Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

В грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача надмір виплаченої пенсію у зв`язку із втратою годувальника за період з 15.05.2009 по 31.08.2015 у сумі 60786,73 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] перебувала на обліку в ГУПФУ з 23.07.2009 та отримувала призначену пенсію у зв`язку з втратою годувальника на утриманця [PERSON] , відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за загальний страховий стаж 7 років 10 місяців 3 дні, розрахований відповідно до наданих документів померлого годувальника [PERSON] , зокрема: довідки від 01.06.2009 №234 про проходження військової служби та диплома про навчання від 01.07.1996 серії [NUMBER] . Проте, при перевірці пенсійної справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , в списках закінчивших Український державний морський технічний університет не виявлений, в книзі реєстрацій та видачі дипломів реєстраційний № [NUMBER] належить іншій особі, а серія та номер диплому видані зовсім іншій людині під іншим реєстраційним номером. Враховуючи, що диплом серії [NUMBER] від 01.07.1996 (реєстраційний № [NUMBER] ) є недостовірним, загальний страховий стаж годувальника складає 2 роки 16 днів, що не дає право призначення пенсії по втраті годувальника. У зв`язку з цим 25.08.2015 позивачем прийнято рішення №71/1 про припинення виплати пенсії по втраті годувальника відповідачу на утриманця [PERSON] з вересня 2015 року. Відтак, через безпідставне отримання відповідачем коштів за період з 15.05.2009 по 31.08.2015 виникла переплата пенсії у розмірі 63886,73 грн. Самостійно відповідачем погашено 3100,00 грн., а залишок заборгованості станом на 01.12.2019 становить 60786,73 грн. На момент подання позову відповідачем кошти позивачу не перераховувались, при цьому, правом на оскарження рішень позивача відповідач не скористалась. Представник відповідача [PERSON] адвокат Білецький О.П. надав до суду відзив на позов, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідь від 06.08.2015 за вих. №217-а/в, що надана на запит позивача є неналежним доказом, оскільки не містить даних про осіб, яким видавався диплом, що позбавляє можливості стверджувати про наявність факту недостовірності та/або підроблення диплому серії [NUMBER] від 01.07.1996. В даному випадку, позивач повинен був надати докази звернення до правоохоронних органів за фактом виявлених обставин щодо недостовірності (підроблення) цього диплому, а також результати такого звернення. Крім того, спірний диплом належав померлому годувальнику [PERSON] , а про обізнаність відповідача щодо його недостовірності та/або підроблення в позовній заяві та доданих до неї документах позивачем не вказується. За такого, позивачем не доведено факт зловживань з боку відповідача під час подання документів для отримання пенсії в зв`язку із втратою годувальника, оскільки факт її обізнаності про фіктивність диплому та/або його підроблення матеріалами справи не підтверджується. Крім того, у відзиві представник відповідача просить застосувати позовну давність посилаючись на те, що строк, в межах якого позивач мав право звернутися з вказаним позовом закінчився 12.08.2018. При цьому, звертає увагу, що факт часткової сплати відповідачем в добровільному порядку в рахунок погашення надмірно отриманої пенсії, хоча і може бути розцінений як визнання нею заборгованості, не перериває позовну давність, оскільки здійсненні такі сплати за межами дії трирічного строку позовної давності. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.03.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач з 15.05.2009 отримувала в УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва пенсію у зв`язку з втратою годувальника за загальний страховий стаж 7 років 10 місяців 3 дні, що підтверджується протоколом №320162 від 31.07.2009. З позовної заяви вбачається, що вказаний стаж був розрахований на підставі наданих документів померлого годувальника [PERSON] , а саме: довідки від 01.06.2009 №234 про проходження військової служби та диплома про навчання від 01.07.1996 серії [NUMBER] . Затвердженням позивача, з метою отримання уточнюючої довідки про період та форму навчання [PERSON] позивачем було направлено лист № 13882/06 від 27.07.2015 в Національний університет кораблебудування імені адмірала Макарова. Згідно відповіді Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова №217-а/в від 06.08.2015 [PERSON] , [INFO] , у списках закінчивши Український державний морський технічний університет імені адмірала С.Й. Макарова не виявлений. Стосовно спірного диплому вказано, що в книзі реєстрацій та видачі дипломів даний реєстраційний номер належить іншій особі, а серія та номер диплому видані зовсім іншій людині під іншим реєстраційним номером. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, рішенням УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва від 25.08.2015 №71/1, з вересня 2015 року відповідачу було припинено виплату пенсії по втраті годувальника на утриманця [PERSON] . Рішенням УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва від 25.08.2015 №188 з відповідача стягнуто надмір виплачених сум пенсій за період з 15.05.2009 по 31.08.2015 у розмірі 63886,73 грн. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Положеннями частини першої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія в зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, визначено, що до заяви про призначення (перерахунку) пенсії додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про народження дітей (для жінок); військовий білет або довідка військкомісаріату про період проходження військової служби (для чоловіків); довідка підтверджуюча пільговий стаж; довідка про заробіток за 60 календарних місяців підряд за будь - який період (за бажанням заявника) до 01.07.2000 та підтверджуюча довідка підприємства про наявність первинних документів. Згідно із частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсії, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання недостовірних даних чи їх приховування, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14. Згідно з частиною першою статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплаченої пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відповідно до пункту 3 Порядку повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 15.05.2003 №374/7695 (далі Порядок), суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У разі припинення виплати пенсії відповідно до\~частини першої\~статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку (пункт 4 Порядку). Зі змісту пункту 3 Порядку вбачається, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Аналогічна позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 22.01.2014 у справі № 6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За правилами статей 2, 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, саме позивач повинен довести, що відповідач надав завідомо неправдиві дані, які стали підставою для призначення пенсії. При подані документів до ГУПФУ відповідач надала усі запитуванні документи, необхідні для отримання пенсії, будь-яких доказів, які б свідчили, що їй було відомо про фіктивність диплому серії [NUMBER] та/або його підроблення, позивачем надано не було. Враховуючи вищевикладене, вимоги діючого законодавства, та недоведеність позивачем факту зловживань з боку відповідача під час надання документів для отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується клопотання представника відповідача щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановивши, що строк звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. За такого, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності та вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити через їх недоведеність.

Outcome: dismissed