Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

В жовтні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, який в грудні 2015 року уточнила та просила суд постановити рішення, яким встановити факт належності права власності [PERSON], який помер [INFO] на садовий будинок [NUMBER], який розташовано на земельній ділянці площею 462 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та складається з: садового будинку літ. «А-2», загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., під літ. «А-2» погріб, літ. «а» ґанок, літ. «Б» гараж, літ. «В» сарай, літ. «Г» літній душ, літ. «Д» вбиральня, споруди № 1-6, мостіння І; визнати за нею, [PERSON] право власності на садовий будинок [NUMBER], який розташовано на земельній ділянці площею 462 кв.м. за адресою: [ADDRESS], загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO]; зобов'язати реєстраційну службу управління юстиції зареєструвати за нею, [PERSON] право власності на самочинно побудоване нерухоме майно садовий будинок [NUMBER], розташований [ADDRESS]. Представник позивачки за довіреністю [PERSON] надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду лист про розгляд справи без їх участі, просив прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Представник Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського районного управління юстиції у судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення в яких сказав, що Реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції ліквідована, виконання її завдань та функцій з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень покладено на Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського районного управління юстиції. Окрім цього просив, в частині встановлення факту належності права власності та визнання за позивачем права власності на садовий будинок [NUMBER], який розташований на земельній ділянці розміром 462 кв.м. за адресою: [ADDRESS] - прийняти рішення у відповідності до діючого законодавства, а в частині зобов'язання Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції зареєструвати за позивачкою право власності на майно просив відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], представник відповідача Дніпропетровської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явилися. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15 липня 2008 року (а.с.28). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно: садовий будинок [NUMBER], який розташовано на земельній ділянці площею 462 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та складається з: садового будинку літ. «А-2», загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., під літ. «А-2» погріб, літ. «а» ґанок, літ. «Б» гараж, літ. «В» сарай, літ. «Г» літній душ, літ. «Д» вбиральня, споруди № 1-6, мостіння І; земельну ділянку площею 0,0462 га, надану для ведення садівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS]; автомобіль марки Chery SQR7130S21, 2008 року випуску; автомобіль марки Форд Ескорт, 1989 року випуску. За часи життя [PERSON] заповіту не залишав, спадкоємцями за законом є [PERSON] (дружина померлого), [PERSON] (донька померлого), та [PERSON] (син померлого). [PERSON], [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON], як спадкоємці за законом, у встановлений законом строк, звернулися до державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янкової І.В. з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, внаслідок чого було відкрито спадкову справу № 1267/2008. 13 жовтня 2014 року, між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про поділ спадкового майна, за яким [PERSON] передано - земельну ділянку площею 0,0462 га, надану для ведення садівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS]; [PERSON] передано - автомобіль марки Chery SQR7130S21, 2008 року випуску; а [PERSON] передано - автомобіль марки Форд Ескорт, 1989 року випуску. Договір про поділ спадкового майна від 13 жовтня 2014 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., та зареєстрований в реєстрі за № 5-1075 (а.с.31). Того ж дня, 13 жовтня 2014 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0462 га, надану для ведення садівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.18), [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль за реєстровим номером № 5-1078, та [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль за реєстровим номером № 5-1077. Але, у зв'язку з тим, що [PERSON] не надано правовстановлюючий документ на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та садовий будинок що знаходиться за адресою: [ADDRESS], нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинки та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.30). Встановлено, що земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серія ДП Дн № [NUMBER], підписаного головою Ювілейної селищної ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області 05.08.1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]. В 1995 році [PERSON], на вищевказаній земельній ділянці, побудував садовий будинок [NUMBER] - літ. «А-2», загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., який був введений до експлуатації згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка зареєстрована в департаменті державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області 10.07.2015 року № ДП 182151900376 (а.с.23-25). На даний час, садовий будинок та господарські споруди знаходяться у володінні та користуванні позивачки, збудовані з дотриманням будівельних та технічних норм, відповідно до відмітки про проведення технічного обстеження садового будинку та господарських споруд, будь-які спори з приводу розташування садового будинку та господарський споруд між позивачкою та власниками сусідніх ділянок відсутні, не порушують прав інших осіб, що передбачено ч. 5 ст. 376 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, що здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. [PERSON] отримав земельну ділянку в 1995 році для ведення садівництва, і в цьому же році без дозволу розпочав будівництво садового будинку та господарський споруд в [ADDRESS]. За часи життя подружжя [PERSON] не виділяли свої частки в спільному майні подружжя та договір про порядок користування спільним майном не укладали. Також встановлено, що [PERSON] окремо свою частку в майні не виділяв. Зібрані по справі докази вказують, що фактично померлому [PERSON] належав садовий будинок з надвірними будівлями і спорудами. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, незважаючи на те, що позивачка є єдиною спадкоємицею на садовий будинок [NUMBER], який розташовано на земельній ділянці площею 462 кв.м. за адресою: [ADDRESS], за законом після смерті чоловіка, власника будинку, вона не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на садовий будинок у позасудовому порядку. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності никається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачка вступила в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємицею за законом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги в частині визнання права власності на садовий будинок, оскільки встановлені всі обставини, які дають позивачці право на визнання її права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Що стосується позовних вимог щодо зобов'язання реєстраційну службу управління юстиції зареєструвати за [PERSON] право власності на нерухоме майно, то вони задоволенню не підлягають у зв'язку з наступним. Підпунктом 10 п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Тобто рішення суду про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна (без будь-яких зобов'язань), що набрало законної сили є підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно за фізичною особою. Таким чином, для проведення будь-яких реєстраційних дій щодо реєстрації права власності фізичній особі необхідно звернутися до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно з відповідною заявою, форму та вимогу до заповнення якої встановлює Мінюст, яка буде розглянута в передбачені законодавством строки. Тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial