Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом, в якому просило суд стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором від 20.05.2008 в розмірі 116870,50 грн. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20.05.2008 між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, його заборгованість за кредитом станом на 31.08.2018 становить 116870,50 грн. У відповіді на відзив позивач вказав, що з виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, частково погашав заборгованість за договором та знову користувався кредитними коштами. Зазначив, що погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів, розмір та строки внесення яких визначено в тарифах. Відповідно до умов і правил, у разі закінчення строку дії карта продовжується Банком на новий строк, шляхом приєднання нової карти до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку. Звертав увагу, що ним не пропущено позовну давність, оскільки остання картка, видана відповідачу діяла до 05.2016, а звернення до суду із позовом - 18.11.2018. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач надіслав суду відзив на позов, в якому зазначив, що з вимогами позивача не погоджується в повному обсязі. Вказав, що позивачем не було надано доказ, на який він посилається в позовній заяві - «Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти». Вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом, який би підтверджував розмір заборгованості. Зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки останній платіж по сплаті кредиту відбувся 19.07.2015, а по сплаті відсотків- 16.06.2015. Тобто, право позивача на звернення до суду виникло з 25.08.2015, однак позовна заява підписана 08.11.2018. «Пам`ятка клієнта», яка була невід`ємною частину договору позивачем не видавалась. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 18 квітня 2019 року судом було постановлено ухвалу про витребування від АТ КБ «Приватбанк» документів. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено, що 20 травня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № [NUMBER] , зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. [PERSON] ознайомилась та погодилась з Умовами надання банківських послуг та тарифами банку. Своїм підписом на анкеті-заяві вона підтвердила факт отримання інформації про умови кредитування в Приватбанку. Пунктами 6.5., 6.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що клієнт зобов`язаний: погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах договору; у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку. Згідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову. В 5.2, 5.3 розділу ІІ «Правила користування платіжною карткою» визначено, що погашення кредиту - поповнення картрахунку Утримувача, здійснюється шляхом внесення коштів готівкою або в безготівковій формі та зарахування їх Банком на картрахунок утримувача, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Строк погашення кредиту за платіжними картками з встановленим мінімальним обов`язковим платежем зазначений в Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частино Договору У зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість перед позивачем. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача станом на 31.08.2018 становить 116870,50 грн та складається: - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом - 8000 грн; - загальний залишок заборгованості за відсотками за період з 20.05.2008 по 29.01.2018 - 108870,50 грн; НОРМИ ПРАВА Відповідно до ст. 526, 610, 611, 625 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). В ч.1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ОЦІНКА СУДУ Кредитні відносини, передбачають наявність певних зобов`язань між сторонами, зокрема обов`язку кредитора надати кошти, а позичальника - повернути кошти та сплатити проценти. Зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. В даній справі між сторонами фактично виник спір щодо стягнення заборгованості за договором. Суд відзначає, що строк договору сторони окремо не визначили, однак погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування - останній день місяця строку дії картки, а також термін щомісячного виконання зобов`язання - до 25 числа місяця. З наданих позивачем доказів вбачається, що строк дії картки - [NUMBER] , яка була видана відповідачу відповідно до умов договору становив - 11.2011. На підтвердження факту перевипуску карти позивачем надано суду довідку, відповідно до якої на підставі договору з [PERSON] були видані: 07.12.2011 картка № [NUMBER] - термін дії до червня 2015 року та 02.08.2012 картка [NUMBER] термін дії до травня 2016 року, а також виписки по картрахункам та фотознімок. Так, банківська виписка підтверджує факт користування особою кредитними картками, оскільки відображає інформацію про зняття готівки, поповнення картки та розрахункові операції в безготівковій формі. Разом із тим, суд відзначає, що картка з номером № [NUMBER] термін дії до травня 2016 року є карткою для зарахування бонусів і не може вважатись такою, що перевипущена на підставі договору №б/н від 20 травня 2008 року. За таких обставин, суд відзначає, що належними доказами підтверджується те, що остання картка, яка була видана за договором від 20 травня 2008 року була [NUMBER] - термін дії до червня 2015 року. Остання операція проведена за вказаною карткою відповідачем відбувалась 04 липня 2014 року(а.с.139). Отже, починаючи із червня 2015 року відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 444/9519/12(провадження № 14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року висловила наступну правову позицію: «Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». За таких обставин, позивачем було необґрунтовано нараховано відсотки за період з 01 липня 2015 року до 29 січня 2018 року на підставі договору, оскільки за цей період права банку забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України. Суд враховує заяву відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення кредиту та відсотків. Так, суд відзначає, що позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували те, що після червня 2015 року відповідачем вчинялись дії, які б свідчили про переривання позовної давності. Відображені в розрахунку заборгованості відомості про погашення заборгованості в сумі 9,83 грн - 28 серпня 2018 року та 19 липня 2018 року не можуть свідчити про визнання відповідачем боргу, оскільки проведені банком автоматично без участі позичальника на підставі договору. Відтак, суд вважає за можливе задовольнити заяву відповідача про застосування наслідків спливу строків звернення. З огляду на вказане, суд вважає за можливе відмовити АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за відсотками за період з 01 липня 2015 року до 29 січня 2018 року у зв`язку з їх безпідставністю та у стягненні заборгованості за кредитом та відсотками за період до 01 липня 2015 року через сплив строків звернення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed