Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

В вересні 2017р. позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 73725,24 грн., а також понесені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1600,0грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач порушив умови договору кредиту, не повертав отриманий кредит своєчасно, не сплачував кошти (відсотки) за користування ним. В зв'язку із порушенням умов договору, відповідач повинен сплатити: заборгованість за кредитом - 2495,6 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 62453,65 грн., заборгованість за пенею та комісією - 4789,07 грн., штраф (фіксована частина) - 500,0 грн., штраф (процентна складова) - 3486,92 грн., а всього заборгованість складає 73725,24 грн. Зазначену суму боргу позивач просить стягнути з відповідача у повному обсязі, а також понесені судові витрати, які складаються з судового збору. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017р. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від25 квітня 2018р. зазначене рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017р. скасовано та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача Столітній М.М. заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив, подавши до суду заяву про застосування строків позовної давності, зазначивши, що кредит видавався строком на 1 рік, і позивачем односторонньо та безпідставно, з незрозумілих йому причин було збільшено кредитний ліміт, при цьому пере випуск банківської картки не здійснювався взагалі. Також відповідач звертав увагу на безпідставне нарахування відсотків. Відзив на позов стороною відповідача не подавався. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 09 серпня 2012р., на підставі заяви відповідача, між сторонами було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 300,0 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що в порушення своїх зобов'язань та правил відповідач кредит у повному обсязі не повернув - не проводила оплату відсотків за користування ним та згідно розрахунків, наданих позивачем, станом на 30 червня 2017р. заборгованість відповідача становить 73725,24 грн. та складається з: заборгованості за кредитом - 2495,6 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 62453,65 грн., заборгованості за пенею та комісією - 4789,07 грн., штраф (фіксована частина) - 500,0 грн., штраф (процентна складова) - 3486,92 грн. Проте, в судовому засіданні представник позивача не міг пояснити суду та надати належні та допустимі докази, в обґрунтування терміну на який видавався кредит, як і не міг пояснити суду, яким чином та коли було збільшено розмір тіла кредиту. Виписку по рахунку стороною позивача надано взагалі не було. Крім того, з вказаного розрахунку не вбачається, ким він був складений, оскільки відсутнє прізвище та ім'я по-батькові відповідної посадової особи. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Положеннями ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду наведені в постанові від 28 березня 2018р. (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), положення ст. ст. 257, 258, 267 ЦК України, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача не доведено належними і допустимими доказами наявність заборгованості відповідача за кредитним договором. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352,4 грн.

Outcome: approved