Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, розмір аліментів не оспорював, однак не згоден з мотивувальною частиною предявленої до нього позовної заяви, просив про розгляд справи без його участі. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи у її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін; копія свідоцтв про народження дітей доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]; довідка виконкому Ренійської міської ради від 18.11.14р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, оформленого на імя [PERSON] та [PERSON]; копія довідки про доходи відповідача від 18.11.2014р.; копія свідоцтв про народження дітей: доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] з відповідача [PERSON], який є батьком дітей, зазначивши, що подружнє життя у них не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Під час сумісного проживання відповідач часто зловживав спиртними напоями, влаштовував сварки у присутності своїх дітей, попирав честь і гідність позивачки, тим самим лякав дітей які постійно знаходились у стресовому стані. Фактично сторони проживають разом. Ними неодноразово робилися спроби щодо примирення, однак, вони позитивних результатів не надали. Таким чином, вже тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні. Від шлюбу є неповнолітні діти донька [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]., питання щодо утримання та виховання яких позивачка вирішує самостійно. Діти мешкають разом із батьками, проте доглядає та утримує їх позивачка. В даний час діти знаходяться на утриманні позивачки. Позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отримує допомогу від держави, але ця допомога є недостатньою для утримання дітей, забезпечення необхідними атрибутами для навчання та їх виховання. Відповідач допомогу на утримання неповнолітніх дітей не надає, хоча, як батько зобовязаний це робити, має таку матеріальну можливість, працює в Ренійській філії Державного підприємства «Администрация морских портов Украины», займає посаду моториста 1 класса матроса 1 класса, отримує заробітну плату, мешкає разом із дітьми, отже має реальну можливість надавати їм матеріальну допомогу. Таким чином, неповнолітні діти потребують матеріальної допомоги від відповідача, яку позивачка і просить стягнути на утримання неповнолітніх дітей доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше на кожну дитину 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.12.2014 року до 17.05.2020 року, тобто до досягнення донькою [PERSON] повноліття, а потім стягувати аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 10.03.2028 року, тобто до досягнення донькою [PERSON] повноліття, а потім стягувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 14.10.2031 року, тобто до досягнення сином [PERSON] повноліття. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони хоча і проживають разом, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У наданій суду заяві позивачка просила після розірвання шлюбу з відповідачем залишити за нею шлюбне прізвище «Лозовська». На підставі вищевказаних положень законодавства суд задовольняє вимоги позивачки щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу. У звязку із ситуацією, що склалася на момент розірвання шлюбу (догляд та знаходження на утриманні дітей матірю з моменту фактичного розпаду сімї), суд визначає місце проживання неповнолітніх дітей доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], 14.10.2013 р.н разом із матірю. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Оскільки відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачці на утримання їх сумісних дітей не надається, а домовленість про способи, періоди надання утримання на дітей між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення позивачки і інтереси дітей, задовольняє позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів в повному обсязі.

Outcome: approved