Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

В грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS]. Спадщину після його смерті як спадкоємець за законом 1 черги вона прийняла своєчасно. Однак, оскільки спадкодавець не отримав при житті правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на спадкове майно. Просив суд визнати за нею в порядку спадкування після смерті батька право власності на домоволодіння. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Костичанівської сільської ради Новоселицького району подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позов визнав. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки Костичанівської сільської ради Новоселицького району № 849 від 05 грудня 2016 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали подружжя [PERSON] та [PERSON], а також їхній син [PERSON], в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/3 частці домоволодіння. Житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння, побудовані до 1980 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровані в Костичанівській сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роках особам на праві спільної сумісної власності. [INFO] року помер голова двору [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 1/3 частину вказаного домоволодіння. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час виникнення вказаних правовідносин, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до вимог ст. 535 ЦК УРСР право на обов'язкову частку в спадщині мають неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Зі змісту ст. 548 ЦК УРСР вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною другою даної статті передбачено, що зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним або протягом шестимісячного терміну після його смерті проживав у спадковому домоволодінні. З довідки Костичанівської сільської ради № 850 від 05 грудня 2016 року вбачається, що на час смерті спадкодавця [PERSON] та протягом шестимісячного терміну після його смерті у спадковому домоволодінні були зареєстровані та проживали його дружина [PERSON], син [PERSON] та онучки. Згідно заповіту, який був складений 16 лютого 2001 року та посвідчений секретарем Костичанівської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповів все своє майно [PERSON]. Таким чином, суд приходить до висновку, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина та син, які на час та після смерті спадкодавця проживали у спадковому домоволодінні, чим фактично вступили у володіння та користування спадковим майном. [PERSON] як непрацездатна дружина померлого [PERSON] успадкувала незалежно від змісту заповіту обов'язкову частку у спадщині, що становить 1/9 частку спадкового домоволодіння, а [PERSON] за заповітом успадкував після смерті свого батька [PERSON] 2/9 частку вказаного домоволодіння. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на 4/9 частки вказаного домоволодіння, а саме на її долю в колишньому колгоспному дворі, що складає 1/3 частку домоволодіння та 1/9 частку домоволодіння, яку вона успадкувала як обов'язкову долю у спадщині після смерті її чоловіка [PERSON]. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановлено статтею 1270 його Кодексу. Спадщину за законом після смерті [PERSON] своєчасно прийняв як спадкоємець за законом 1 черги її син [PERSON], який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Костичанівської сільської ради Новоселицького району № 851 від 05 грудня 2016 року. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на все вказане домоволодіння, а саме на його долю в колишньому колгоспному дворі, що складає 1/3 частку домоволодіння, на 2/9 частки домоволодіння, які він успадкував за заповітом після смерті свого батька [PERSON] та 4/9 частки домоволодіння, які він успадкував за законом після смерті своєї матері [PERSON]. Із заяв № 202 та № 203 від 18 лютого 2016 року, поданих дружиною спадкодавця [PERSON] та донькою [PERSON] до нотаріальної контори вбачається, що відповідно до ст. 1273 ЦК України протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини вони відмовилися від прийняття спадщини після смерті [PERSON]. З свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] від 30 червня 1990 року слідує, що її батьком був спадкодавець [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] позивачка своєчасно прийняла як спадкоємець за законом першої черги, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Костичанівської сільської ради Новоселицького району № 852 від 05 грудня 2016 року. Однак, у зв'язку із смертю спадкодавців та відсутністю за ними правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON], своєчасно прийняла спадщину, інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини, то право власності на домоволодіння слід визнати за нею в порядку спадкування. На підставі ст.ст. 524, 525, 529, 534, 535, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 328, 1223, 1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України, суд

Outcome: approved