Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

В грудні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В позовній заяві позивачка вказала, що перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який уклали 09 січня 2004 року у виконавчому комітеті Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області. Від даного шлюбу вони мають двоє неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачкою, перебувають на її утриманні та вихованні. Батько матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має місце роботи, а відповідно і можливість матеріально забезпечувати дітей. [PERSON] просить стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення даного позову до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити з мотивів, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що він не має можливості сплачувати аліменти і діти перебувають на повному утриманні в Гримайлівській школі-інтернат. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє неповнолітніх дітей. Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивачки [PERSON] відповідач кошти на утримання дітей не надає, хоча як батько відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України зобовязаний утримувати їх до досягнення повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі наведеного суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 640 гривень судового збору.

Outcome: approved