Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідачем була надана розписка на загальну суму 40 000 гривень, яку відповідач зобов'язався повернути у термін до 25.09.2017 року. (а.с. 25). Розписка виконана відповідачем [PERSON] власноручно. Строк виконання договору сплинув, але [PERSON] зобов'язання не виконала, чим порушила вимоги статті 1049 ЦК України. Доказів, що борг відсутній, відповідач суду не надав. Форма договору позики, що передбачена статтею 1047 ЦК України, сторонами дотримана. В силу статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідачка з приводу оскарження договору позики до суду не зверталася. Згідно із ч. 2 ст. 1051 ЦК при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може грунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджена лише належними допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК). Належним чином підписаний договір є доказом передання грошей від Позикодавця до Позичальника. Таким чином, факт підписання відповідачем договору позики є доказом отримання ним від позивача позики в сумі 40 000 гривен. Із змісту розписки вбачається, що [PERSON] взяла в борг кошти у розмірі 40 000 грн. та зобов'язується їх повернути [PERSON] у строк до 25.09.2017 року. Наведене свідчить, що [PERSON] та [PERSON] уклади між собою договір позики, згідно з яким відповідач отримав у власність від позивача грошові кошти та зобов'язався повернути борг в обумовлений сторонами строк. За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В порушення умов договору позики відповідач до теперішнього часу не повернув позивачу грошові кошти, які передбачено договором, відповідач порушив зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума позики у розмірі 40 000 гривень. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач у позові просить стягнути 3% річних на суму займу у розмірі 40 000 грн. за період часу з 25.09.2017 року по 16.08.2018 року у розмірі 1 071 грн. 79 коп. Оскільки період, за який необхідно стягнути три відсотки річних складає з 25.09.2017 року по 16.08.2018 рік, тобто 326 днів, то три відсотки річних за вказаний період складатимуть 40 000 х 3% / 365 х 326 = 1 071 грн. 79 коп. Таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума 3% річних у розмірі 1 071 гривен 79 коп. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. Тому, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати, які були понесені позивачем при звернені до суду.

Outcome: approved