Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

В грудні 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселення, в якому просили визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] та виселити відповідача [PERSON] з цієї ж квартири. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснивши, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Починаючи з 2003-2004 років жоден із співвласників у даній квартирі не проживає. Відповідач [PERSON] є колишньою дружиною позивача [PERSON] та була зареєстрована у квартирі позивачів як член сім'ї співвласника разом із їх спільним сином- відповідачем [PERSON] Після припинення шлюбних відносин відповідач [PERSON] почала проживати у спірній квартирі з іншим чоловіком, від якого у неї народився син [PERSON], [INFO], якого вона 5.08.2008 зареєструвала у спірній квартирі без згоди співвласників. За усною домовленістю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] остання мала проживати у квартирі до досягнення повноліття спільної дитини [PERSON], після чого квартира мала бути продана. Порядок продажу квартири було затверджено мировою угодою відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12.2004 року. Разом з тим після досягнення [PERSON] повноліття відповідач [PERSON] продовжує проживати у квартирі позивачів, порушуючи тим самим умови мирової угоди. Так позивачам стало відомо, що відповідач [PERSON] після досягнення повноліття 7.12.2013 року з матір'ю не проживає через постійні конфлікти, а неповнолітній [PERSON] з 2013 року проживає разом з батьком за межами Києва. Таким чином, станом на дату подання позову - 19.12.2017 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у квартирі позивачів більш ніж один рік без поважних причин. Крім того, відповідач [PERSON] втратила статус члена сім'ї та не має права проживати у квартирі без дозволу позивачів. Так, позивачі, як співвласники квартири, мають намір продати її, але не мають змоги через наявність реєстрації в даній квартирі відповідачів. 15.11.2017 року відповідачу [PERSON] було запропоновано підписати договір найму житла, а у разі відмови добровільно виселитися із займаної квартири, однак дані вимоги залишилися проігнорованими. Враховуючи, що відповідач [PERSON] порушує права співвласників спірної квартири, а саме відмовляється виконувати обов'язок по сплаті житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість, що підтверджується судовим наказом, видам Дарницьким районним судом м. Києва від 31.05.2017 року та повідомленням ПАТ «АК «Київводоканал», ДП «КиївГазЕнерджи», перешкоджає власникам квартири володіти, користуватися та розпоряджатися нею, зокрема шляхом заміни вхідних замків, відмовляється врегулювати спір шляхом укладання договору найму житла та без дозволу власників допускає до квартири для проживання інших осіб, позивачі були змушені звернутися до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] щодо задоволення позовних вимог заперечила, оскільки постійно проживає в даній квартирі з двома дітьми: [PERSON] та [PERSON] Замки вхідних дверей не міняла і не перешкоджала проживати співвласникам у своїй квартирі, більш того ніхто з них і не намагався прийти до квартири і проживати в ній. Також ніхто з позивачів не пропонував укласти договір найму на дане жиле приміщення і від такого договору вона не відмовлялась. З вересня 2018 року її син [PERSON] проживає у військовому ліцеї ім. Богуна, куди він поступив на навчання. За таких обставин у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] пояснив, що дійсно, у нього з матір'ю [PERSON] були конфлікти, однак він постійно проживав у квартирі [ADDRESS], і до батька він не переїздив, та на разі в квартирі проживають троє осіб: [PERSON], [PERSON] та він, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, до суду надав пояснення, у яких зазначив про розгляд справи без участі представника та просив ухвали рішення відповідно до вимог чинного законодавства, яким максимально врахувати інтереси неповнолітньої дитини. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON]- [PERSON], відповідачів [PERSON] та [PERSON], повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до вимог закону. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закон чи за рішенням суду. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 05.07.1995 року №8423 [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], позивачі по справі, є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних долях кожному (а.с.14). Як зазначається в позові, відповідач [PERSON] являється колишньою дружиною позивача [PERSON] та була зареєстрована у квартирі позивачів як член сім'ї разом із їх спільним сином - відповідачем [PERSON], [INFO] відповідно до свідоцтва про народження від 20.12.1995 року, серії [NUMBER] (а.с.20). Так, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою форми №3 від 23.09.2011 року (а.с.18). За правилами ст.156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Так, матеріали позовної заяви містять докази про те, що відповідач [PERSON] належним чином не сплачує кошти за отримані житлово-комунальні послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість. Дана обставина підтверджується судовим наказом, виданим Дарницьким районним судом м. Києва від 31.05.2017 року, відповідно до якого з позивача [PERSON] стягнуто суму заборгованості за оплату послуг з центрального опалення та постачання гарячої води (а.с. 21), а також повідомленнями ПАТ «АК «Київводоканал», ДП «КиївГазЕнерджи» (а.с.24, 25). Стаття 157 ЖК України регулює правовідносини щодо виселення осіб з квартири, що належить на праві власності іншій особі, де зазначено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1, ст.116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частина 1, ст.116 ЖК України, зазначає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Нормами ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимогабозаперечень, крімвипадків, встановленихцим Кодексом. Аналізуючи докази, надані сторонами по справі суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, регламентовані ч.1, ст.116 ЖК України, за яких відповідач [PERSON] підлягала б виселенню зі спірної квартири в порядку ст.157 ЖК України, при цьому сторона позивача не надала з цього приводу жодних доказів, зокрема і про те, що до відповідача [PERSON] належним органом застосовувались заходи запобігання і громадського впливу щодо її неправомірної поведінки, які до того ж залишились безрезультатними, а тому в частині вимог позову про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] слід відмовити. Крім того, зазначаючи, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі не проживають терміном більш ніж один рік без поважних причин, сторона позивача також не надала відповідних доказів в розумінні положень ст.76-80 ЦПК України, на підтвердження даних обставин, а самі відповідачі заперечували такий факт, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а також і у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed