Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] діючи в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] звернулися до суду із вказаним позовом до [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрат пов'язаних з оплатою послуг таксі та оплатою експертного дослідження посилаючись на те, що 14.04.2013 року о 14 год. 30 хв. відповідач, керуючи автомобілем «SKODA OCTAVIA», д/н [NUMBER] в с.Броска Ізмаїльського району по вул. Болградській, на перехресті з вул. Аеродромною скоїв ДТП. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль ВАЗ 111830-114-30 д/н [NUMBER], який належить позивачці [PERSON] Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №81 вартість ремонту автомобілю належного [PERSON] складає 9593,35 грн., з яких 6143 грн. буде сплачено страховою компанією, тому шкода в сумі 2940,35 грн. підлягає відшкодуванню відповідачем. Крім того, позивачам, які знаходилися під час ДТП у автомобілі була завдана моральна шкода, яка виразилася в нервовому та психологічному стресі, в хвилюванні не тільки за своє здоров'я та життя, а й за життя малолітнього [PERSON], в моральних хвилюваннях та стражданнях, пов'язаних з необхідністю проведення ремонту автомобіля та позбавлення можливості довгий час користуватися автомобілем, в негативних наслідках, які відобразилася на здоров'ї малолітнього [PERSON], так як після ДТП він став погано спати та плакати вночі. Крім того, позивачами були понесені збитки в сумі 720 грн. так як вони були вимушені користуватися послугами таксі. З огляду на зазначене, позивачі просять стягнути з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 2 940,35 грн., витрати, пов'язані з проведенням експертизи - 600 грн., моральну шкоду - 2 000 грн., всього - 5 540,35 грн., на користь позивача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., на користь позивачки [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., а також на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] збитки у розмірі 700 грн. Ухвалою суду від 18.12.2013 року залучено до участі у справі в якості третьої особи - ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». Позивачі в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, надали заяву в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили розглянути справу в їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивачів. 12.12.2013 року відповідач надав заперечення на позов, мотивуючи їх тим, що відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик - ВАТ «НАСК «Оранта» зобов'язане було відшкодувати потерпілому (позивачам) заподіяну шкоду їх авто у повному обсязі відповідно до ліміту відповідальності. Полісом АВ/4015560 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачена страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн., розмір франшизи - 510 грн. Крім того, після скоєння ДТП позивач [PERSON] отримав від відповідача 510 грн., про що склав розписку. [PERSON] вказує, що після скоєння ДТП він виконав вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повідомив страховика ВАТ НАСК «Оранта» про ДТП, в подальшому виконав усі необхідні письмові - формальні вимоги. Виходячи з зазначеного, страховик - ВАТ «НАСК «Оранта» був зобов'язаний відшкодувати постраждалому позивачу завдану йому матеріальну шкоду відповідно до Закону. Відповідач звертає увагу суду на те, що позивачі в позовній заяві зазначають, що сума 6 143 грн. їм буде сплачена ВАТ НАСК «Оранта», але не зрозуміло коли буде сплачена ця сума і чому саме така сума. Але в резолютивній частині позову позивачі вказують, що просять стягнути з відповідача 2 940,35 грн. як не сплачену матеріальну шкоду, тобто була вже сплачена (відшкодована) матеріальна шкода ВАТ НАСК «Оранта». Крім того, [PERSON] вважає, що висновок (заключення) приватного підприємця [PERSON] не може при розгляді справи вважатися допустимим доказом розміру спричиненої позивачам майнової шкоди, так як ця особа не залучалась судом до участі у справі у якості експерта або спеціаліста в порядку, визначеному ст.ст. 53, 54 ЦПК України та тому вона відповідно не несе жодної відповідальності за висловлення будь-якого свого судження на предмет цього судового спору, отже, наданий висновок експерта не є допустимим доказом по справі. Також не можуть бути визнані збитками позивачів і їх витрати в сумі 600 грн., сплачені за висновок приватного підприємця [PERSON], так як їх неможливо віднести до складу судових витрат, оскільки експерт не залучений ухвалою суду до участі у справі. Крім того, відповідач зазначає, що позивачі не надали жодних прямих та допустимих доказів в підтвердження та наявності моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП та в підтвердження тієї обставини, що позивачі користувалися послугами таксі, на які витратили 720 грн. Представник третьої особи - відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань до суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода заподіяна майну фізичної особи неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно до роз'яснень наданих в п. п. 2, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.20 Закону України «Про страхування», серед обов'язків страховика визначено, що при настанні страхового випадку він має здійснити страхову виплату або страхове відшкодування у передбачений договором строк. Судом встановлено, що 14.04.2013 року о 11 год. 15 хв. відповідач, керуючи автомобілем «SKODA OCTAVIA», д/з [NUMBER] в с.Броска Ізмаїльського району по вул. Болградській, на перехресті з вул. Аеродромною, виконуючи маневр повороту ліворуч, не переконався в безпеці своїх дій, а також не надав перевагу у русі автомобілю ВАЗ 111830, д/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку та скоїв з ним зіткнення, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 14.04.2013 року та постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.2013 року. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.2013 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 124 КУпАП. Відомості про те, що дана постанова суду оскаржувалась сторонами суду надано не було. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 31.03.2009 року автомобіль ВАЗ 111830, д/з [NUMBER] належить [PERSON] (а.с. 4). Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже судом встановлено, що з вини [PERSON] сталася ДТП, в результаті якої транспортний засіб під керуванням [PERSON], належний [PERSON] отримав механічні пошкодження. Сума матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП власнику автомобіля ВАЗ 111830, реєстраційний номер [NUMBER], відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № 81 від 24.04.2013 року, станом на дату складання висновку - 24.04.2013 року, становить 9 593,35 грн. (а.с.14-27). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ВАТ НАСК «Оранта» відповідно до полісу №АВ/4015560 від 21.06.2012 року, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну складає 50 000 грн.. (а.с. 43) Питання щодо розміру страхової виплати врегульовано в Законі України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Відповідно ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, ? це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно зі ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як встановлено п.2.4 та Розділом VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 04.11.2003 р. № 142/5/2092, із відповідними змінами, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ складається з суми вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вартості необхідних для ремонту матеріалів, вартості нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, величини втрати товарної вартості. Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування», страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 27.05.2013 року та дослідження №ВН5415СІ від 26.04.2013 року матеріальний збиток визначений на підставі протоколу огляду автомобіля, завданий власникові КТЗ ВАЗ 111830, реєстраційний номер [NUMBER] складає 6 653,13 грн., з яких 510 грн. франшиза, яку оплачує винна особа і 6143,13 грн. підлягає відшкодуванню страховою компанією. Сума франшизи в розмірі 510 грн., як вбачається з розписки а.с. 62 отримана [PERSON] від [PERSON] 30.04.2013 року. (а.с. 62) Відповідно до п. 32.7. Закону страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, втрата товарної вартості транспортного засобу страховиком не відшкодовується, тому підлягає відшкодуванню винною особою. Як вбачається з висновку автотоварознавчого дослідження № 81 від 24.04.2013 року, станом на дату складання висновку - 24.04.2013 року, вартість матеріального збитку завданий власникові КТЗ ВАЗ 111830, реєстраційний номер [NUMBER] складає 9593,35 грн., з яких втрата товарної вартості автомобіля ВАЗ 111830, реєстраційний номер [NUMBER] складає 768,35 грн. (а.с.20). Позивачі в позовній заяві просять стягнути з відповідача різницю вартості матеріальної шкоди визначеної у висновку автотоварознавчого дослідження №81 та дослідження №ВН5415СІ від 26.04.2013 року у сумі 2 940,35 грн. Однак враховуючи те, що втрата товарної вартості автомобіля ВАЗ 111830, реєстраційний номер [NUMBER] складає 768,35 грн., суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки [PERSON] сума матеріальної шкоди в сумі 768,35 грн. Судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача на те, що суд не може приймати до уваги висновок автотоварознавчого дослідження № 81 від 24.04.2013 року, так як не є висновком експерта, виконаним на ухвалу суду, попередженим про кримінальну відповідальність, оскільки сторонами не заявлялось клопотання про призначення автотехнічної експертизи. Судом також не вирішувалось у відповідності до ст. 33 ЦПК України питання щодо залучення в якості співвідповідача у справі ВАТ «НАСК «Оранта», оскільки позивачі не зверталися до суду з відповідним клопотанням. Також з відповідача підлягають стягненню витрати на проведення експертизи в сумі 600 грн., оскільки дані витрати входять до матеріальної шкоди. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Що стосується вимог щодо стягнення моральної шкоди на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з відповідача в розмірі по 2 000 грн. кожному, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю і стражданнях які особа отримала в наслідок ушкодження здоров'я, у душевних стражданнях яких зазнала фізична особа в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, у душевних стражданнях які особа зазнала в зв'язку з приниженням її честі, гідності та ділової репутації. Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 (зі змінами до пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру - немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а також враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки судом встановлено, що діями відповідача [PERSON] позивачці [PERSON] було завдано моральної шкоди, у зв'язку з пошкодженням її майна, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Враховуючи факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди, протиправність дій відповідача [PERSON], причинний зв'язок між такими діями та їх наслідками, а також вину відповідача [PERSON] в завданій моральній шкоді, суд приходить до висновку, щодо необхідності стягнення з нього на користь [PERSON], виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості у відшкодування моральної шкоди грошової компенсації в сумі 300 грн. Щодо вимог [PERSON] та [PERSON] діючих в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] про стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку, щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки належних та допустимих доказів в підтвердження зазначеного позивачі не надали. Також не підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення витрат на послуги таксі в сумі 700 грн., оскільки позивачами у відповідності до ст. 60 ЦПК України не надано доказів, які б підтверджували, що була необхідність користуватися послугами таксі, не надано розрахунку вартості щоденного користування послугами таксі. Крім того, відсутні докази, а саме платіжні документи, які б підтверджували оплату позивачем послуг таксі в сумі 700 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки [PERSON] судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial