Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Відповідач [PERSON] у судові засідання, які призначалися на 19.12.2017р., 25.01.2018р., будучи належним чином сповіщений, не явився, про причину неявки суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути без її участі. Згідно із ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Позивачка проти заочного розгляду справи не заперечувала. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія посвідчення позивачки, що дає їй право на державну соціальну допомогу; копія рішення Ренійського райсуду від 05.03.2013р. про розірвання шлюбу сторін; копія свідоцтва про народження доньки [PERSON], [INFO]; копія соціальної характеристики на дитину від 19.11.2015р.; копія висновку ЛКК Одеського психоневрологічного диспансеру від 08.12.2011р.; копія консультативного висновку інституту соціальної і судової психіатрії; копія медичного висновку про дитину-інваліда Ренійської ЦРЛ; копія довідки лікаря-стоматолога; копія рахунку ТОВ «Смартлаб»; копія чеків аптеки про купівлю ліків; копії дорожніх квитків за напрямками Рені-Одеса, Одеса-Рені. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, зазначивши, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, рішенням Ренійського районного суду від 05.03.2013р. шлюб між ними було розірвано. У період шлюбу в них народилась донька [PERSON], [INFO], яка після розлучення залишилася мешкати із матір'ю - позивачкою у справі. Після розірвання шлюбу всі обов'язки щодо утримання та виховання неповнолітньої доньки несе позивачка, із позовом про стягнення аліментів до суду вона не зверталась. Донька сторін є інвалідом з дитинства з діагнозом: дитячий аутизм з якісними порушеннями соціальної реципрокності, комунікації, перцепторними порушеннями, розладом рецептивної мови (НР-ІІ рівня), когнітивною недостатністю, відповідною легкою розумовою відсталістю, афективною нестабільністю, порушенням активності та уваги. У зв'язку із хворобою, донька [PERSON] потребує постійного лікування, спостерігання та проходження курсів реабілітації у спеціальних медичних закладах. Позивачка постійно купує відповідні лікарські препарати, періодично проходить із дитиною обстеження у лікарів, які працюють у обласній дитячій лікарні, у зв'язку із чим виїжджає до м. Одеси. Позивачка просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, понесені нею у період 2014р.-2016р., а саме: кошти на лікування в розмірі 7373 грн. 41 коп. та дорожні витрати в розмірі 1200 грн. Всі витрати підтверджуються розрахунковими квитанціями та фіскальними чеками аптек, проїзними документами за напрямком Рені-Одеса, Одеса-Рені. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як виходить з наданих суду документів, у сторін у справі є донька, яка є інвалідом і потребує періодичного лікування, спостереження у спеціалізованих лікарняних закладах та соціальної адаптації. Хвороба дитини підтверджена відповідними висновками ЛКК, консультативними висновками, відповідними довідками як місцевого та обласного рівня медичних установ. Всі ці докази містяться у матеріалах справи і були досліджені судом. Необхідність у проходженні лікування доньки сторін, проходженні відповідних курсів терапій медичними препаратами також підтверджена консультативним висновком спеціалізованої поліклініки Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології. Факт понесення витрат позивачкою підтверджений чеками аптек та проїзними квітками. Предметом доказування при вирішенні цього спору є наявність у дитини сторін хвороби, лікування якої пов'язано з витратами у певній сумі. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог та доказів своєї участі в утриманні дитини відповідач суду не надав. Оцінюючи матеріальний стан відповідача, суд бере до уваги те, що ним у добровільному порядку аліменти на утримання дитини після розірвання шлюбу не сплачуються, за вирішенням питання матеріального утримання доньки у примусовому порядку позивачка не зверталася. Таким чином, позовні вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат на дитину є обґрунтованими, доказаними, суд задовольняє їх у повному обсязі. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в дохід держави в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved