Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Виклад позицій позивача та відповідача. Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , який за життя заповіту не склав. На його звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. Тому позивач вважає, що має право на спадкування майна, а саме житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] та просить суд визнати за ним право власності на будинок в порядку спадкування. Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 26.06.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Витребувано копію спадкової справи до майна померлого [PERSON] 06.08.2020 року до суду надійшли витяги зі спадкового реєстру та копія спадкової справи №384/2013 до майна померлого [PERSON] . Ухвалою від 06.08.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову [PERSON] , [PERSON] . Сторони в судове засідання не з`явилися, надіслав до суду заяви про розгляд справи у відсутність. Фактичні обставини встановлені судомсправи та зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Дослідивши письмові докази по справі, відповідно до ст. ст. 328, 1225 ЦК України, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини: Відповідно до ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст. 328 ЦК України). Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] видане 27.05.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 5). За життя [PERSON] заповіту не склав, спадкоємцем першої черги за законом після його смерті є позивач по справі, інші особи не подавали заяви про прийняття спадщини. Позивач фактично прийняв спадщину за законом після смерті свого батька [PERSON] , так як на час відкриття спадщини, проживав з ним за однією адресою: [ADDRESS] та був зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується довідкою наданою виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради. Разом з ними в в вищезазначеному домоволодінні проживали [PERSON] та [PERSON] , що свідчить про те що зазначені особи фактично прийняли спадщину, але позивач не надав суду копію домової книги, які б підтвердили або спростували зазначену інформацію. Згідно копії спадкової справи № 384/2013 що заведена після смерті [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини за законом та видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся позивач [PERSON] . Постановою від 05.03.2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, оскільки позивачем не подано оригіналу документа, який підтверджує право власності на житловий будинок за спадкодавцем (а.с.6). Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п.4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Як зазначає позивач у позові, він не пред`явив нотаріусу оригіналів документів, які підтверджують право власності на житловий будинок спадкодавцю, зокрема свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Однак, у доданих до позовної заяви документах відсутні докази про звернення позивача до Новоукраїнського МБТІ, Новоукраїнської міської радаи та відомості про відмову у видачі документу, підтверджуючого , що дійсно спадкодавець [PERSON] був власником зазначеного будинку і йому відмовлено, як із окремим процесуальним документом-клопотанням до суду не звертався, а лише в тексті позовної заяви виділено абзац про витребування доказу, тому суд вімовляє в данному клопотанні, яке не містить доказів, що є труднощі із поданням доказів. Крім цього, відповідно до пп. 4.14., 4.15 п.4 глава 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Тобто, зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, з матеріалів справи не встановив факту, що у позивача є труднощі в отриманні дублікату правовстановлюючого документу на спірне домовлодіння, як і не подано доказів, що спадкодавцю надлежало це майно, а саме житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] , що цей будинок був введений в експлуатацію. Крім того позивач звернувся до відповідача Новоукраїнської міської ради, в той час як є інші спадкодємці- [PERSON] , [PERSON] ,, які фактично прийняли спадщину, що свідчить про звернення до неналежного відповідача, що є підставою для вімови у позові. Так як позивач не надав до суду будь яких письмових доказів, підтверджуючих чи спростовуючих зазначені обставини, докази, які б підтверджували дані обставини в матеріалах справи відсутні. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що викладені позивачем у позовній заяві вимоги не обґрунтовані належними доказами, а тому слід відмовити повністю в задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed