Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу без її участі. Позивач [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: договір купівлі-продажу житлового будинку із надвірними спорудами від 05.09.2014р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 15 по вул. Виноградна в м. Рені Одеської області; розписка [PERSON] від 05.09.2014 р.; копія договору купівлі продажу житлового будинку від 23.07.1974р.; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 10.02.2016р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON], зазначивши, що 05.09.2014 р. між ним та відповідачкою [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Виноградна, № 15 в м. Рені Одеської області за 60 000 грн. 05.09.2014 р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав відповідачці обумовлену суму, отримання якої підтверджується розпискою від 05.09.2014р., а відповідачка передала документи на житловий будинок із надвірними спорудами. Пізніше, позивач дізнався, що відповідачка на момент укладення договору не приватизувала земельну ділянку (відсутній кадастровий номер земельної ділянки), на якій розташований даний спірний будинок, про відповідачка змовчала. Однак, відповідачка взяла на себе зобовязання оформити земельну ділянку відповідним чином та згодом посвідчити договір купівлі продажу нотаріально. Таким чином, [PERSON] відчужила нерухоме майно позивачеві, без оформлення права власності на земельну ділянку, що робить неможливим нотаріальне посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна. Після вчинення правочину позивач мешкає у придбаному житловому будинку, організував догляд за ним, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою оформлення земельної ділянки за для нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідачки, однак [PERSON] від оформлення права власності на земельну ділянку ухиляється, на прохання позивача про зустріч не реагує. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачу було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки [PERSON] не є власником земельної ділянки, на якій розташований будинок. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Виноградна, № 15 в м. Рені, він не знав і не міг знати про те, що [PERSON] не мала права на відчуження нерухомості, оскільки не набула права власності на земельну ділянку. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає. Крім того, як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачкою була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачка [PERSON] продала, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Виноградна, № 15 в м. Рені за 60\~000 грн. 05.09.2014 р. позивач передав відповідачці обумовлену суму, отримання якої підтверджується розпискою, в якій зазначено, що гроші сплачені саме за купівлю нерухомості, а відповідачка передала позивачу нерухомість в натурі, пізніше і всі правовстановлюючі документи на житловий будинок. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. З метою оформлення земельної ділянки та нотаріального засвідчення правочину, позивач неодноразово звертався до відповідачки, однак [PERSON] від оформлення права власності на земельну ділянку та посвідчення договору ухиляється. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе позивачу було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки відповідачка не приватизувала земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передав покупцю документи, нерухомість в натурі. Позивач фактично вступив у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину організував догляд за майном, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються розпискою від 05.09.2014 р. В даний час звернення за оформленням земельної ділянки та договору купівлі-продажу є неможливим, оскільки прохання позивача з цього приводу відповідачкою не сприймаються, оскільки потребують додаткових матеріальних витрат. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідачки щодо житлового будинку (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок по вул. Виноградна, № 15 в м. Рені за позивачем як добросовісним набувачем.

Outcome: approved