Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що шлюб з відповідачкою розірвано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області 25 квітня 2012 р., після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. Відповідачка не дає йому можливості реалізувати право на участь у вихованні дитини та у спілкуванні з нею. Так, він звертався до органу опіки та піклування для вирішення питання щодо визначення його участі у вихованні дитини та спілкування з нею. Рішенням виконкому Харківської міської ради № 897 від 28.12.2016 встановлено порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , для чого визначено час: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв, щосереди з 18 год.00 хв. до 20 год.00 хв., три тижні під час літніх канікул, 1/2 частину зимових канікул. У січні 2017 року позивач вже звертався до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просив зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у його спілкуванні з дочкою - [PERSON] , [INFO] , та участі у її вихованні. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17 січня 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні задоволено частково. Зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з дочкою - [PERSON] , [INFO] , та участі у її вихованні. Встановлено порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , визначивши час з відвідуванням місця проживання батька без присутності матері: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв, щосереди з 18 год.00 хв. до 20 год.00 хв., три тижні під час літніх канікул, 1/2 частину зимових канікул, за згодою дитини. 19 лютого 2018 року Ленінським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист № 635/402/17. На виконання вищезазначеного виконавчого листа 13 березня 2018 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському на Новобаварському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області В`юнником Костянтином Сергійовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55967611. Однак, боржник відмовилася добровільно виконувати рішення по справі № 635/402/17. 14 червня 2018 року було винесено [PERSON] вимогу виконавця, якою вимагалося виконати рішення Ленінського районного суду м. Харкова справі №635/402/17 від 17 січня 2018 року про встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , визначивши час з відвідуванням батька без матері: 1,3 субота та 2,4 неділя місяця з 10.00-до 18.00, щосереди з 18.00 до 20.00, три тижні під час літніх канікул, 1/2 частину зимових канікул, за згодою дитини, за адресою: [ADDRESS] та встановлено строк виконання рішення суду до 02 липня 2018 року. 04 жовтня 2018 року, 11 жовтня 2018 року та 22 жовтня 2018 року постановами державного виконавця було накладено штрафи на [PERSON] за його невиконання. На даний час у позивача виникла необхідність у змінені порядку участі у вихованні доньки [PERSON] , змінивши місце зустрічі з дитиною та збільшивши час перебування з нею на літніх канікулах. Відповідач звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про зміну порядку участі батька у вихованні дитини та встановлення чіткого часу спілкування з дитиною. Як зазначає позивач за зустрічним позовом, відповідач тривалий період часу не належним чином виконує вимоги рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 січня 2018 року, штучно створює умови для неправомірного притягнення [PERSON] до відповідальності та вдається до психологічного маніпулювання, шляхом зловживання своїми процесуальними правами. [PERSON] просить зобов`язати [PERSON] провідувати та забирати неповнолітню [PERSON] , [INFO] , у чітко визначений судовим рішенням час за її місцем проживання, та зобов`язати [PERSON] завчасно (за одну годину) повідомляти її про свій намір відвідати/забрати неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , або про обставини, через які [PERSON] не може відвідати/забрати дитину у встановлені судом день та час шляхом здійснення його дзвінка. Встановити порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , визначивши час з відвідуванням місця проживання батька без присутності перша субота та четверта неділя місяця в чітко визначений час - з 10 год. 00 хв. До 18 год 00 хв., два тижні під час літніх канікул, 1/2 частини зимових канікул, але за згодою дитини, та із завчасним (за одну годину) повідомленням [PERSON] про свій намір відвідати/забрати неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , шляхом здійснення [PERSON] їй телефонного дзвінка. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 02.11.2018 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способів участі у її вихованні. 27.02.2019 року позивач за первісним позовом надав до суду письмовий відзив. У відзиві позивач просить відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, посилаючись на те, що [PERSON] вводить в оману суд, всі доводи її не відповідають дійсності. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2019 року прийнято зустрічну позовну заяву, об`єднано з первісною позовною заявою та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Також позивач зазначив, що вже був спір про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способу участі у її виховані, а розлучення дитини з батьком жодним чином не йде дитині на користь, а лише заважає її повноцінному розвитку, обмеження його у спілкуванні з дитиною є порушенням прав батька і дитини. Відповідачка та її представник підтримали свою позицію, викладену в зустрічній заяві із врахуванням доводів висновку Департаменту служб у справах дітей. Вони просили не визначати день побачень у будній день у вечері, оскільки дитина знаходиться у навчальному закладі до 18 год.30 хв., та в період шкільних канікул , тому що [PERSON] морально «ближча» до матері і хоче проводити саме з нею якнайбільше часу, і це може викликати незручності в тому числі для дитини. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши суду висновок щодо встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, та заяву про слухання справи за відсутністю їх представника. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 12 червня 2009 року. Від шлюбу мають дитину, [PERSON] , [INFO] . На підставі заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 квітня 2012 р., яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Після його розірвання дитина залишилась проживати з матір`ю. Підставою звернення до суду стало те, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі батька у вихованні дитини, позивач не має регулярної можливості спілкуватися з нею та приймати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Вказаною нормою закону гарантовано право того з батьків, хто проживає окремо, на особисте побачення з дитиною, тобто без присутності інших осіб, в тому числі й іншого з батьків. Частиною 2 ст. 159 СК України встановлено, що суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи лише в окремих випадках і якщо це викликано інтересами дитини. В цьому випадку суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, місця та часу їхнього спілкування. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства передбачено», що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ці норми закріплені також в статті 141 Сімейного Кодексу України де вказано, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Вказані норми, що до відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини передбачені і Конвенцією ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), а саме стаття 18 Конвенції наголошує, що батьки несуть основну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 142 Сімейного Кодексу України зазначає, що діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. В статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а також батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Згідно із частиною 8 статті 7 Сімейного Кодексу України, «регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Отже, із системного тлумачення частини 1 статті 3 Конвенції «Про права дитини», ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ч.1 Закону). З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з ним, необхідно визначити спосіб участі позивача у вихованні малолітньої дочки шляхом систематичних побачень. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (стаття 19 СК України). Фактично судом встановлено, що малолітня дитина, [PERSON] , проживає з матір`ю [PERSON] Судом із поданих сторонами доказів та пояснень встановлено, що між батьками малолітньої дитини склалися неприязні відносини і вільно досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у її вихованні та спілкуванні із нею вони не можуть. Судом не встановлено обставин, які свідчать про неприйнятність поведінки батька, що може створити загрозу чи небезпеку для дитини, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 142 від 12.02.2019 року рекомендовано за доцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , визначивши час: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10-00 до 20-00 год.; щосереди з 17-00 до 20-00 год., 30 календарних днів під час літніх канікул; Ѕ частина зимових, осінніх, весняних канікул, без присутності матері, за згодою дитини. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини»(ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. За нормами ст. 171 Сімейного кодексу України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. В судовому засіданні малолітня [PERSON] , якій на час розгляду справи виповнилось 10 років, висловлювала своє небажання бачитись та проводити час з батьком. Однак, це в більшій мірі стосувалося неспроможності органів державної влади сприяти налагодженню та забезпеченню спілкування між батьком та дитиною після розірвання шлюбу з її матір`ю. При з`ясуванні думки дитини, батько та мати дитини залишили зал судового засідання. Заслуховування проведено у присутності представника служби у справах дітей, яка підтвердила готовність дитини до діалогу та спроможність відповідати на питання щодо встановлення порядку участі у вихованні. Відповідаючи на питання малолітня [PERSON] пояснила, що проживає разом з матір`ю, вважає спілкування з батьком неприємним для себе, та відмовляється від нього. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Закріплення права батьків та дитини на спілкування у чинному законодавстві України, відповідає світовим стандартам захисту прав дитини. Стаття 9 Конвенції прав дитини передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди їх психічному і фізичному здоров`ю. Такі ж положення містяться у ст. ст. 14,15 Закону України «Про охорону дитинства». Визнання права батьків та дітей на спілкування є правовим засобом забезпечення права дитини на належне батьківське виховання, а також правовою гарантією належного здійснення батьками своїх обов`язків щодо виховання дитини. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини. Зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків в майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини. Крім того, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Суд, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, вирішив відповідно до свого внутрішнього переконання, досліджуючи в повній мірі обставини справи, в спірних правовідносинах, з урахуванням доказів, в обґрунтування їх належності. Крім того, надає оцінку зібраним доказам як в цілому так і окремо, зокрема, щодо інформації, яку містять електронні документи (в тому числі фотографії, відеозаписи), з їх відтворенням та демонтрацією. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Враховуючи позицію служби у справах дітей, позитивні якості батька, належний матеріальний його стан, інтереси дитини, суд вважає, що є всі необхідні умови для особистого спілкування батька з дитиною, з урахуванням вікових особливостей її психоемоційного розвитку, пристосування до материнського піклування і вважає, що в цьому віці доцільно встановити такий порядок участі позивача у вихованні дитини, який би передбачав можливість спілкування за відсутністю матері, можливо встановити у такий спосіб : -кожної першої, третьої суботи та другої, четвертої неділі місяця з 10.00 год. до 20-00 год., місце зустрічі батька з дитиною, визначити за місцем проживання дитини, з відвідуванням місця проживання батька без присутності матері, за згодою дитини; -кожну середу з 17-00 год. до 20-00 год. з відвідуванням місця проживання батька без присутності матері, за згодою дитини; - 30 календарних днів під час літніх канікул, Ѕ частина зимових, осінніх, весняних канікул, без присутності матері. Крім того, суд вважає можливим частково задовольнити вимогу позивача щодо встановлення йому часу для спільного оздоровчого відпочинку з донькою протягом літнього періоду. Однак, при цьому суд вважає за доцільне, враховуючи інтереси матері та дитини, покласти на батька обов`язок узгоджувати період виїзду з дитиною на оздоровчий відпочинок та місце такого відпочинку з урахуванням стану здоров`я дитини та інших обставин, які можуть бути перешкодою для такого відпочинку. Це не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає її нормальному розвитку і відповідає обсягу обов`язків та прав батька щодо доньки. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Суд з цього робить висновок, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами і для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката на представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті стороною або третьою особою та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних виплат. За частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З первісної та зустрічної позовної заяви вбачається, що сторони по справі просили стягнути на свою користь судові витрати в рахунок правової допомоги, але ніяких доказів (договір про надання правової допомоги, угоду до договору про надання юридичних послуг, довідку про оплату, детальний розрахунок вартості правових послуг, звіт про виконану роботу адвокатом, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, тощо) не надали. Відповідно до ст.141 ч.3 п.10 при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній частину судових витрат. Щодо стягнення коштів про надання правової допомоги, суд, в цій частині, відмовляє за недоведеністю. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial