Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

В грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 19.06.2006 р. укладено кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит на суму 5\~000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі слатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач порушив умови кредитного договору та заборгував позивачеві 20\~106,06 грн.. Прохав стягнути вказану заборгованість та сплачений судовий збір у сумі 243,60 грн.. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву слухати справу у його відсутність, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав заяву слухати справу у його відсутність, в позові відмовити, так як на його думку, позивач пропустив строки позовної давності. Суд, розглянувши позов, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 19.06.2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно договору, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку, а також сплатити штраф при порушенні строків платежів. Позивач вказує, що відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконуються, в зв'язку з чим виникла заборгованість, яка складає станом на 30.09.2014 року 20106,06 грн., з яких - 3120,79 грн. заборгованість за кредитом; 15551,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина); 933,62 грн. (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Позовні вимоги позивача підтверджуються заявою разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», розрахунком заборгованості станом на 30.09.2014 року. Підстав для відмови по суті позовних вимог у суду не має, однак, відповідач в своїй заяві від 15.04.2015 року прохає застосувати строки позовної давності. Суд вважає, що строк звернення до суду з позовом пропущено без поважної причини, про застосування позовної давності заявлено відповідачем до ухвалення рішення, підстав для поновлення строку позовної давності, суд не вбачає. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до розрахунку суми заборгованості станом на 30.09.2014 року, відповідач заборгованість за кредитним договором не сплачував з липня 2006 року, будь-які проплати з вказаного часу відсутні. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Суд вважає, що позивач дізнався про порушення своїх прав у липні 2006 року, коли відповідач не погасив заборгованість за договором, тобто саме з цього часу розпочався перебіг позовної давності. Позовна заява була направлена позивачем до суду лише у грудні 2014 року, тобто через 8 років після того, як позивач дізнався про порушення своїх прав, отже строк позовної давності позивачем пропущений. Як вбачається зі ст. 267 ч. 3 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимога позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed