Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія сертифікату серії [NUMBER] від 10.02.2000р. на право на земельну частку (пай) розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах у ВАТ «Насінницький радгосп «Перше Травня» с.Лиманське Ренійського району Одеської області, оформленого на ім`я [PERSON] ; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району від 21.07.2015р. про належність домоволодіння та про склад сім`ї [PERSON] ; копія заяви відповідача про прийняття спадщини від 08.09.2005р.; копія заяви позивача про прийняття спадщини від 08.09.2005р.; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району від 05.05.2015р.; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району від 05.05.2015р. про належність домоволодіння та про склад сім`ї [PERSON] ; копія рішення Лиманської сільської ради від 21.12.1993р. про приватизацію земельних ділянок під житлову забудову; копія заповіту [PERSON] від 14.06.2002р., оформленого на ім`я [PERSON] ; копія заповіту [PERSON] від 14.06.2002р., оформленого на ім`я [PERSON] ; копія свідоцтва про народження відповідача; копія свідоцтва про народження позивача; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку та земельної ділянки від 28.12.2018р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.11.2016р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є онуком, а відповідач - сином [PERSON] та [PERSON] За життя [PERSON] належало наступне майно: житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] (згідно даних погосподарської книги с.Лиманське); на підставі рішення Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області від 21.12.1993р. - земельна ділянка площею 0,15 га, розташована по [ADDRESS] , виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); на підставі сертифікату серії [NUMBER] від 10.02.2000р. на право на земельну частку (пай) - право на земельну частку (пай) розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах у землі, що перебуває у колективній власності ВАТ «Насінницький радгосп «Перше Травня» с.Лиманське Ренійського району Одеської області. На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 14.06.2002р. склав заповіт на ім`я відповідача, [INFO] - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 14.06.2002р. склала заповіт на ім`я відповідача, [INFO] - померла. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті батька відповідач звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь свого сина - [PERSON] (позивача у справі). Тоді ж, 08.09.2005р., позивач також звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого дідуся. Таким чином, спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття спадщини на користь позивача,а позивач заявив про прийняття ним спадщини юридично. Проте, незважаючи навіть на своєчасне звернення за прийняттям спадщини, оформити спадщину неможливо у зв`язку із тим, що у позивача відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів, перешкодою є також і те, що правовстановлюючі документи на нерухомість (житловий будинок) та на присадибну земельну ділянку не були оформлені власником, ним не були внесені ці об`єкти у державний реєстр та державний кадастр (тобто, не були дотримані правила щодо обов`язкової державної реєстрації права власності). Відповідач у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформив позивач. У нинішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказані земельну ділянку, будинок, земельну частку, про що 16.11.2016р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи (щодо права на земельну частку (пай)) позивач надати не може у зв`язку із втратою їх спадкодавцем. Інші документи (щодо будинку та присадибної земельної ділянки) взагалі не були оформлені спадкодавцем за його життя. Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення документів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії сертифікату неможливо оформити спадщину. Так як набуте за спадкуванням право власності позивачем не було оформлено, він не в змозі отримати дублікат правовстановлюючих документів про право власності на землю. Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку - при посвідченні договору купівлі-продажу, міни, дарування, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, спадкового договору, а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. На оригіналі правовстановлюючого документу нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця. Така ж ситуація склалася і відносно жилого будинку та права на присадибну земельну ділянку, правовстановлюючі документи на які взагалі не оформлювалися власником. Отже, після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну ділянку, земельний пай та житловий будинок, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняв спадщину за законом в порядку ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст.1273 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач на неї не претендує, відмовився від спадщини на його користь. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Як було встановлено судом, відповідач у справі є спадкоємцем за заповітом, але до спливу 6-тимісячного строку з моменту смерті свого батька він відмовився від прийняття спадщини на користь позивача. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначив позивач, після смерті дідуся у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові земельну ділянку, земельну частку та житловий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач також не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину юридично та фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по своєчасній подачі заяви про прийняття спадщини та фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій документів на земельну ділянку, пай та нерухомість, мешкання у житловому будинку, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо). Таким чином, позивач прийняв спадщину за законом в порядку ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст.1273 ЦК України. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на земельну ділянку, земельну частку та житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст.1273 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved