Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

В вересні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.06.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №1165, який посвідчений приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Жук Л.М. Крім позивача [PERSON] у зазначеному будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі не проживають за даною адресою більше року. Враховуючи вищевикладене, позивач просить усунути порушення права власності позивача шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судові засідання, призначені на 02 жовтня 2019 року та 07 листопада 2019 року не з`явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином за адресою реєстрації, причини неявки суду не повідомили. Крім того, відповідачі повідомлялися про розгляд справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 16 червня 2004 року, який посвідчено приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Жук Л.М. та зареєстровано в реєстрі за №1165 (а.с.7). Як вбачається із довідки про склад сім`ї, виданої Балківською сільською радою №1146 від 15 серпня 2019 року, про те, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: власник [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Згідно акту про фактичне місце проживання (непроживання) від 05.08.2019 року, комісія у складі депутата Балківської сільської ради Василівського району Щербань І.І., разом з власником [PERSON] , в присутності мешканців села: [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , складено акт про те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] , більше одного року (а.с.9). Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вирішуючи спір, суд встановив, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не є членами сім`ї позивача та іншими особами, наведеними у ст.64 ЖК УРСР, тому до спірних правовідносин застосовуються положення статей 383, 391 ЦК України. Аналіз норм статті 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. За таких обставин, оскільки відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не є членами сім`ї позивача, не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство, не є власниками житла, зареєстровані у належному позивачу будинку, чим створюють перешкоди позивачу у здійсненні прав власника, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та усунути позивачу перешкоди в здійсненні права користування та розпорядження майном, а саме житловим будинком [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved