Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила постановити рішення яким визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до ст. 130 ЦПК України, а тому зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином у порядку визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування 25 березня 2019 року оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України» на сторінці Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (а.с.36), причину неявки не повідомила, а тому зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивачку, свідків [PERSON] та [PERSON], суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 грудня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Супруненко А.М. та зареєстрованого в реєстрі за №4391, [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS] (а.с.11), що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2402040 від 23 грудня 2003 року (а.с.12). Згідно довідки про склад сім'ї Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №1558 від 03 жовтня 2018 року, в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.13). В 2008 році сімейно-шлюбні відносини між сином позивачки [PERSON] та невісткою, відповідачкою по справі, [PERSON] припинилися, тому [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] покинули будинок [ADDRESS], та почали проживати окремо. Відповідачі в спірному будинку не проживають більше 10 років, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 03 жовтня 2018 року (а.с.14), особистих речей в будинку не мають, відповідачі не сплачують комунальні послуги, не приймають участі в поточних косметичних ремонтах будинку, грошові кошти на утримання домоволодіння не надають. Відповідачка [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] вирішили добровільно покинути будинок, взявши всі свої речі вибули з житлового приміщення. Реєстрація відповідачів у будинку порушує права власника будинку [PERSON] на розпорядження житлом, яке перебуває виключно у її власності. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Тобто, для зняття з реєстрації місця проживання достатньо рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не проживають в будинку без поважної причини з 2008 року, у позивачки виникли перешкоди в користуванні своїм майном, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в [ADDRESS], що є підставою для зняття їх з реєстрації за вищевказаною адресою. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] повинно бути стягнено сплачений позивачкою судовий збір у розмірі по 234 грн. 94 коп. з кожного.

Outcome: approved