Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Позивач подала до Арбузинського районного суду Миколаївської області позов, яким висунула вимоги про стягнення із [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зокрема, позовні вимоги обґрунтувала тим, що від шлюбу з відповідачем, який на цей час розірваний, має неповнолітню доньку, яка проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. У той час, як відповідач участі у вихованні та утримання дитини не приймає. Тож, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Процесуальні дії у справі Спрощене позовне провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2021 року. Позиція сторін Позивач в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце була повідомлена належно, надала до суду заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності. Паралельно зазначила про підтримання висунутих нею та вимог та про відсутність з її боку заперечень щодо ухвалення заочного у справі рішення. Відповідач в судове засідання також не прибув, про його дату, час і місце повідомлявся шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та публікації оголошення на офіційному веб сайті судової влади України у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно, відповідач вважається таким, що повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, відповідач причин своєї неявки до суду не вказував, будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, не направляв, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належно в силу положень ч.9 ст. 10, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування усіх передумов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не прибув, причин своєї неявки не вказав, відзив на позов не подав, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. За такого, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснювалось,\~позаяк,\~жоден із\~учасників справи\~у судовому\~засіданні присутнім\~не був.\~ Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених сторонами У свою чергу, суд, дослідивши надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, встановив наступні обставини, відповідні їм правовідносини і зробив такі висновки. В судовому засіданні установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 05 листопада 2018 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , батьком якої у свідоцтві про народження [NUMBER] , що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції у Миколаївській області 09 грудня 2015 року, зазначено відповідача [PERSON] . Наразі дитина проживає разом з матір`ю, окремо від відповідача, і перебуває на її утриманні. Протилежного відповідачем не спростовано. Між тим, стаття 180 СК України установлює обов`язок батьків утримувати дитину/дітей до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок, виходячи із аналізу вказаної правової норми, стосується обох батьків, у тому числі й того з них, хто проживає окремо від дитини. При цьому, способи виконання батьками такого роду обов`язку визначаються за домовленістю між ними, а за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі ( ч.1,2 ст. 181 СК України). Та у цьому випадку, суд не установив наявності між сторонами домовленості щодо способів утримання їхньої спільної дитини, чи то у грошовій, чи то у натуральній формі, про що, зокрема, свідчить звернення до суду із цим позовом. За такого, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормою ч.3 ст. 181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При заявленні вимог у частці ж від заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, як має місце у цьому випадку, остання визначається судом ( ч.1 ст. 183 СК України). \~ \~ \~ \~Та у будь якому випадку при визначення розміру аліментів суд ураховує обставини, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України, а також те, що розмір аліментів у жодному разі не може бути меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~При цьому, суд виходить із того, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини ( ч.2 ст. 182 СК України) і не може бути меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тож, інтереси та потреби дитини превалюють у даному, конкретному випадку, у той час, як відповідач повинен нести відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку і належного забезпечення дитини. Отже, суд, у контексті установлених ним фактичних обставин, із числа тих, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, що заявлений позивачем, тобто, 1/4 частини його заробітку (доходу), але у будь якому випадку не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд виходив із того, що у\~справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини\~наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). У\~статті 7\~СК України\~визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. \~ \~ \~ \~Згідно із частинами другою та четвертою\~статті 155 СК України\~батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права\~батьків щодо дитини є похідними\~від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд, крім того, не установив обставин, що передбачені ст. 188 СК України. До того ж, за правилами ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду із дня пред`явлення позову, а тому у цій ситуації їх слід стягувати з 06 липня 2021 року, тобто з дня пред`явлення позову до суду та згідно п.1 ч. 1\~ст.\~430\~ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат На підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від 8 липня 2011 року\~ № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Тож, у цьому випадку, з урахуванням задоволення позову, він підлягає розподілу за правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, має бути покладений на відповідача. Вирішуючи дане питання, суд виходив із положень ст. 176 ЦПК України щодо ціни позову, а також із того, що згідно ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» він не може бути меншим, аніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на сьогоднішній день становить 908,00 грн. З цих мотивів,

Outcome: approved