Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі. [PERSON] звернувся до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 02 червня 2020 року. Ухвалою суду від 18 червня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Представником третьої особи 30 червня 2020 року подано до суду пояснення по справі. Підготовче провадження у справі закрито 17 серпня 2020 року, судовий розгляд справи призначено на 24 вересня 2020 року. На призначену дату судового розгляду сторони не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, проти її заочного розгляду [PERSON] не заперечив. Відповідач, яка належним чином сповіщена про час і місце розгляду справи, не повідомила про причини неявки у судове засідання, відзиву на позов не подала. Ухвалою суду постановлено провести заочний розгляд цієї справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтуванні позову позивач [PERSON] вказує, що він є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідач була зареєстрована та проживала у вказаному житлі з 13 квітня 2000 року як член сім`ї власника житла. На початку 2014 року відповідач виїхала із згаданого будинку, вивезла особисті речі, за місцем реєстрації не проживає і не з`являється. З моменту зміни місця проживання відповідач не виявила бажання знятись з реєстраційного обліку. У зв`язку наведеним позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] , та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Стислий виклад позиції відповідача. Відповідач будь-яких заяв по суті справи не подавала. Стислий виклад позиції третьої особи. Любешівська селищна рада у письмових поясненнях не заперечила проти задоволенні позовних вимог [PERSON] у частині визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням позивача. Проте позовні вимоги у частині зобов`язання Любешівської селищної ради зняти відповідача з реєстраційного обліку до задоволення не підлягають з огляду на положення частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносини з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 січня 2015 року щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним № 32325889 позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Відповідно до відомостей будинкової книги відповідач [PERSON] зареєстрована у цьому житлі з 13 квітня 2000 року. Актом про фактичне місце проживання громадян Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області від 17 лютого 2020 року встановлено, що [PERSON] зареєстрована у будинку по [ADDRESS] з 13 квітня 2000 року, але за вказаною адресою не проживає з 2014 року. Норми права, які застосував суд. Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України (далі -- ЦК) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. У відповідності з частиною першою статті 383 ЦК власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Аналогічна норма міститься у частині першій статті 156 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК). Статтею 391 ЦК визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою статті 163 ЖК у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. У відповідності з частиною першою статті 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 395 ЦК речовими правами на чуже майно зокрема є право користування (сервітут). Відповідно до\~частини другої\~статті 406\~ЦК сервітут\~може бути\~припинений за\~рішенням суду\~на вимогу\~власника майна\~за наявності\~обставин,\~які мають\~істотне значення. Відповідно до статті 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із статтею 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно з статтею 3 цього Закону реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до статті 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Мотиви суду щодо позовних вимог. У відповідності з частиною першою статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи дослідженні у ході судового розгляду докази, законодавство, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення. Відповідач, будучи зареєстрована в житловому будинку, який належить позивачу, тривалий час не проживає в ньому. Обставин, які б вказували на поважність причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання, не встановлено. Таким чином, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням позивача. Разом з цим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті\~71,\~72,\~116, 156 ЖК;\~стаття 405 ЦК). Така правова позиція роз`яснена у постанові Верховного Суду України від 16 лютого 2012 року №6-57цс11. З огляду на викладене, суд вважає що ця позовна вимога є зайвою, оскільки задоволення вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання. Питання розподілу судових витрат. На момент ухвалення судового рішення у матеріалах справи відсутні відомості про понесені сторонами судові витрати. Позивач звільнений від оплати судового збору при поданні позовної заяви. Таким чином, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК необхідно стягнути з відповідача судовий збір у розмірі ставки для вимог немайнового характеру. Враховуючи наведене,

Outcome: partial