Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту громадянки України [PERSON], серії КК № 416500; копія паспорту громадянки України [PERSON], серії КМ № 253860; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 7749786 від 15.12.2006р.; копія заповіту про [PERSON] від 18.04.1991р. складений на імя [PERSON]; копія витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи) № 25114856 від 26.10.2010р.; копія довідки відділу Держземагенства у Ренійському районі про нормативну грошову оцінку спірних земельних ділянок; копія витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 25114868 від 26.10.2010р.; копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 35960834 від 03.12.2013р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] померлого 06.05.2011р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] померлої 06.04.2003р.; копія державного акту серії І-ОД № 005797 від 05.10.2001р. на право власності на земельну ділянку площею 3,69 га, оформленого на імя [PERSON]; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району від 14.11.2013р. № 3317; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району від 14.11.2013р. № 3316; копія листа Ренійської районної державної нотаріальної контори від 03.12.2013р. № 718/02-14; копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 22.11.2013р.; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.06.2015р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач є невісткою [PERSON] померлої 06.04.2003р. За життя [PERSON] належало на підставі державного акту серії І-ОД № 005797 від 05.10.2001р. про право власності на земельну ділянку - земельна ділянка розміром 3,69 га, розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На випадок смерті [PERSON] розпорядилась належним їй майном, 18.04.1991р. залишила на імя [PERSON] (чоловік позивача) заповіт. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини чоловік позивача [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття, проте він прийняв спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. 06.05.2011р. помер - [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене спадкове майно, яку він прийняв фактично після смерті матері, але юридично її не оформив. За життя він не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. Тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] (дружина) та відповідач [PERSON] (донька). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], ніхто із спадкоємців до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом не звертались. Однак, на момент смерті [PERSON] разом із ним мешкала позивач [PERSON] його дружина. Відповідач [PERSON] за прийняттям спадщини після смерті батька не зверталась, на неї не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивач. Позивач на день смерті чоловіка мешкала разом із ним, про що свідчить довідка Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області від 14.11.2013р. № 3317. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого чоловіка [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. [PERSON] померла 06.04.2003р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а чоловік позивача [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, чоловік позивача був спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері. Він у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на момент смерті [PERSON] мешкав разом із нею, вступив в управління та володіння земельною ділянкою, що належала померлій [PERSON] Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Таким чином, чоловік позивача прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, він не встиг юридично її оформити. 06.05.2011р. [PERSON] помер. Спадкові відносини після його смерті регулюються положеннями ЦК України 2003р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р. спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Вона на день смерті чоловіка мешкала разом із ним, про що свідчить довідка Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області від 14.11.2013р. № 3317. Відповідач [PERSON] за прийняттям спадщини після смерті батька не зверталась, на неї не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивач. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості, оскільки, як зясувалося була відсутня нормативна грошова оцінка земельної ділянки. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку.

Outcome: approved