Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справи у його відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.3ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів гр. України на ім'я [PERSON] та [PERSON] та їх РНОКПП; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про одруження; копія свідоцтва про смерть [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON];копія свідоцтва про одруження; копія заяви [PERSON] про відмову від прийнятті спадщини; копія довідки Котловинської сільської ради від 29.06.2017 р. копія державного акта на право власності на земельну ділянку; копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; копія довідки про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки; копія державног акта на право приватної власності на землю; копія акта про перенесення в натуру меж земельної ділянки; копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; копія довідки про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.12.2017 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є сином нині померлого [PERSON], за життя якому належало: -земельна ділянка площею 1,75 га. (із кадастровим номером: [NUMBER]), розташована на території Котловинської сільської ради, масив № 6, ділянка [NUMBER], виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.04.2004 року. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залиши, [INFO] - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак [PERSON], дружина спадкодавця, прийняла спадщину з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини, [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем, протягом строку, встановленого для прийняття спадщини з моменту її відкриття, про відмову від спадщини вона не заявляла, а отже фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON], в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину, що залишилася після смерті чоловіка [PERSON], в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак не встигла її оформити на себе, у зв'язку із тим, що закон пов'язує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обов'язки фізичної особи припиняється у момент її смерті. [INFO] померла мати позивача, [PERSON], за життя якої належало: -земельна ділянка площею 0,80 га. (із кадастровим номером: [NUMBER]), розташована на території Котловинської сільської ради Ренійського району, землі запасу ділянка [NUMBER], виділена для ведення особистого селянського господарства на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 05.06.2007 року. -земельна ділянка площею 1,75 га. (із кадастровим номером: [NUMBER]), розташована на території Котловинської сільської ради, масив № 6, ділянка [NUMBER], виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.04.2004 року (успадкованої після смерті [PERSON], на підставі ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном). На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO] - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно у вигляді земельних ділянок. Спадкоємство після її смерті здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її син [PERSON], позивач по справі та її донька [PERSON], яка у встановлений законом 6-ти місячний термін після смерті спадкодавця, звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини на користь позивача. Таким чином, у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], її син [PERSON], позивач по справі (як спадкоємець першої черги за законом), не звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак він прийняв спадщину з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини, позивач постійно проживав разом із спадкодавцем. Протягом строку, встановленого для прийняття спадщини з моменту її відкриття, позивач про відмову від спадщини не заявляв, а отже фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлої [PERSON], в порядку ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном. Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак йому в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Таким чином, позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, та в порядку ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлих [PERSON], [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець першої черги за законом, відповідачка від прийняття спадщини відмовився на користь позивача, не заперечувала, щоб позивач оформив право власності на спадкове майно на своє ім'я. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). У відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак позивач, на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем, протягом строку, встановленого для прийняття спадщини з моменту її відкриття, про відмову від спадщини не заявляв, а отже фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлих [PERSON], [PERSON], вступом в управління та володіння спадковим майном, в порядку ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON], [PERSON] було загублено оригінали державних актів на право приватної власності на землю та на право власності на земельну ділянку, а зареєструвати право власності після смерті спадкодавців є неможливим, у звязку із тим, що закон пов'язує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обов'язки фізичної особи припиняється у момент її смерті, також чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту також не можливо оформити спадщину (згідно п. 5.1 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю…видається відповідний дублікат», затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року, при втраті (псуванні) державного акта на землю, власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат, так як набуте за спадкуванням право власності позивача не було оформлено, позивач не в змозі отримати дублікати державних актів на землю, у зв'язку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на вищевказані земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. ч. 3 та 5 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved