Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « Бізнес- Центр Запоріжжя» ( далі по тексту ТОВ « Бізнес Центр Запоріжжя») про визнання недійсним договору про надання правової допомоги від 22 лютого 2012 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ « Бізнес-Центр Запоріжжя». В обґрунтування заявленої вимоги зазначив, що 26.07.2011 р. померла рідна сестра його тітки [PERSON] [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщину у вигляді квартири [ADDRESS]. При оформленні спадщини з»ясувалося, що за життя [PERSON] склала заповіт, яким заповідала свою квартиру сторонній особі. Ставлячи під сумнів таке волевиявлення сестри, [PERSON] звернулася за юридичною допомогою до адвоката ТОВ « Бізнес Центр Запоріжжя» 28.11.2011 р. між [PERSON] та адвокатом [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги. Крім договору [PERSON] була видана довіреність на представництво її інтересів в суді на ім »я [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ( позивача). При укладенні договору адвокат [PERSON] повідомив [PERSON], що підготовка справи до слухання буде коштувати 5\~000, 00 грн., а вартість ведення справи в суді 3\~000,00 доларів США. Зазначені грошові кошти [PERSON] передав [PERSON], який повідомив, що документи та квитанції про сплату вказаних коштів будуть передані по закінченню розгляду справи. Адвокатом [PERSON] був складений позов до Хортицького районного суду м. Запоріжжя про визнання заповіту недійсним і подано заяву до Хортицького РВ ЗМУ про перевірку законності оформлення заповіту. Під час розгляду справи в суді адвокати [PERSON] та [PERSON] неодноразово відмовляли його брати участь в судовому засіданні, оскільки він може надати невірні пояснення, крім того, відповідачка [PERSON] сказала, що спілкуватися по справі ні з ким не буде. Розгляд справи в суді тривав два роки. У березні 2013 р. адвокат [PERSON] повідомив його про те, що відповідачка вимагає компенсацію в розмірі 3\~500,00 доларів США, після чого готова укласти мирову угоду. [PERSON] погодилася на умови, запропоновані [PERSON] 29.03.2013 р. адвокат [PERSON] запросив його до себе в офіс і передав 7\~000,00 доларів США частину грошей від проданої квартири і пояснив, що 3\~500, 00 доларів США він передав відповідачці [PERSON] і 3\~000, 00 доларів США робітникам міліції. Отримавши настільки мізерну суму за продаж квартири, вони з тіткою зрозуміли, що їх обманули. Після цього, його тітка звернулася до адвокатів [PERSON], [PERSON] з проханням повернути їй оригінали : свідоцтва про смерть [PERSON], довіреності, виданої на їх ім.»я та квитанції про оплату послуг на суму 5\~000, 00 грн. , 3\~000, 00 доларів США, тощо. Документи повернуті їй не були, а з приводу довіреності порекомендовано нотаріально оформити скасування довіреності. В подальшому, довіреність була скасована. Зі свого боку позивач ніяких договорів особисто із ТОВ « Бізнес-Центр Запоріжжя» не укладав. Договір про надання правової допомоги від 22.02.2012 року вперше з»явився в Ленінському районному суді м. Запоріжжя під час розгляду справи за позовом ТОВ « Бізнес-Центр Запоріжжя» до нього ( [PERSON]П.) про стягнення суми. В матеріалах цивільної справи , яка розглядалася в Хортицькому районному суді м. Запоріжжя спірний договір про надання правової допомоги відсутній. В період розгляду справи Ленінським районним судом м. Запоріжжя було призначено і проведено дві судові почеркознавчі експертизи. Експертами було надано два висновки - один позитивний, другий негативний. В призначенні комісійної експертизи було відмовлено. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2014 р. позов ТОВ « Бізнес-Центр Запоріжжя» до [PERSON] про стягнення суми було задоволено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.05.2015 року рішення суду першої інстанції від 24.12.2014 р. залишено без змін. При цьому, апеляційний суд в своєму рішенні зазначив, що в силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсність договору про надання юридичних послуг від 22.02.2012 р. не встановлена законом та судом вказаний договір недійсним не визнаний, а тому в силу ст. 204 ЦК України є правомірним. Отже, зважаючи на викладене, він вимушений звернутися до суду з цим позовом. Як на правову підставу заявленої вимоги посилається на ч.3 ст. 215 ЦК України і зазначає, що строк позовної давності ним не пропущений, оскільки про існування спірного договору він дізнався у квітні 2013 року, коли відповідач звернувся до Ленінського районного суду з позовом до нього про стягнення суми. В суді позивач та його представник, кожен в окремості, позовну вимогу підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених по тексту позову. Представник відповідача в суді проти позову заперечує та просить в його задоволенні відмовити , посилаючись на сплив строку позовної давності та безпідставність заявленої вимоги. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, заперечення представника відповідача, перевіривши доводи сторін наданими суду доказами, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що у квітні 2013 року ТОВ « Бізнес Центр Запоріжжя» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 30\~000, 00 грн., посилаючись на те, що 22 лютого 2012 р. між ТОВ « Бізнес Центр Запоріжжя» та [PERSON] був укладений договір про надання юридичної допомоги. За умовами даного договору відповідач зобов»язався після виконання послуг позивачем сплатити послуги ТОВ « Бізнес-Центр Запоріжжя» в розмірі 30\~000,00 грн. Позивач умови договору виконав в повному обсязі, але оплату юридичних послуг не отримав, у зв»язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом. В свою чергу, до початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] від свого імені та від [PERSON] подав зустрічний позов до ТОВ « Бізнес-Центр Запоріжжя» про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на той факт, що особисто ніяких договорів з ТОВ « Бізнес- Центр Запоріжжя» він не укладав, не підписував, а незаконні дії позивача призвели до моральних страждань, які вони перенесли в результаті незаконних дій та протиправної поведінки позивача. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2014 року позов ТОВ « Бізнес-Центр Запоріжжя» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ « Бізнес-Центр Запоріжжя» 30\~000, 00 грн. суми боргу за договором про надання правової допомоги, 300, 00 грн. судового збору при зверненні до суду, 114, 70 грн. судового збору при зверненні до суду про витребування доказів, 15,00 грн. судового збору за видачу звукозапису судового розгляду, 3\~182, 00 грн. витрат за проведення повторної експертизи, а всього : 33\~611, 70 грн.. В іншій частині позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено у повному обсязі ( а.с.142-143). Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13 травня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2014 року залишено без змін ( а.с. 144-145). В жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ « Бізнес Центр Запоріжжя» про визнання недійсним договору про надання правової допомоги від 22 лютого 2012 року, укладеного між ним та відповідачем. Заявлену вимогу обґрунтовує тим, що спірний договір від 22 лютого 2012 року з відповідачем він не укладав і не підписував. Рішенням суду першої інстанції було встановлено, що 29 березня 2013 року було досягнуто позитивного варіанту вирішення спадкового спору, згідно п.1.1. Договору про надання правової допомоги від 22.02.2012 р. [PERSON] отримав для передання [PERSON] грошову суму у розмірі 7\~000, 00 доларів США, як результат мирного врегулювання спору, що підтверджувалося розпискою [PERSON] від 29.03.2013 р., тому у [PERSON] у відповідності до пунктів 1.1., 2.1, 4.1, 4.2 Договору, виник обов»язок сплатити послуги ТОВ « Бізнес-Центр Запоріжжя» у розмірі 30\~000, 00 грн. З таким висновком суду погодився і суд апеляційної інстанції, додатково зазначивши, що оскільки 29 березня 2013 року спір врегульовано мирним шляхом і [PERSON] отримав кошти для передачі [PERSON], у відповідності до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України у [PERSON] виникло зобов»язання по сплаті послуг ТОВ « Бізнес-Центр Запоріжжя». Судами також досліджувалися твердження [PERSON] стосовно того, що договір про правову допомогу від 22.02.2012 року він не підписував Стосовно зазначеного твердження судом першої інстанції встановлено, що намагання [PERSON] довести суду, що він не підписував договору з ТОВ « Бізнес-Центр Запоріжжя» про надання правової допомоги спростовується висновком повторної судової почеркознавчої експертизи № 9616/9617/14-32 від 14.11.2014 р., яким було встановлено, що « 1. Підписи від імені [PERSON] у договорі про надання правової допомоги від 22.02.2012 р., укладеного між ТОВ « Бізнес-Центр Запоріжжя» та [PERSON] в розділі № 9 «Юридические адреса, реквизиты и подписи сторон» у графі «/ [PERSON]/» та справа від рукописного запису [PERSON] у розписці від 29.03.2013 р. від імені [PERSON] виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів.2. Підпис від імені [PERSON] в розділі № 9 «Юридические адреса, реквизиты и подписи сторон» у графі «/ [PERSON]/» у договорі про надання правової допомоги від 22.02.2012 р. виконаний самим [PERSON]. 3. Підпис, справа від рукописного запису « [PERSON]П.» виконаний тією особою , що виконала підпис в розділі № 9 Юридические адреса, реквизиты и подписи сторон» у графі «/ [PERSON]/» у договорі про надання правової допомоги від 22.02.2012 р. Крім того, судом був допитаний спеціаліст криміналіст доцент, к.ю.н. [PERSON], який підтвердив, що первинна експертиза, проведена відділом ТКЗ [PERSON] при ГУМВС України в Запорізькій області, у висновку якої експерт зазначив, що підпис виконаний від імені [PERSON], який розташований у графі «/[PERSON]/» у договорі про надання правової допомоги від 22.02.2012 р. виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON], була проведена з порушенням науково методичних рекомендацій з питань підготовки матеріалів, проведення та оформлення експертного дослідження, а повторна експертиза, яка проводилася експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ була проведена комісійна із залученням декількох фахівців в області криміналістики. Таким чином, рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що Договір про надання правової допомоги від 22.02.2012 р. дійсно був підписаний сторонами, що підтверджувалося висновком експертів Київського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 9616/9617/14-32 від 14 листопада 2014 року та іншими матеріалами справи. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших цивільних справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно із ч.2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знов оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Доводи та аргументи, які позивач [PERSON] наводить на підтвердження та в обґрунтування вимоги щодо визнання недійсним договору про надання правової допомоги від 22.02.2012 року вже були досліджені та оцінені судами в рамках цивільної справи ( ЄУ № 334Є3747/13-ц), а юридичні висновки з цього приводу відображені у текстах судових рішень, які набрали законної сили. Виходячи із змісту ч.3 ст. 61 ЦПК України здійснення переоцінки судових рішень, які набрали законної сили , іншим судом є порушенням вимог процесуального закону. Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», неукладений правочин ( зокрема, не підписаний договір) не може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною ( сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який, як на думку позивача, не вчинено. Позивачем заявлена вимога про визнання правочину недійсним, однак в обґрунтування своєї позиції [PERSON] посилається на обставини, які свідчать про не укладення ( не підписання) спірного договору, що суперечить наведеним нормам цивільного права. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed