Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

В грудні 2012 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання нечинним рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту на право власності на землю. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постановою Коростишівського районного суду від 11 січня 2012 року частково задоволено її вимоги по адміністративному позову до вказаних відповідачів: визнано нечинним рішення Коростишівської міської ради від 18.06.2002 року в частині щодо затвердження технічної документації по складанню державного акту на право власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS]/[NUMBER] в м. Коростишеві площею 422 кв.м та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0422 га в [ADDRESS]/[NUMBER] від 01.07.2002 року, виданого [PERSON], в решті позовних вимог відмовлено. В позові [PERSON] до [PERSON] та Коростишівської міськради про визнання незаконним та скасування рішення Коростишівської міської ради № 179 від 22.12.2006 року відмовлено. Дана постанова була оскаржена відповідачами [PERSON] та Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2012 року постанову райсуду від 11.01.2012 року скасовано, а провадження у справі закрито, оскільки спір підлягав розгляду в порядку цивільного судочинства. Оскільки спір по суті не вирішено вимушена повторно звертатись до суду. 01.04.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. 12.04.2006 року право власності на дане домоволодіння, за яким була закріплена присадибна земельна ділянка площею 653 кв.м, зареєстровано на [PERSON] в БТІ. Співвласниками іншої 1/2 частини будинку є відповідачі [PERSON] на підставі свідоцтва № 1788 на право власності від 06.03.1998 року. Рішенням Коростишівської міськради від 22 грудня 2006 року позивачу передано у власність для будівництва і обслуговування її частини зазначеного житлового будинку та господарських приміщень земельну ділянку площею 326 кв.м, що пропорційно відповідає розміру її частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, тобто, одній другій частині від 653 кв.м загальної площі біля цілого будинку. Однак до теперішнього часу позивач не може виготовити державний акт, що посвідчує право власності на земельну ділянку саме цього розміру, оскільки відповідачу [PERSON] та членам його сім'ї, Коростишівською міськрадою 01.07.2002 року на підставі рішення від 18.06.2002 року видано державний акт, що посвідчує право власності на 422 кв.м садибної земельної ділянки, яка перевищує належну відповідачам по праву половину ділянки. Оформлення права власності на частину земельної ділянки відповідачами з відступом від співвідношення між частками у праві власності на жилий будинок призвело до порушення права позивача на користування присадибною земельною ділянкою. При розгляді адміністративного позову попередній співвласник [PERSON], підтвердив, що між ним та [PERSON], власником квартири №[NUMBER], дійсно було досягнуто угоди щодо користування земельною ділянкою відповідно до розміру їх часток у спільній власності - по 1/2 і згідно наданої копії генерального плану підтвердив, що умовна межа ділянки проходить посередині будинку і ділить земельну ділянку навпіл, внаслідок чого і встановився узгоджений сусідами - користувачами порядок користування земельною ділянкою по умовній межі навпіл, тобто кожному з них в рівній частині. Однак на порушення досягнутих домовленостей і чинного законодавства відповідачами було приватизовано більше земельної ділянки, ніж їм належить за законом. Первинним рішенням виконкому Коростишівської міської ради від 24.01.2002 року № 21 та пунктом 17 додатку до нього відповідачам було дозволено виготовити державний акт на право приватної власності на землю площею 300 кв.м, що майже відповідало принципу пропорційності розміру часток у праві на земельну ділянку відносно права власності на частину житлового будинку. Однак оскаржуваним рішенням Коростишівської міськради (від 18.06.2002р.) дане рішення в частині розміру ділянки визнано нечинним з тих мотивів, що при встановленні меж земельних ділянок було виявлено розбіжності в даних про розміри земельних ділянок, переданих у власність, з фактичними розмірами. Позивач просила визнати нечинним рішення Коростишівської міської ради від 18.06.2002 року в частині щодо затвердження технічної документації по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS]/[NUMBER] в м. Коростишеві площею 422 кв.м та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0422 га в [ADDRESS]/[NUMBER] від 01.07.2002 року, виданого [PERSON] В ході розгляду справи позивач [PERSON] збільшила позовні вимоги та просила визнати за нею право на отримання у власність ? частини земельної ділянки , розташованої в [ADDRESS] , необхідної для будівництва і обслуговування належної ? частини вказаного житлового будинку , господарських будівель, споруд , під час приватизації даної земельної ділянки. Усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права на приватизацію ? частини земельної ділянки , розташованої по [ADDRESS]: визнати нечинним рішення Коростишівської міської ради від 18.06.2002 року в частині затвердження технічної документації по складанню державного акту на право власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS]/[NUMBER] в м. Коростишів площею 422 кв.м та визнати недійсний Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0422 га в [ADDRESS]/[NUMBER] від 01.07.2002 року виданого на ім'я [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON], її представник [PERSON], а в подальшому представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі , з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, на адресу суду направив заяву про розгляд справи в його відсутність та письмові заперечення щодо позовних вимог. В судовому засіданні відповідач [PERSON], представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнали , в задоволенні позову просили відмовити. В судовому засіданні надали письмові заперечення та суду пояснили, що родині [PERSON] відповідно до ордеру на жиле приміщення № 54 від 25.12.1997 року надано жиле приміщення за адресою [ADDRESS], кв. [NUMBER], та в 1998 році видано свідоцтво на право власності № 1788 на вказану квартиру. 01.07.2002 року на ім'я [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0422 га, що розташована за адресою [ADDRESS]/[NUMBER], м. Коростишів для обслуговування жилого будинку, господарських споруд. Даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер. [PERSON] 01.04.2006 року придбала згідно договору купівлі- продажу ? частину житлового будинку у [PERSON] за адресою [ADDRESS], кв. [NUMBER], без визначення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування вказаної частини житлового будинку та господарськими будівлями. Фактично позивач придбала не ? частину будинку, а квартиру № [NUMBER] в житловому будинку [ADDRESS] , однак земельної ділянки придбано нею не було. Частину земельної ділянки відповідачам [PERSON] уступили власники сусідніх земельних ділянок. В судовому засіданні ( 14.10.2013 року) представник відповідача - Коростишівської міської ради Новік О.І. позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що будинок по [ADDRESS] є одноповерховим двухквартирним будинком. [PERSON] використав своє право на приватизацію земельної ділянки, рішення виконавчого комітету були прийняті в межах законодавства , в документах [PERSON] була допущена помилка БТІ щодо реєстрації житла. Будучи опитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що в 2006 році він продав [PERSON] свою квартиру по [ADDRESS], чому нотаріус оформила як ? частину будинку йому не відомо. Земельна ділянка ним приватизована не була. З іншим власником будинку користувались земельною ділянкою разом, умовна межа земельної ділянки проходила посередині будинку і ділила її навпіл. Господарські споруди ( хлів) на земельній ділянці для [PERSON] та [PERSON] була під спільним фундаментом. На час продажу друга половина споруд ще не була побудована, а сарай був побудований на двох. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши докази, на засадах змагальності та в межах позовних вимог приходить до наступного висновку. Так, відповідно до протоколу № 6 від 29.05.1990 року засідання комітету профспілки та адміністрації Коростишівського АТП 11842, вирішено надати [PERSON] та [PERSON] житлову площу в розпочатому господарським способом будинку по [ADDRESS] - квартири № [NUMBER] [PERSON] та квартири № [NUMBER] [PERSON] З інвентарної справи № 5947 на житловий будинок [ADDRESS] вбачається що в фактичному користуванні знаходиться земельна ділянка площею 653 кв. м. Свідоцтвом про право власності на житло № 1788 від 06.03.1998 року підтверджено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної власності квартира №? [NUMBER] по [ADDRESS] в м. Коростишів. Рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради № 21 від 24.01.2002 року ( п. 17 додатку № 1) [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку із земель комунальної власності та дозволено виготовити державний акт на право приватної власності на землю площею 300 кв. м по [ADDRESS], кв. [NUMBER]. Рішенням Коростишівської міської ради від 18.06.2002р. вирішено п. 17 додатку № 1 до рішення № 21 від 24.01.2002 року вважати таким , що втратив чинність, затверджено технічну документацію по складанню державних актів на право власності на землю для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд [PERSON] у розмірі 422кв.м. (додаток №1) в зв'язку з тим, що при встановленні меж земельних ділянок виявлено розбіжності в даних про розміри земельних ділянок , переданих у власність , з фактичними розмірами та останньому дозволено виготовити державний акт на право власності згідно технічної документації. 01.07.2002р. було видано державний акт на право приватної власності на землю ЖТ №001671 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд 0,0422 га в [ADDRESS][NUMBER]. Вказана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право власності виданого 27.05.2005 року [PERSON] належала на праві приватної власності ? частина житлового будинку , розташованого по [ADDRESS] м. Коростишів. З договору купівлі-продажу від 01.04.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу [PERSON] слідує, що [PERSON] продав ? частину з відповідними надвірними будівлями житлового будинку [ADDRESS]. Довідкою № 1247 від 07.12.2005 року підтверджено, що присадибна земельна ділянка по [ADDRESS] не приватизована. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.04.2006 року договір купівлі продажу від 01.04.2006 року зареєстрований в КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації « Житомирської обласної ради. Рішенням Коростишівської міської ради від 22.12.2006 року № 179 [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку, яка знаходиться в її користування із земель комунальної власності в межах населеного пункту , загальною площею 326 кв.м , по [ADDRESS]/[NUMBER] (п.6 додаток № 1). Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 03.06.2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Коростишівської міської ради про визнання протиправним на скасування рішення виконкому, визнання недійсним свідоцтва про право власності і договору купівлі продажу в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Вищевказаним рішенням встановлено, що у власності сторін сім'ї [PERSON] та [PERSON] фактично перебуває по ? частині двоквартирного житлового будинку [ADDRESS]. Згідно зі ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором, а якщо договором це не було визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок. Суд бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для них зазначена угода також є обов'язковою. Згідно з ч.4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Відповідно до п.5 мотивувальної частини Рішення Коституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Отже враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в частині усунення перешкод у здійсненні позивачем права на приватизацію ? частини земельної ділянки , розташованої по [ADDRESS] шляхом визнання нечинним рішення Коростишівської міської ради від 18.06.2002 року в частині затвердження технічної документації по складанню державного акту на право власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS]/[NUMBER] в м. Коростишів площею 422 кв.м та визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0422 га в [ADDRESS]/[NUMBER] від 01.07.2002 року виданого на ім'я [PERSON] Оскільки в ході розгляду справи вищевказані позовні вимоги знайшли своє обгрунтування та підтверджені належними доказами та не спростовують доводів відповідачів. Посилання відповідачів [PERSON] на ту обставину, що частина будинку , яка є їх власністю згідно правовстановлюючих документів, обліковується як квартира № [NUMBER] , а частина будинку, що належить [PERSON] обліковується як ? частина будинку, жодним чином не порушує їх прав та інтересів . Між колишнім власником квартири [NUMBER] по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] мала місце угода щодо користування земельною ділянкою відповідно до розміру їх часток по ? , умовна межа проходила посередині будинку і ділила земельну ділянку навпіл. Належних доказів в розумінні глави 5 ЦПК України відповідачами в частині збільшення розміру земельної ділянки за рахунок відступлення чи купівлі їх частин у власників сусідніх земельних ділянок суду надано не було. Щодо позовних вимог позивача про визнання права на отримання у власність ? частини земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS], яка необхідна для будівництва і обслуговування належної їй ? частини житлового будинку, господарських будівель і споруд під час приватизації земельної ділянки , то суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, з врахуванням рішення Коростишівської міської ради від 22.12.2006 року № 179, яке є чинним та ніким не оскаржено, а також вказана позовна вимога випливає з правовідносин , яким судом надано оцінку та прийнято рішення. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Outcome: partial