Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову позивач вказала, що 22.08.2017 року між нею та відповідачем було укладено усний договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від неї у власність грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, які зобовязався повернути їй в повному обсязі до 31.08.2018 року. На виконання умов вказаного договору позики [PERSON] сформовано власноручну розписку про те, що він згідно договору позики від 22.08.2017 року отримав від [PERSON] кошти в сумі 10000 доларів США. Проте, станом на момент звернення з позовом до суду відповідач будь-яких коштів на виконання умов договору позики від 22.08.2017 року їй не передавав. Неодноразові звернення її до відповідача про повернення коштів залишені останнім без виконання. Тому позивач просить позов задоволити та стягнути з відповідача на її користь кошти в розмірі 10000 доларів США (що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ станом на 17.10.2018 року - 279300 грн.) основного боргу за договором позики від 22.08.2017 року, 38,63 доларів США (що еквівалентно згідно офіційному курсу НБУ станом на 17.10.2018 року 1078,94 грн.) трьох відсотків річних, а також стягнути судові витрати. В судове засідання позивач не з'явилась, її представник подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що дійсно отримав в борг у [PERSON] 10000 доларів США, які на сьогоднішній день немає можливості повернути через скрутне матеріальне становище. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] позичив в борг у [PERSON] 10000 доларів США та зобовязувався повернути зазначену суму до 31.08.2018 року. Факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується його письмовою розпискою власноручно ним підписаною. Також вказані обставини відповідач визнав у заяві від 06.12.2018 року поданій на адресу суду. На теперішній час, незважаючи на закінчення строку повернення боргу за договором позики від 22.08.2017 року та після звернення до суду з позовом про стягнення коштів в жовтні 2018 року, [PERSON] не повернув позивачу кошти. Стаття 526 Цивільного кодексу України\~визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За\~ст.1047 Цивільного кодексу України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до\~ст.1046 Цивільного кодексу України\~за\~договором\~позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші\~речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч.1\~ст.1049 ЦК України, \~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або\~речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у\~строк\~та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст.625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем з врахуванням зазначених положень проведено розрахунок 3% річних від простроченої суми за період з 01.09.2018 року по 17.10.2018 року (47 днів), які склали 38,63 доларів США ( 3% / 365 х 47 х 10000/100%). Слід зазначити, що згідно ч.1 ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Частиною третьою статті 533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі » згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку,\~що позов\~підлягає частковому\~задоволенню і\~слід стягнути\~з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 22 серпня 2017 року в розмірі 279700 грн. (що еквівалентно 10000 доларів США по курсу НБУ станом на 06.12.2018 року 27,97грн. за 1 долар США), та 1080,48грн. трьох відсотків річних (що еквівалентно 38,63 доларів США по курсу НБУ станом на 06.12.2018 року 27,97грн. за 1 долар США), а всього 280780,48грн. В задоволенні решти позовних слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 3156,19 грн. (2803,79грн. + 352,40грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial