Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

В вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову [PERSON] вказала на те, що з 06 серпня 2005 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. З 16 січня 2006 року шлюбні відносини фактично між ними були припинені, з причини того, що відповідач звільнився з роботи та поїхав проживати до своїх батьків, залишивши її вагітну. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач не забирав їх з сином з пологового будинку та взагалі після його народження не бачив сина жодного разу. 09 серпня 2007 року їх шлюб з відповідачем було розірвано. Син з народження постійно проживає з нею та перебуває на повному її забезпеченні та вихованні. Вона з нинішнім чоловіком повністю піклуються про сина, приділяють йому багато уваги, розвивають його, дитина добре навчається, має похвальні листи за навчання, забезпечений всім необхідним та не відчуває себе самотнім, з радістю чекає на народження сестрички. Проживаючи з 2006 року окремо від дитини, [PERSON] без жодних поважних причин не приймає участі як в утриманні та і вихованні дитини, з сином не спілкується без жодних перешкод для цього. З моменту вагітності, народження дитини і до теперішнього часу [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків: не приймає участі в утриманні неповнолітнього сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток і взагалі не цікавиться, ані здоров'ям, ані життям дитини. Фактично між дитиною та відповідачем відсутні стосунки, притаманні сім'ї, між ними немає почуттів любові, емоційного зв'язку. Тому вона, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом для захисту прав дитини. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення без посилань на докази участі у вихованні сина та його утриманні. Представник третьої особи Служба у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився. Вислухавши сторони, свідків [PERSON], [PERSON], повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Встановлено, що з 06 серпня 2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.14), який за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2007 року був розірваний (а.с.16), що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим 11 жовтня 2007 року (а.с.15). Від шлюбу сторони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.13). Дитина проживає з матір'ю та перебуває на її повному матеріальному забезпеченні. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток сина з самого його народження, не дбає про його моральне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загально визначених норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Батько з дитиною не проживає, тривалий час нехтує своїми обов'язками з виховання та утримання дитини, не приймає участі у підготовці дитини до самостійного життя, не здійснює відносно сина належного батьківського піклування, не цікавиться досягненнями хлопчика. Все вищезазначене свідчить, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. 16 січня 2016 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 16 січня 2016 року (а.с.17). Подружжя [PERSON] чекають на спільну дитину, однак повністю піклуються про сина позивачки від першого шлюбу, займаються вихованням дитини, розвитком та матеріально забезпечують його всім необхідним, дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. На сьогоднішній день дитина навчається в 5-ому класі Запорізького навчально-виховного комплексу № 64 Запорізької міської ради Запорізької області (а.с.19), хлопчик добре навчається, та має похвальні листи за навчання. Нагляд за станом здоров'я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює позивачка та її чоловік. Відповідач участі в цій сфері життя дитини не приймає, не цікавиться успіхами сина, не відвідує батьківські збори. Вищевказані обставини підтверджуються довідкою директора Запорізького навчально-виховного комплексу № 64 Запорізької міської ради Запорізької області Глєзєрової Л.В. (а.с.19). За висновком Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]», комісія з питань захисту прав дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дитини сина [PERSON], [INFO] (а.с.93-94). Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а ухилення батьків від виховання дітей може розцінюватись у якості підстави для позбавлення батьківських прав лише за умови їх винної поведінки та свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності з принципами Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, які виходячи з ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства: дитина для повного та гармонійного розвитку її особи потребує любові і розумі Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батька усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина повинна бути захищена від усіх форм недбалого ставлення, жорстокості. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судом законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, коли вони своєю винною поведінкою, свідомо нехтують своїми обов'язками та інтересами дитини, не піклуються про її фізичний і духові розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя. Проживаючи з 2006 року окремо від дитини, [PERSON] без жодних поважних причин не приймає участі як в утриманні та і вихованні дитини, з сином не спілкується без жодних перешкод для цього. З моменту вагітності позивачки, в подальшому з народження дитини і до теперішнього часу [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків: не приймає участі в утриманні неповнолітнього сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток і взагалі не цікавиться, ані здоров'ям, ані життям дитини. Крім того, з моменту народження і до теперішнього часу відповідач не вчиняє будь-яких дій для спілкування з сином та не виявляє жодного інтересу до його внутрішнього світу, [PERSON] не приймає участі у створенні умов для отримання сином освіти та не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі. Відповідач, як батько, жодного разу не спілкувався та не бачився зі своєю дитиною взагалі. Фактично між дитиною та відповідачем відсутні стосунки, притаманні сім'ї, між ними немає почуттів любові, емоційного зв'язку. Дитина не відчуває потреби у своєму біологічному батькові, оскільки з народження покинута ним на виховання та утримання позивачки. Дитина взагалі не знає відповідача [PERSON] як батька. Зазначене свідчить про те, що відповідач свідомо самоухилився від виконання своїх батьківських обов'язків. Оскільки встановлено, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов'язки, самоухилився від виховання та матеріального забезпечення дитини, не піклується про життя та здоров'я своєї дитини, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги [PERSON] та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України від 13 січня 2005 року № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Відповідно передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів. В той же час відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень наданих в а. 7 п 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За таких обставин та враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків та необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] і стягнення з нього аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 15 вересня 2016 року на користь матері дитини [PERSON], допустивши негайне виконання рішення в межах місячного платежу. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно також стягнути судовий збір за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав у розмірі 551,20 грн., а також на користь держави за позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 640 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial