Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася із відповідними вимогами та просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя [PERSON] належало: -земельна ділянка загальною площею 2,16 га. (із кадастровими номерами: [NUMBER], [NUMBER]), розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для введення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищевказану земельну діялнку. У відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак позивачка, після смерті [PERSON] (як спадкоемець четвертої черги за законом) прийняла спадщину з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідач [PERSON], син нині померлого [PERSON], у встановлений законом 6-ти місячний термін не звертався до Ренійської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON], будь-яких дій які б свідчили про прийняття ним спадщини не робив та не заперечує, щоб спадщину прийняла [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Як виходить з матеріалів справи, з 2010 року по [INFO] рік (тобто по день смерті [PERSON].), позивачка проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю за адресою: Одеська область, Ренійський район, [ADDRESS], що підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], та не заперечується відповідачем. За час спільного проживання позивачка та спадкодавець [PERSON] вели сумісне господарство, позивачка доглядала за ним, [INFO] р. [PERSON] помер. Враховуючи те, що після смерті [PERSON] відсутні спадкоємці попередньої черги за законом, заповіту він не залишав, єдиний спадкоємець першої черги за законом [PERSON] спадщину у встановлений законом строк не прийняв, будь які дії які б свідчили про прийняття ним спадщини він не робив та не заперечував щоб спадщину після смерті [PERSON] оформила на себе позивачка, спадкоємців попредньоє черги також не має, отжеспадкоємцем четвертої черги за законом після смерті спадкодавця є позивачка, яка на момент смерті спадкодавця проживала разом їз ним однією сім`єю більше п`яти років, що підтверджується доводами позивачки, наданими доказами, показаннями свідків, а також не заперечувалось відповідачем. Таким чином, на момент смерті [PERSON] позивачка проживала разом із ним, після його смерті продовжувала обробляти спірну земельну ділянку, а отже фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON], вступом в управління та володіння спадковим майном на підставі ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України, та не заявила про відмову від неї. Враховуючі ці обставини, пізніше позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, про що 29.07.2017р. нотаріусом було винесено вмотивовану постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на вищевказаний об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON], вступом в управління та володіння спадковим майном, на підставі ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, спадкоємці попередньої черги відсутні, відповідач не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на спадкове майно після смерті спадкодавця. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем четвертої черги за законом (ст. 1264 ЦК України), яка на момент смерті спадкодавця проживала разом із ним однією сім`єю більше п`яти років, що підверджується доводами позивачки, наданими доказами, показаннями свідків, а також не заперечувалось відповідачем. На момент смерті [PERSON] позивачка проживала разом із ним, після його смерті продовжувала обробляти спірну земельну ділянку, отже фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON], вступом в управління та володіння спадковим майном на підставі ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України, та не заявила про відмову від неї. Таким чином, позивачка фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON], однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки оригінал державного акта на земельну ділянку був загублений спадкодавцем, про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову від 20.10.2015р., у зв'язку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на вищевказану земельну ділянку з підстав прийняття спадщини за законом, однак, з незалежних від неї причин вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказаний об'єкт спадкового майна, у зв'язку із чим була вимушена звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved