Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON], Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON], державний нотаріус Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 16 лютого 2017 року помер [PERSON] За життя, [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого, на випадок своєї смерті, заповідав належну йому квартиру [ADDRESS] позивачу [PERSON] Позивач, після смерті [PERSON], у шестимісячний строк звернувся до Шостої Дніпровської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Разом із цим, під час оформлення спадщини, позивачу стало відомо про наступні факти. Начебто, 20 лютого 2003 року [PERSON] продав належну йому вищезазначену квартиру [PERSON], який, начебто, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №939, бланк ВАЕ №295130. Пізніше, 24 червня 2017 року, [PERSON] продала спірну квартиру [PERSON], який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №588, бланк НМА №132070. 04 серпня 2017 року [PERSON] продала спірну квартиру [PERSON], який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №800, бланк НМЕ №674466. Станом на день подання позову, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] Однак [PERSON] проживав у [INFO] разом із позивачем до своєї смерті та свою квартиру нікому не продавав. Ніякі інші особи у квартирі не проживали та про наявність у них права власності на квартиру не заявляли. Крім того, в листі Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 24 жовтня 2017 року, надісланого прокурору Дніпровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області, щодо надання інформації про договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №939, укладеного між [PERSON] та [PERSON] зазначено наступне: згідно відомостей з реєстру нотаріальних дій та нарядів договорів відчуження квартир у справах приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за вищезазначеними даними була вчинена інша дія від іншої особи; 20 лютого 2003 року був використаний нотаріусом реєстровий номер 339 реєстровий номер 939 був використаний 19 травня 2003 року. Також вищезазначена квартира станом на 31 грудня 2012 року в ДМБТІ Дніпроептровскьої обласної ради була зареєстрована за [PERSON] На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст.16,392,1216,1270,1296-1298 ЦК України просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 20 лютого 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №939 та визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] корнія Васильова, [INFO], який помер 16 лютого 2017 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона працювала медичною сестрою у лікарні та періодично приходила до квартири [ADDRESS], в якій проживав [PERSON] та позивач. В останнє приходила до вищезазначеної квартири у 2017 році. З приводу укладання договорів купівлі-продажу їй нічого невідомо. В судовому зсіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавали, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до\~ст.ст.280,289 ЦПК України\~ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON], державний нотаріус Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявились, про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавали. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача є частково необґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 16 лютого 2017 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №7655310 повторно виданого 16 серпня 2017 року Індустріальним районним у м.Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.9). За свого життя, а саме 25 січня 2017 року, [PERSON] склав нотаріально посвідчений заповіт, відповідно до якого, на випадок своєї смерті, заповідав належну йому квартиру [ADDRESS] позивачу [PERSON] (а.с.10). [PERSON], після смерті [PERSON], звернулась до Шостої Дніпровської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Разом із цим, постановою державного нотаріуса до Шостої Дніпровської нотаріальної контори [PERSON] від 06 жовтня 2017 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом померлого 16 лютого 2017 року [PERSON], а саме на квартиру №33 у м.Дніпро, вул.Б.Хмельницького, буд.13, у звязку із тим, що у спадкоємця відсутні документи на спадкове майно (а.с.11). Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №96475150, станом на 06 вересня 2017 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.15). Підставою виникнення права власності у [PERSON] на вищезазначену квартиру зазначено договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 800, виданий 04 серпня 2017 року, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до копії вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири від 04 серпня 2017 року, [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.14). В свою чергу, [PERSON] стала власником вищезазначеної квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого [PERSON] купила спірну квартиру у [PERSON] (а.с.13). [PERSON] набула права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 лютого 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] на бланку серії ВАЕ №295130 та зареєстрованому в реєстрі за номером 939 (а.с.12). Відповідно до\~ст.215\~ЦК України підставою недійсності\~правочину\~є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин\~підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно листа Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 24 жовтня 2017 року №194/01-21, надісланого прокурору Дніпровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області, щодо надання інформації про договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №939, укладеного між [PERSON] та [PERSON] зазначено наступне: згідно відомостей з реєстру нотаріальних дій та нарядів договорів відчуження квартир у справах приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за вищезазначеними даними була вчинена інша дія від іншої особи; 20 лютого 2003 року був використаний нотаріусом реєстровий номер 339 реєстровий номер 939 був використаний 19 травня 2003 року (а.с.44). Крім того, вищезазначена квартира станом на 31 грудня 2012 року в ДМБТІ Дніпроептровскьої обласної ради була зареєстрована за [PERSON], що підтверджується листом ДМБТІ Дніпроептровскьої обласної ради від 25 жовтня 2017 року №14368. Відомостей про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] також не містить й інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №96475150 (а.с.15). Враховуючи той факт, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 20 лютого 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] фактично не був зареєстрований за життя [PERSON], суд приходить до висновку, що вищезазначений договір укладений з порушенням норм ч.4 ст.203 ЦК України та на підставі ст.215 ЦК України його слід визнати недійсним. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], [INFO], який помер 16 лютого 2017 року, суд зазначає наступне. За приписами\~ст.1268 ЦК України, спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом відповідно до\~ст.1217 цього ж Кодексу. Виходячи з аналізу наведених правових норм, судом встановлено, що позивач прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а отже спадщина належить позивач з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, з 16 лютого 2017 року. Разом із цим, як вже зазначалось судом вище, після вчинення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 20 лютого 2003 року, спірна квартира відчужувалась ще за двома договорами купівлі-продажу. На момент розгляду вищезазначеної цивільної справи, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], який не є відповідачем у справі. Відповідно до п.21,22 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, повязаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, повязані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами ст.ст.387,388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами ст.ст.387,\~388 ЦК України. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача. Якщо в такій ситуації предявлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені ст.ст.387,388 ЦК України. У звязку з цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст.388 ЦК України\~звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Аналогічна правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 грудня 2015\~року у справі № 6-140цс14. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника, а тому позивач, як спадкоємець майна померлого [PERSON], успадкувала право на витребування майна з чужого незаконного володіння. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], [INFO], який помер 16 лютого 2017 року, задоволенню не підлягають, оскільки належним способом захисту в цьому випадку є подання позивачем віндикаційного позову до [PERSON] про витребування спірної квартири від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі викладеного,

Outcome: partial