Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи без самостійних вимог про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, посилаючись на те, що він є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка проживає разом з його колишньою дружиною [PERSON]. Відповідач створює йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та після кожної спроби позивача побачитися із сином виникають непорозуміння та конфліктні ситуації із колишньою дружиною, що негативно впливає на дитину. Він не хоче втратити зв'язок з дитиною, бажає прийняти участь у її вихованні, а тому просив суд визначити спосіб його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, який був попередньо визначений органом опіки та піклування. В судовому засіданні позивач позов підтримав і просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов не визнав та пояснив, що не бажає щоб позивач приймав участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Представник органу опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області не заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що спілкування позивача з його сином позитивно вплине за розвиток дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Сторони проживають окремо, дитина проживає разом із відповідачем в с. Рокитне Новоселицького району. З матеріалів справи вбачається, що відповідач створює перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною та останній неодноразово звертався із заявами та скаргами до Новоселицького ВП СВП Головного управління національної поліції у Чернівецькій області щодо перешкоджання його колишньою дружиною побачитися з своїм малолітнім сином. Згідно шостого принципу декларації ООН прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до правових положень, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ч. 8\~ст.\~7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобовязані виховувати свою дитину, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати їх до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязків батьківського піклування щодо неї. Згідно ст.ст. 157, 159 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, в той самий час той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до рішень органу опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації № 53 від 05 жовтня 2017 року та № 02 від 29 січня 2019 року позивачу доцільно визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні із його малолітнім сином [PERSON], оскільки сторони не дійшли взаємної згоди щодо участі у вихованні дитини. Враховуючи, що позивач бажає активно приймати участь у вихованні своєї дитини, спілкуватися з нею та цікавиться її фізичним та духовним розвитком, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею відповідно до рішення органу опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації № 02 від 29 січня 2019 року. Заперечення відповідача щодо участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною суд вважає безпідставними. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 141, 150, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України, суд

Outcome: approved