Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

В грудні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначила, що 24.02.2014 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] був укладений договір кредитної лінії №604 нп, відповідно до умов якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 3700,00 грн. зі сплатою 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строком на 24 фактичні місяці від дати отримання відповідачем кредиту до повного виконання зобов`язань. Того ж дня, з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором, укладені договори поруки між КС «Імперіал ЛТД», [PERSON] та [PERSON] за № 604 нп/1, а також між КС «Імперіал ЛТД», [PERSON] та [PERSON] за №604/2 відповідно. Позивач [PERSON] набула права вимоги до відповідачів за вказаним кредитним договоромна підставі договору відступлення права вимоги №1, укладеного з КС «Імперіал ЛТД» 15.10.2018 року . Позичальник [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 19356,47 грн., яку позивач просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 13.03.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 12.04.2019 року. Позивач та її представник до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзиви на позовну заяву не надали. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 24.02.2014 року КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] уклали кредитний договір №604нп, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3700,00 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості. Плата за користування кредитом відповідно до п.3.1 цього договору становить 70 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п.2.1 договору строк дії договору становить 24 фактичні місяці від дати отримання позичальником кредиту. Відповідно до п.2.3. договору, відповідач [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1. Договору. В якості забезпечення виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором №604нп від 24.02.2014 року міжКС «Імперіал ЛТД», [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки №604 нп/1. Також, міжКС «Імперіал ЛТД», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №604нп/2 від 24.02.2014 року. Відповідно до п. 1.1 договорів поруки, які є ідентичними за своїм змістом, поручителі зобов`язуються перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором №604 нп від 24.02.2014 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №604 нп від 24.02.2014 року відповідач [PERSON] станом на 15.11.2018 року має заборгованість перед КС «Імперіал ЛТД» у загальному розмірі 19366,47 грн. (сума позовних вимог - 19356,47 грн.), з яких: основна сума боргу - 3672,96 грн. (сума позовних вимог зі сплати основного боргу - 3662,96 грн.), заборгованість зі сплати відсотків 15693,51 грн. 15.10.2018 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги №1, відповідно до умов якого остання набула права вимоги та стала кредитором за договором кредитної лінії №604 нп від 24.02.2014 року. Суд вважає, що позивач [PERSON] не має правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості на свою користь за кредитним договором №604 нп від 24.02.2014 року, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, який слід врахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України. правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, який слід врахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України. Таким чином, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки остання не наділена правом здійснювати фінансові операції відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та, відповідно, не може бути кредитором за договором кредитної лінії №604 нп від 24.02.2014 року. Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати у розмірі 704,80 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed