Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

В жовтні 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на порушення нею його прав у користуванні займаним житлом. В судове засідання позивач не прибув. Про поважність причин своєї неявки, в супереч вимогам ст. 77 ч. 2 ЦПК України, суд не повідомив. Представник позивача адвокат [PERSON], що діє на підставі відповідних повноважень / а.с. 27, 28 /, заявлений позов підтримала, просила задовольнити його. З пояснень цього учасника процесу слідує, що разом з позивачем у квартирі [ADDRESS] А в м. Миргороді зареєстрована і відповідач, яка в цьому помешканні не проживає з весни 2013 року, оскільки має власну нерухомість, де фактично і мешкає. Шлюб між сторонами по справі припинено на підставі судового рішення. Перебування [PERSON] на реєстраційному обліку в даній квартирі перешкоджає позивачу користуватися вказаним житлом, в тому числі і через надмірну оплату комунальних витрат. Відповідач, будучи зареєстрованою за адресою, зазначеною в позовній заяві, а також належним чином повідомленою про день, час, місце розгляду справи / а.с. 11, 12, 20, 22, 35, 38 /, в судове засідання не зявилася, клопотань чи заперечень щодо заявленого позову не висловила. Відповідно до положень ст. ст. 77, 225 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача, проти чого представник позивача не заперечував. Представник третьої особи від Управління державної міграційної служби України в Полтавській області [PERSON], яка діє на підставі відповідної довіреності / а.с. 40 /, проти задоволення заявленого позову не заперечувала та при вирішенні цього спору в своїх поясненнях покладалася на розсуд суду, зазначивши, що відповідач [PERSON] до цього часу значиться зареєстрованою за місцем проживання позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] А в м. Миргороді Полтавської області, де і зареєстрований разом з відповідачем / а.с. 5, 4, 8 /. Як вбачається з довідки секретаря мікрорайону «Мінзаводський», з весни 2013 року відповідач за місцем реєстрації фактично не проживає / а.с. 7 /. Згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 грудня 2012 року шлюб між сторонами припинено / а.с. 6 /. За змістом копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідач [PERSON] ( у шлюбі [PERSON] ) Ю.В. є власником квартири [ADDRESS] / а.с. 9 /, що фактично вказує на забезпеченість її та її неповнолітньої дитини окремим житлом. Відповідно до положень ст. ст. 10 ч. 3, 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач [PERSON] не надала суду належних і допустимих доказів того, що вона не втратила інтересу до конкретного житла, за наявності власного, чи була протиправно позбавлена права проживати у ньому. Згідно до ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, заявлені позовні вимоги слід визнати обґрунтованими.

Outcome: approved