 19.10.2018. Згідно з наказом ТОВ «Оржицький молокозавод» від 19.10.2018 № 176-к звільнено водія [PERSON] з 19.10.2018 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, з вказаним наказом відповідач ознайомлений під особистий підпис. Отже, відповідно до частини четвертої статті 23 Закону 1533-ІІІ, допомога по безробіттю особам, які звільнилися з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин, призначається відповідно до частин першої та другої цієї статті, і її виплата починається з 91-го календарного дня. Виплата матеріального забезпечення на випадок безробіття гр. [PERSON] обчислювалась та призначалась спеціалістами Подільської районної філії КМЦЗ на основі відомостей та документів, поданих відповідачем. Адже відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймаються рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Враховуючи вищевикладене, гр. [PERSON] при зверненні та подачі документів, що містять неправдиві відомості до Подільської районної філії КМЦЗ умисно приховав факт про причину звільнення з останнього місця роботи, що суттєво вплинуло на суму виплаченого йому матеріального забезпечення на випадок безробіття. Даний факт свідчить про недобросовісність та зловживання набувачем гр. [PERSON] та подання недостовірних даних, а саме на підставі запису в трудовій книжці, для безвідмовного отримання статусу безробітної та отримання допомоги на випадок безробіття з 8 дня після реєстрації. У зв`язку з чим, Подільською районною філією КМЦЗ 23.08.2019 року видано наказ № 82 відповідно до якого прийнято рішення щодо повернення гр. [PERSON] , нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення у розмірі 6 710,17грн. Оскільки в досудовому порядку, відповідач не повернув всієї суми боргу, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для стягнення надміру виплачених грошових коштів примусово. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 08.01.2020 р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 30). Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками надсилалась судом на адресу відповідача (а.с. 33). Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками повернулись на адресу суду з неврученням під час доставки з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». В розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судова повістка на ім`я відповідача [PERSON] вважається доставленою. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін не надходили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування. Як передбачено п. 1) ч. 1 ст. 43 цього Закону, статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. При цьому, згідно положень ч. 2 цієї статті статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Процедура реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, центром зайнятості державної служби зайнятості визначається відповідно до Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 20 березня 2013р. № 198 (далі по тексту - Порядок). Судовим розглядом встановлено, що 10.12.2018 року відповідач подав до Подільської районної філії Київського міського центру зайнятості заяву з проханням призначити йому виплату допомоги по безробіттю в розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з 8-го дня після реєстрації. Відповідачем було вказано, що він ознайомлений з умовами і тривалістю призначення допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с 8-9). При цьому, за даними персональної картки, відповідач був звільнений з посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпПУ, тобто за згодою сторін (а.с.7). Відповідно до Витягу із наказів про прийняті рішення від 06.12.2019, на підставі наказу від 14.12.2018 №НТ181214 відповідачу було надано статус безробітного (а.с. 13). Згідно з Витягом із наказів про прийняті рішення від 17.12.2018 № НТ181217 відповідачу було призначено допомогу по безробіттю з 17.12.2018 по 11.12.2019 (а.с. 13). Відповідно до довідки-розрахунку надлишково виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття [PERSON] , сума коштів яка підлягає поверненню складає 6710,17 грн. (а.с. 19). Згідно з актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним від 04.04.2019 вбачається, що гр. [PERSON] перебував в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Оржицький молокозавод» та був звільнений з 19.10.2018 за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України на підставі поданої [PERSON] особистої заяви від 19.10.2018 (а.с. 15). Вказані відомості підтверджуються наказом Директора ТОВ «Оржицький молокозавод» №176-к від 19.10.2018 про звільнення водія за власним бажанням згідно зі ст.38 КЗпП України на підставі заяви [PERSON] від 19.10.2018 без зазначення причин звільнення (а.с.17). Відповідно до довідки позивача № 71 від 09.04.2019 сума коштів, яка підлягає поверненню складає 6710,17 грн (а.с. 19). Згідно з повідомленням про відшкодування шкоди від 23.08.2019 №27-1110 [PERSON] направлено копію наказу Подільської районної філії КМЦЗ від 23.08.2019 року № 82 щодо відшкодування коштів, виплачених як допомога по безробіттю (а.с. 20). Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» та п. 5 Порядку статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. За приписами п. 2 ч. 1 ст. 44 цього Закону України, зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону. Згідно ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. За приписами п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. У відповідності до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Статтею 38 КЗпП України визначено порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. За змістом ч. 1 зазначеної статті КЗпП України у разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, зокрема, переїздом на нове місце проживання, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості. Разом з тим, ч. 4 ст. 23 цього Закону передбачено, що виплата допомоги по безробіттю особам, які звільнилися з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин, починається з 91-го календарного дня. Отже, аналіз ст. 38 КЗпП України, ч. 3 ст. 22 та ч. 4 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» дає підстави для висновку, що в разі звільнення особи за власним бажанням із зазначенням причини такого звільнення, які передбачені ч. 1 ст. 38 КЗпП, зокрема, у зв`язку з переїздом у іншу місцевість - виплата допомоги по безробіттю такій особі призначається з 8 дня після її реєстрації в державній службі зайнятості. У разі ж звільнення особи за власним бажанням без зазначення причин звільнення, передбачених ч. 1 ст. 38 КЗпП України, - виплата допомоги по безробіттю такій особі призначається з 91-го календарного дня. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», - фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» - сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Це положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 цього Кодексу передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, в результаті аналізу статей 1212, 1215 ЦК України, статей 34, 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», суд приходить до висновку, що безпідставно виплачена допомога по безробіттю підлягає примусовому стягненню із набувача за умови недобросовісності останнього, зокрема подання ним недостовірних даних для отримання такої допомоги або умисного приховання відомостей, які впливають на призначення допомоги. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved