Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

В вересні 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, в якому просила суд: - визнати незаконними дії відповідача стосовно не прийняття у позивачки документів для вступу в інтернатуру та зобов'язати відповідача зарахувати позивачку до інтернатури відповідача. Судом до участі у справі, в якості третьої особи було притягнуто Міністерство охорони здоров'я України. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що вона навчалась у відповідача за спеціальністю «Медицина/лікувальна справа», 26 червня 2013р., 24 травня 2016р. склала перші та другі тестові екзамени, а 24 червня 2016р. отримала диплом спеціаліста. В липні 2016р. позивачкою було подано до відповідача документи для вступу в інтернатуру за спеціальністю «Акушерство і Гінекологія», однак 29 липня 2016р. відповідачем було відмовлено позивачці в прийнятті документів. На думку позивачки зазначена відмова є незаконною і порушує її права, як особи іноземця, а тому вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позиву заперечував, надавши суду письмові заперечення та зазначив, що відповідач діяв правомірно, оскільки не передбачено навчання іноземних осіб в інтернатурі. Третя особа, про час та місце розгляду справи була оповіщена в установленому законом порядку, свого представника до суду не направила, поважності причин його неявки суду не повідомила, заперечення на позов не подавались. Оскільки представники сторін не заперечували проти розгляду справи у відсутність представника третьої особи, суд ухвалив розглядати справу за наявними матеріалами. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, і не оспорювалося представниками сторін в судовому засіданні, 24 червня 2016р. позивачка [PERSON] отримала диплом спеціаліста С16 № 052371, відповідно до якого вона закінчила у 2016р. Національний медичний університет ім.. О.О. Богомольця і отримала вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобула кваліфікацію «Лікар». Судом встановлено, що 19 липня 2016р. позивачка звернулась письмово з заявою на ім'я ректора Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця з проханням надати дозвіл на вступ та проходження інтернатури у вказаному навчальному закладі за спеціальністю «Акушерство та гінекологія». 29 липня 2016р. відповідачем було надано лист - відповідь № 120/11-410 позивачці на її заяву від 19 липня 2016р., з роз'ясненням, що відповідно листа Міністерства охорони здоров'я від 20 липня 2015р. № 08.01-50/22/658-15/24352 можливість здійснення навчання іноземних громадян в інтернатурі не передбачена, у той же час іноземні громадяни мають можливість вступу до клінічної ординатури у вищих медичних навчальних закладах та закладах післядипломної освіти. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка зазначала, що зазначена відмова є безпідставною та необґрунтованою, оскільки відповідач керувався не нормативно - правовим актом, а листом посадової особи міністерства. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (ст. 26 Конституції України). Судом встановлено, що позивачка має право на постійне проживання на території України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про вищу освіту» право на вищу освіту гарантується незалежно від віку, громадянства, місця проживання, статі, кольору шкіри, соціального і майнового стану, національності, мови, походження, стану здоров'я, ставлення до релігії, наявності судимості, а також від інших обставин. Ніхто не може бути обмежений у праві на здобуття вищої освіти, крім випадків, встановлених Конституцією та законами України. Не вважається дискримінацією права на здобуття вищої освіти встановлення обмежень і привілеїв, що визначаються специфічними умовами здобуття вищої освіти, зумовленими особливостями отримання кваліфікації. Іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, особи, яким надано статус біженця в Україні, особи, які потребують додаткового або тимчасового захисту, та особи, яким надано статус закордонного українця, і які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на здобуття вищої освіти нарівні з громадянами України. Здобуття вищої освіти зазначеними категоріями осіб за кошти державного бюджету здійснюється в межах квот, визначених Кабінетом Міністрів України. Інші іноземці та особи без громадянства можуть здобувати вищу освіту за кошти фізичних (юридичних) осіб, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, законодавством або угодами між вищими навчальними закладами про міжнародну академічну мобільність. Усі особи, які здобувають вищу освіту у вищих навчальних закладах, мають рівні права та обов'язки. Згідно з п. 2.1., 2.2. 2.1. Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівня акредитації медичних факультетів університетів, затверджене Наказом МОЗ України за № 291 від 19 вересня 1996р., зареєстровано в МЮ України 03 грудня 1996р. за № 696/1721 в інтернатуру зараховуються випускники медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів після складання державних іспитів та присвоєння кваліфікації лікаря(провізора) і отримання диплому з певної лікарської (провізорської) спеціальності. Зарахування молодих спеціалістів в інтернатуру здійснюється наказом Міністерства охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управління охорони здоров'я обласної, Київської, Севастопольської міської держадміністрації, обласного, міст Києва та Севастополя ВО «Фармація», обласної, міст Києва та Севастополя санітарно-епідеміологічної станції. Зарахування проводиться на посади лікарів(провізорів)-інтернів. У наказі про зарахування в інтернатуру вказується спеціальність інтернатури, заклад освіти, в якому проводитиметься очна частина навчання та базова установа чи заклад (підприємство), де проводитиметься стажування. У відповідності з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем не було належним чином розглянуто і прийнято рішення в установленому законом порядку за заявою позивачки про зарахування її до інтернатури, а тому суд вважає, що вимоги позивачки про визнання незаконними дії відповідача стосовно не прийняття у неї документів для вступу в інтернатуру підлягають задоволенню, і з метою захисту порушеного права позивачки слід зобов'язати відповідача розглянути заяву позивачки про вступ її до інтернатури, і за наслідками розгляду прийняти рішення у встановленому законом порядку, при цьому відповідно до Закону України «Про вищу освіту», Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівня акредитації медичних факультетів університетів, затверджене Наказом МОЗ України за № 291 від 19 вересня 1996р., положень ст. 16 ЦК України, суд не наділений повноваженнями зобов'язати особу вчинити дії, щодо зарахування позивачки до інтернатури. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,2 грн.

Outcome: partial