Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

В вересні 2017 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданого уточнення, просив стягнути з [PERSON] на його користь: суму боргу по розписці від 17.11.2014 року у загальному розмірі 162866 грн. 22 коп., яка складається з наступного: основна сума боргу у розмірі 3000 доларів США, інфляційне збільшення боргу (індекс інфляції) за період з 30.12.2014 року по 22.01.2018 року у розмірі 68386,38 грн., три відсотки річних від простроченої суми за період з 30.12.2014 року по 22.01.2018 року у розмірі 276 доларів США; суму боргу по договору позики від 27.04.2017 року у загальному розмірі 208449 грн. 22 коп., яка складається з наступного: основна сума боргу у розмірі 196100,00 грн.; інфляційне збільшення боргу (індекс інфляції) за період з 28.08.2017 року по 22.01.2018 року у розмірі 9980,22 грн., три відсотки річних від простроченої суми за період з 28.08.2017 року по 22.01.2018 року у розмірі 2369,00 грн.; а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 17 листопада 2014 року відповідач взяв у нього в борг суму у розмірі 3000 доларів США, строком до 29 грудня 2014 року. На підтвердження отримання від нього вищевказаної суми (позики) в розмірі 3000 доларів США, відповідачем того ж дня, 17 листопада 2014 року, була складена і передана йому боргова розписка. Згідно боргової розписки від 17.11.2014 року, відповідач зобов'язався повернути позивачу отримані кошти за цією розпискою в сумі 3000 доларів США - 29.12.2014 року. Крім того, 27 квітня 2017 року між ними також був укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Долгополовою Л.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 358. Згідно вказаного договору позики від 27.04.2017 року, відповідач взяв у позивача в борг (безпроцентну позику) суму у розмірі 196100,00 грн., що на той момент, за погодженням сторін, було еквівалентно 7400 доларів США, яку він зобов'язався повернути до 27 серпня 2017 року в гривневому еквіваленті на рахунок позивача, відкритий в ПАТ КБ «Приват Банк». Однак, станом на сьогоднішній день позичені кошти йому не повернуті, відповідач не бажає добровільно їх повернути. Тому, позивач був вимушений звернутися до суду та просив стягнути з відповідача отримані кошти в судовому порядку. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Справу просив розглянути за його відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Також зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. Раніше надав суду письмовий відзив на позовну заяву позивача, в якій просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог про стягнення 3000 доларів США основного боргу, інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 68386,38 грн. та 3% річних у розмірі 276 долара США, що еквівалентно 7959,84 грн., а позовні вимоги задовольнити частково в сумі 196100,00 грн. по Договору позики від 27.04.2017 року. При цьому, вказав, що їхні стосунки з позивачем виникли ще раніше, в 2013 році, а оформили їх розпискою тільки в листопаді 2014 року. Борг в сумі 3000 доларів США, які оформлені у формі розписки від 17.11.2014 року він не визнає з тих підстав, що ця сума боргу 3000 доларів США була включена в суму 7400 доларів США, яка була оформлена в гривневому еквіваленті в сумі 196100,00 грн. по Договору позики від 27.04.2017 року, який був укладений між ними в квітні 2017 року за вимогою [PERSON], оскільки він (відповідач) з грудня 2014 року не мав можливості повернути борг в сумі 3000 доларів США, від повернення якого він не відмовлявся, тому надав свою згоду оформити у нотаріуса своє зобов'язання перед [PERSON] у грошової одиниці «гривня». Не маючи можливості повернути борг 3000 доларів США в квітні 2017 року, він вважав, що до серпня 2017 року знайде покупця на частку в квартирі № [ADDRESS], і тому, не заперечував проти пропозиції [PERSON] щодо оформлення договору позики в гривневому еквіваленті суми основного боргу 3000 доларів США та безпроцентної позики 4400 доларів США, які фактично є процентами з 2014 року по 2017 рік за неповернуту суму боргу. Він не обізнаний в трактуванні юридичних термінів, а тому, при укладанні договору у нотаріуса довірився [PERSON], який є юристом за фахом. Він не визнає суму позовних вимог 68386,38 інфляційних витрат та 276,00 грн. суму 3% річних, які зазначені в позові з наступних підстав. Так, сума основного боргу 3000 доларів США фактично включена до суми 7400 доларів США, яка була оформлена в гривневому еквіваленті в сумі 196100,00 гривен по договору позики від 27.04.2017 року. Крім того, позивач незаконно нарахував 68662,38 грн. на суму основного боргу як інфляційне збільшення суми боргу та як 3% річних на суму боргу, так як зобов'язання було оформлено у доларах США, а зобов'язання в валюті не підлягає індексації. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 17 листопада 2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг кошти в сумі 3000 доларів США, що підтверджується борговою розпискою, яку написав власноручно відповідач. Зі змісту розписки вбачається, що відповідач отримав від позивача в борг кошти в сумі 3000 доларів США, які він зобов'язався повернути в строк до 29 грудня 2014 року, про що зазначено самим відповідачем в борговій розписці (а.с.7). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження укладання якого відповідачем була надана розписка. Позивач виконав свої зобов'язання належним чином, а саме, надав відповідачу грошові кошти в сумі 3000 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача, в якій він зазначив, що отримав від [PERSON] в борг кошти в сумі 3000 доларів США. Також, у вказаній розписці вказані паспортні дані відповідача. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Проте, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав та у встановлений розпискою строк не повернув позивачу позику, а доказів іншого суду не надано. Крім того, судом встановлено, 27 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 196100,00 грн., що на той момент, за погодженням сторін, було еквівалентно 7400 доларів США, які він зобов'язався повернути Позикодавцю до 27 серпня 2017 року в гривневому еквіваленті на рахунок позивача, відкритий в ПАТ КБ «Приват Банк» (п.2 договору). При цьому, вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Долгополовою Л.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 358 (а.с.8). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивач виконав свої зобов'язання в повному обсязі, надавши [PERSON] грошові кошти у розмірі 196100,00 грн., що на той момент, за погодженням сторін, було еквівалентно 7400 доларів США. Таким чином, між сторонами був укладений договір позики. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Так, у договорі позики зазначено, що позика має бути повернута у строк 27 серпня 2017 року. Проте, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав та у встановлений договором строк не повернув позивачу позику. В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Тому, суд прийшов до висновку, що отримані відповідачем кошти за вищевказаними договорами позики необхідно стягнути в примусовому порядку. Заперечення же відповідача, зокрема в частині відсутності у нього зобов'язання перед позивачем в розмірі 3000 доларів США, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки вони ґрунтуються на самих лише припущеннях, у зв'язку з чим суд ставиться до них критично. Так, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Разом з тим, в силу ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Так, у відповідності з ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. А згідно з ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За таких обставин, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу по розписці від 17.11.2014 року в розмірі 3000 доларів США, що на момент ухвалення рішення суду за офіційним курсом НБУ складає 78660 грн. 00 коп., та суму боргу по договору позики від 27.04.2017 року в розмірі 196100,00 грн. Також, частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розд. І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі укладених ними договорів, є грошовими зобов'язаннями. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошові зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Тому, оскільки відповідачем заборгованість за договорами позики непогашена, суд вважає позовні вимоги позивача в частині штрафних санкцій обґрунтованими та такими, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Разом з тим, суд вважає необґрунтованим нарахування позивачем заборгованості відповідачу по розписці від 17.11.2014 року в частині інфляційного збільшення боргу (індекс інфляції) за період з 30.12.2014 року по 22.01.2018 року у розмірі 68386,38 грн. з огляду на наступне. За змістом ст. 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції, поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Тому, в цій частині позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. В іншій же частині, щодо нарахування трьох відсотків річних від простроченої суми по розписці від 17.11.2014 року за період з 30.12.2014 року по 22.01.2018 року у розмірі 276 доларів США, а також інфляційного збільшення боргу (індекс інфляції) та трьох відсотків річних від простроченої суми по договору позики від 27.04.2017 року за період з 28.08.2017 року по 22.01.2018 року у розмірі 9980,22 грн. та 2369,00 грн. відповідно, підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 2943 грн. 46 коп. (1% від розміру задоволених вимог в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial