overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] та матері [PERSON], яка померла [INFO]., також просила визнати право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS] В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач, згідно наданої заяви просила про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини Згідно договору на право будівництва будинку та безстрокове користування земельною ділянкою від 22 грудня 1954 року, укладеного між комунальним відділом виконкому Варварівської районної ради депутатів трудящих та [PERSON], останньому відведено земельну ділянку під індивідуальне будівництво житлового будинку по [ADDRESS] Рішенням № 135 від 10.02.1967 року затверджено акт прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння - будинку [ADDRESS], а згідно листа ММБТІ від 16.08.2012 року за вих. № 6340, право власності за вищевказаною адресою зареєстровано за [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок. Спадкоємцями першої черги, відповідно до вимог ст. 529 ЦК УРСР були його дружина [PERSON] та донька [PERSON] Після смерті спадкодавця останні користувались та розпоряджались спадковим майном - житловим будинком [ADDRESS], що свідчить про те, що вони фактично прийняли спадщину в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок. Спадкоємицею першої черги, відповідно до вимог ст. 529 ЦК УРСР є позивач. Після смерті спадкодавця дочка [PERSON] прийняла спадщину, оскільки постійно проживала, користувалась та розпоряджалась спадковим майном - житловим будинком [ADDRESS], що свідчить про те, що вона фактично прийняла спадщину в силу вимог ст. 549 ЦК УРСР. Постановою державного нотаріуса Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори від 16.09.2013 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та на підставі ст. 524, 525, 549 ЦК УРСР підлягають задоволенню в повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 20 листопада 2003 року вона уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис №2339. Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Позов мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, зокрема через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімені відносини. Вказала, що шлюб носить формальний характер, шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. На підставі вищезазначеного позивач просила розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явилася, надіслала заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі і пояснила, що заперечує проти примирення і не бажає зберігати шлюб. Відповідач в судове засідання 27.02.2014 не з'явився, надав заяву, в якій просив суд надати строк на примирення з позивачем, на виклик суду на 06.03.14 повторно не з'явився, причин своєї неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань в обґрунтування своїх заперечень не надіслав. Суд, дослідивши докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції, актовий запис №2339 зареєстровано шлюб між сторонами (а.с.5). Від шлюбу у сторін є малолітня донька - [PERSON], [INFO] (а.с.4), яка проживає разом з матір'ю. Спору про те, з ким залишаються діти після розірвання шлюбу, між сторонами немає. Згідно положень частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач у заяві до суду від 06.03.2014 року наполягає на розлученні, оскільки вважає, що збереження шлюбу бути не може. За викладених обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, оскільки в порушення ч.1 ст.24 СК України не відповідає її волі, а існування сім'ї сторін носить формальний характер протягом тривалого часу, спор про виховання та утримання спільних дітей у сторін відсутній, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, просила визнати безвісно відсутнім [PERSON] [INFO]. В обґрунтування вимог вказала, що [PERSON], [INFO], є її рідним братом. Брат проживав та був зареєстрований разом з нею та іншими членами сім'ї за адресою : [ADDRESS]. В серпні 2010 року брат забрав всі свої документи, частину особистих речей, пішов з дому і більше не повернувся. З часу зникнення його ніхто не бачив, не знайдено його і в медично-лікувальних закладах. В вересні 2013 року вона звернулась в міліцію з заявою про зникнення брата, його розшук був розпочатий, але його місце знаходження не було встановлено. Заявниці була видана довідка з Жовтневого районного відділу КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 03.10.2013 року, в якій вказано, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 2010 року і місце його мешкання не встановлено. Визнати безвісно відсутнім [PERSON] їй необхідно для зменшення плати за комунальні послуги. В судовому засіданні заявниця на вимогах наполягала, пояснила, що останнє відоме їй місце проживання [PERSON] - [ADDRESS], за яким вони проживали до 2010 року. На даний момент їй не відомо, чи проживає він за будь - якою адресою, оскільки стосунків з ним не підтримує на протязі трьох років. Представник заінтересованої особи не заперечував проти заявлених вимог, просив справу розглядати за його відсутністю. Вислухавши в судовому засіданні пояснення заявниці, свідка, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.43 ЦК України - фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Судом встановлено, що відповідно до довідки КП «Житлово-експлуатаційна організація № 31» № 1962 від 07.10.2013 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до акту від 07.10.13 року складеного мешканцями будинку [ADDRESS], [PERSON] не проживає за місцем свого мешкання за адресою: [ADDRESS] з серпня 2010 року (а.с. 11). Свідок [PERSON] суду пояснила, що про місце проживання [PERSON] їй нічого не відомо, в серпні 2010 він поїхав на заробітки до м. Москви, з того часу більше його не бачила, на теперішній момент відомості про особу відсутні. Як вбачається з довідки Жовтневого РВ МВС України, заявниця [PERSON] з приводу зникнення [PERSON] до міліції звернулась лише 29.09.2013 року (а.с.12), а доказів щодо втрати з ним зв'язку з 2010 року суду не надала. Таким чином, з довідки Жовтневого РВ КМУ убачається, що з моменту звернення заявниці із заявою про розшук [PERSON] на час розгляду заяви в суді не минув один рік, і відсутні підстави вважати, що відсутні відомості за останнім місцем проживання [PERSON] протягом одного року. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що в задоволенні заяви про визнання [PERSON] безвісно відсутнім слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати свою рідну сестру - [PERSON], [INFO], недієздатною, встановити над нею опіки і призначити заявника її опікуном посилаючись на те, що [PERSON] з дитинства є інвалідом першої групи, страждає на стійкий хронічний психічний розлад, пов'язаний із хворобою Дауна. Внаслідок психіатричного захворювання, вона не може самостійно піклуватися про себе та потребує постійного догляду, не усвідомлює значення своїх дій та не може ними керувати. Посилаючись на викладене, [PERSON] просила задовольнити її заяву. В судове засідання заявниця не зявилася, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, вимоги викладені у заяві підтримує у повному обсязі. Представник зацікавленої особи - Орган Опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, проти задоволення заяви не заперечує. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню через наступне. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно акту № 113 судової психіатричної експертизи [PERSON] має спадковість, у неї обтяжена хвороба Дауна і сама вона народилася з ознаками цієї хвороби. З раннього дитинства відставала у психофізичному розвитку, відвідувала Спеціалізований дитячий садок і початкові класи допоміжної школи-інтернату для розумово відсталих дітей. Однако ВНШ не закінчила, спеціальності не здобула. Освоїла елементарні навички самообслуговування, прості функції по дому. Інвалід 1-ї групи безстроково. Потребує постійного догляду. Перебуває на обліку і спостерігається психіатром з приводу розумової відсталості, виявлені дефекти мови, ознаки недорозвинення психіки до рівня імбіціальності, відсутність критики до свого стану, обмежені можливості соціального функціонування. Згідно ст. 39 ч. 1 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід визнати недієздатною і над нею слід встановити опіку на підставі ч.1 ст. 41 ЦК України. Як слідує із вимог ст. ст. 55, 58 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав повнолітніх осіб, які за станом здоровя не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обовязки та визнаними судом недієздатними. Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою в разі визнання його недієздатним і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Як вбачається із подання № 2331/02.02.01-22/09/14/13 від 21.10.2013 року та з витягу протоколу № 7 засідання Опікунської ради при департаменті праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, заявник рекомендований як кандидатура опікуна над [PERSON] в разі визнання останньої недієздатною. За таких обставин суд вважає можливим задовольнити заяву [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], посилається на те, що шлюбні стосунки припинились, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та день слухання справи повідомлений в установленому законом порядку. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 2004 року, про що свідчить актовий запис № 497, відділу реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції. Відповідно до позовної заяви сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, подальше збереження сім'ї є неможливим та марним. При даних обставинах суд вважає, що подальше збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін носить формальний характер і підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, щомісячно, з дня подання заяви. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про поважні причини своєї неявки суд не повідомив. Ухвалою суду справа розглянута за відсутності учасників процесу в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження № [NUMBER], від 23.12.2011 року, актовий запис № 813, яка в теперішній час проживає з позивачем, перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], проте матеріальну допомогу в достатній і будь-якій встановленій офіційній формі на утримання дитини не надає. Оцінюючи зібрані докази у справі, суд приходить до висновку, що відповідач як батько неповнолітньої [PERSON], [INFO], зобов'язаний утримувати дитину, проте матеріальної допомоги, достатньої для задоволення її розумних потреб, добровільно не надає. Якої-небудь взаємної угоди про сплату відповідачем аліментів в добровільному порядку між позивачем і відповідачем досягнуто не було. На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст. ст. 180, 181, 182, 183 СК України, суд приходить до висновку, що вимоги позову підлягають задоволенню, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу пред'явлення вимог - 31.10.2013 року, до повноліття дитини. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала, не заперечувала проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Ухвалою суду справа розглянута за відсутністю учасників процесу в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 15 січня 1991 року у Палаці урочистих подій м. Миколаєва, актовий запис №19, свідоцтво про шлюб [NUMBER] від якого є неповнолітня донька [PERSON], [INFO], яка в теперішній час проживає з позивачем, перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] проте матеріальну допомогу в достатній і будь-якій встановленій офіційній формі на утримання дитини не надає. Оцінюючи зібрані докази у справі, суд приходить до висновку, що відповідач як батько неповнолітньої [PERSON], [INFO], зобов'язаний утримувати дитину, проте матеріальної допомоги, достатньої для задоволення її розумних потреб, добровільно не надає. Якої-небудь взаємної угоди про сплату відповідачем аліментів в добровільному порядку між позивачем і відповідачем досягнуто не було. На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст. ст. 180, 181, 182, 183 СК України, суд приходить до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу пред'явлення вимог - 21.10.2013 року, до повноліття дитини. В силу ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі і від сумісного проживання мають одну дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Тому вона просить стягнути з нього аліменти для утримання дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі - 600 грн. щомісячно, на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Більше двох років, вони проживають окремо один від одного, дитина проживає разом з матір'ю, і перебуває на її утриманні. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає. Тому вона просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі - 600 грн. щомісячно, на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Позивачка повідомлена належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутності, позивні вимоги підтримує повністю. Відповідач який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, у зв'язку з тим що, на даний час він є безробітнім, і має непрацездатного батька, який є інвалідом першої групи, проживає з ним та перебуває на його повному матеріальному утриманні та потребує постійного догляду, також надав суду заперечення, де просить задовольнити частково у розмірі 320 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони від сумісного проживання мають одну дитину: сина - [PERSON], [INFO], відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, здоровий, працездатний, нікому аліментів не сплачує, тому він в змозі сплачувати аліменти. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки сторони дійшли згоди щодо розміру аліментів, тому суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Стягнути судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначав, що 19.03.1994 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу від 19.03.1994 року, серія [NUMBER], актовий запис № 43, видане Українською міською радою Обухівського району Київської області (а.с. 3). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 18.01.1997 року, серія [NUMBER], актовий запис № 57, видане відділом реєстрації актів громадського стану Шевченківського району м. Києві (а.с. 4). Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просив розірвати шлюб. Шлюб існує формально і підлягає розірванню. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що підтримує позов у повному обсязі та проти ухвалення рішення судовому засіданні не заперечує (а.с. 33). Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує та проти ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує (а.с. 32). Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Проти відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, передбачене ст. 111 СК України, сторони заперечували. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, у судовому засіданні відповідач визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved