Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

В грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Уні Кредит Лізинг» (далі - ТОВ «Уні Кредит Лізинг») звернулося до суду з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просить стягнути з відповідачів на свою користь в рівних частинах борг в сумі 262327,46 грн., з яких 152269,49 грн. - заборгованості зі сплати лізингових платежів, 3000,00 грн. - збитків, 5131,71 грн. - пені, 9640,14 грн. - інфляційних витрат, 3% річних в розмірі 861,88 грн., 91424,24 грн. - неустойки, мотивуючи свої вимоги наступним. Так, 30 травня 2011 року між ТОВ «Уні Кредит Лізинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тесла Україна» (далі - ТОВ «Тесла Україна») було укладено Договір фінансового лізингу №2710L11/00-LD (далі - Договір лізингу), відповідно до умов якого позивач передав третій особі предмети лізингу, а саме два транспортних засоби марки BMW, модель 528і, номер шасі, кузова [NUMBER] та [NUMBER], вартість яких на момент передачі становила 659276,60 грн. та 636162,52 грн. відповідно, за що третя особа зобов`язалася сплачувати лізингодавцю лізингові платежі, інші комісії, які зазначені в Додатку «Тарифи» до цього Договору лізингу. Натомість починаючи з березня 2014 року третя особа перестав виконувати свої зобов`язання, у зв`язку з чим позивач 12 травня 2015 року розірвав Договір лізингу в односторонньому порядку. 30 травня 2011 року в забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним Договором лізингу між ТОВ «Уні Кредит Лізинг», ТОВ «Тесла Україна» та [PERSON] укладено договір поруки №2710L11/00/SUR та договір поруки №2710L11/01/SUR між ТОВ «Уні Кредит Лізинг», ТОВ «Тесла Україна» та [PERSON], згідно яких поручителі відповідають перед позивачем за зобов`язанням по Договору лізингу кожний солідарно із третьою особою. Так, позивач зазначає, що 26 травня 2014 року відповідачам по справі було надіслано вимоги про наявність заборгованості за Договором лізингу, проте останні залишили їх поза увагою. Посилаючись на норми цивільного кодексу України в частині, що регламентують забезпечення зобов`язань порукою, позивач просить суд стягнути заборгованість з відповідачів в рівних частинах, оскільки між собою вони не виступають солідарними боржниками (а.с.2-10, 78) В судове засідання сторони та третя особа не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.57-59, 65-66, 75-77) Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, окремо зазначив, що позовні вимоги в обсязі викладеному судом вище підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.83) Зважаючи на те, що в матеріалах справи наявні докази для встановлення дійсних взаємовідносин сторін, а відповідачі будучи повідомлені про розгляд справи в судове засідання не з`явилися, заяв чи клопотань щодо перенесення розгляду справи не подавали, в свою чергу, представник позивача наполягає на винесенні рішення по справі в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути справу відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України, про що судом винесена відповідна ухвала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Саме на сторони цивільно-процесуальним законом покладений обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Законом (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що 30 травня 2011 року між ТОВ «Уні Кредит Лізинг» та ТОВ «Тесла Україна» укладено Договір фінансового лізингу№2710L11/00-LD (далі - Договір лізингу), відповідно до умов якого позивач передав третій особі предмети лізингу, а саме два транспортних засоби марки BMW, модель 528і, номер шасі, кузова [NUMBER] та [NUMBER], вартість яких на момент передачі становила 659276,60 грн. та 636162,52 грн. відповідно, за що третя особа зобов`язалася сплачувати лізингодавцю лізингові платежі, інші комісії, які зазначені в Додатку «Тарифи» до цього Договору лізингу (а.с.25-35, 36-40) 30 травня 2011 року в забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним Договором лізингу між ТОВ «Уні Кредит Лізинг», ТОВ «Тесла Україна» та [PERSON] укладено договір поруки №2710L11/00/SUR та договір поруки №2710L11/01/SUR між ТОВ «Уні Кредит Лізинг», ТОВ «Тесла Україна» та [PERSON], згідно яких поручителі відповідають перед позивачем за зобов`язанням по Договору лізингу кожний солідарно із третьою особою (а.с.11-14, 15-18) Згідно п.п.d) п.1.2.2 Договору лізингу строк лізингу закінчується, зокрема, в день, визначений в повідомленні про відмову від даного договору за ініціативою лізингодавця або лізингоодержувача у випадках, передбачених цим договором та/або чинним законодавством. Право позивача відмовитись в односторонньому порядку від Договору фінансового лізингу прямо передбачено п.п.d) п.11.2 Договору фінансового лізингу. Так, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 28 січня 2015 року по справі за позовом ТОВ «Уні Кредит Лізинг» до ТОВ «Тесла Україна» про стягнення грошових коштів за Договором лізингу, з огляду на тривале прострочення оплати лізингових платежів більше ніж 30 днів, ТОВ «Уні Кредит Лізинг» 22 квітня 2014 року на адресу ТОВ «Тесла Україна» надіслав повідомлення №3877 про відмову від Договору лізингу та повернення предметів лізингу. І саме внаслідок порушення ТОВ «Тесла Україна» умов Договору лізингу щодо сплати лізингових платежів, ТОВ «Уні Кредит Лізинг» розірвав Договір лізингу в односторонньому порядку з 12 травня 2014 року. Апеляційний господарський суд чітко зазначив, що Договір лізингу є припиненим з цієї дати (а.с.84-86) Крім того, сам позивач не заперечує той факт, що Договір лізингу відповідно до положень ч.2 ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг» є розірваним з 12.05.2014 року, зазначаючи про це в позовній заяві (а.с.8) Натомість, Київський апеляційний господарський суд вказав на те, що домовленість сторін угоди (ТОВ «Уні Кредит Лізинг» та ТОВ «Тесла Україна») про її розірвання не виключає проведення між ними розрахунків за зобов`язаннями, що виникли до розірвання угоди, в тому числі застосування заходів майнової відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань з урахуванням умов договору та структури лізингових платежів вже після спливу 12 травня 2014 року. Відтак, вимоги ТОВ «Уні Кредит Лізинг» до ТОВ «Тесла Україна» про стягнення заборгованості за Договором лізингу було задоволено повністю та стягнуто на користь ТОВ «Уні Кредит Лізинг» 152269,49 грн. - заборгованості зі сплати лізингових платежів, 3000,00 грн. - збитків, 5131,71 грн. - пені, 9640,14 грн. - інфляційних витрат, 3% річних в розмірі 861,88 грн., 91424,24 грн. - неустойки та 5246,55 грн. - витрат зі сплати судового збору (а.с.84-86) Проте, зазначене правило не може бути застосовано до відносин позивача із поручителями за цим Договором лізингу, оскільки застосування заходів майнової відповідальності до поручителя через невиконання боржником за основним договором своїх зобов`язань можливо тільки протягом дії договору поруки. Відповідно до п.3.8 Договорів поруки між сторонами їх дія закінчується через 3 роки після настання дати платежу, вказаної у відповідному графіку лізингових палтежів Договору фінансового лізингу (а.с.12) Однак, відповідно до ч.2 ст.598 ЦК України основне зобов`язання може бути припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це передбачено договором між ними. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч.2 ст.653 ЦК України) Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Статтею 559 ЦК України передбачено умови припинення договору поруки, серед яких самостійною умовою виступає припинення забезпеченого порукою зобов`язання, відтак в даному випадку п.3.8 Договору поруки застосуванню не підлягає (ч.1 ст.559 ЦК України) (а.с.12) А за викладених позивачем обставин навіть з вимогою до поручителів перший раз позивач звернувся 26 травня 2015 року, за умови що основне зобов`язання припинилося 12 травня 2015 року (а.с.19-24) Верховний Суд України в постанові по справі №6-129цс12 від 07.11.2012 року зазначив, що відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки. Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що порука припиняється в разі припинення основного зобов'язання. Висновок Верховного Суду України не може в силу ст.360-7 ЦПК України бути залишений поза увагою суду першої інстанції під час прийняття рішення по цій справі. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з поручителів на користь позивача зазначеної заборгованості. Представлені ж позивачем документи на підтвердження своїх позовних вимог взагалі свідчать про те, що окрім безпосередньо підписання вищезазначених договорів, всі обставини по справі позивач підтверджує набувшим чинності рішенням Київського апеляційного господарського суду, як то передачу предметів лізингу, порушення ТОВ «Тесла Україна» своїх зобов`язань тощо. Крім того, звертає увагу на себе і та обставина, що позивач скориставшись своїм правом, передбаченим ст.543 ЦК України, звернувся до суду господарської юрисдикції із позовом до основного боржника, отримавши рішення, яке вже набуло чинності, про стягнення заборгованості за Договором лізингу, після чого звернувся до суду загальної юрисдикції із позовом до поручителів про стягнення такої ж самої суми заборгованості за тим самим Договором лізингу, незважаючи на те, що згідно ч.1 ст.543 ЦК України позивач вже скористався своїм правом та звернувся до суду з позовом до одного із солідарних боржників про стягнення з нього всієї суми заборгованості. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed