Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

В жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила встановити факт родинних відносин за ступенем спорідненості: мати - донька між [PERSON], [INFO], яка померла 30 січня 2014 року, та [PERSON], [INFO]; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], померлої 30 вересня 2014 року, на 1/2 частину квартири [ADDRESS]; а також стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 30 вересня 2014 року померла їхня з відповідачкою матір - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. За життя мати сторін по справі мала два шлюби. У дівочості мала прізвище «Волкович», після укладення шлюбу з батьком позивачки мала прізвище «Новікова», після укладення шлюбу з батьком відповідачки мала прізвище «Андрєйцева». Після смерті матері, позивачка, у встановлений законом строк, звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що не підтверджено родинних стосунків [PERSON] з її донькою [PERSON], нотаріусом було здійснено запит до республіки Молодови з проханням надати копію актового запису про шлюб [PERSON] з [PERSON], однак у надані вищевказаної інформації нотаріусу було відмовлено, також відповідачка по справі утримує у себе оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно та відмовляється їх надати. Відповідачка також звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини як особа, що має право на спадкування в першу чергу. Факт родинних відносин [PERSON], яка померла 30 вересня 2014 року, та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про її народження та іншими документами. Враховуючи, що від встановлення факту родинних відносин, залежить виникнення, зміна або припинення особистих та майнових прав [PERSON], а також те, що діючим законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, позивачка звернулась з вказаним позовом до суду. Таким чином, [PERSON] є спадкоємицею матері [PERSON] за законом, але в зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на квартиру, та в звязку з відсутністю підтверджень щодо зміни матірю прізвища, після укладення: другого шлюбу, вона позбавлена права на отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, тому необхідно в судовому порядку визнати за нею право власності на частини спірної квартири в порядку спадкування за законом. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомила. Раніше, в попередніх судових засіданнях, заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки та просила відмовити їй в повному обсязі. Вислухавши позивачу, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 30 вересня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 593098, виданим 07.10.2014 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 7108 від 07.10.2014 року (а.с.8). Позивачка стверджувала, що вона є рідною дочкою покійної [PERSON], а та, відповідно, є її рідною матірю, у звязку з чим позивачка просила встановити факт родинних відносин за ступенем спорідненості: мати - донька між [PERSON], [INFO], яка померла 30 січня 2014 року, та [PERSON], [INFO]. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, судом встановлено, що дівочим прізвищем позивачки є «Новікова», а прізвище «Дідюк» вона отримала після одруження, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу Серії ІІ-БК № 410122, виданим 07.05.1981 року Центральним палацом одруження м. Києва, актовий запис № 1820 від 07.05.1981 року (а.с.76). Батьками позивачки є [PERSON] (українець) та [PERSON] (українка), що підтверджується свідоцтвом про її народження Серії І-ЕД № 458256, виданим повторно 03.07.1975 року В Дуванй Краснодонського району Ворошиловградської області, актовий запис № 32 від 22.01.1958 року (а.с.76). Батьки же позивачки - [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 18 травня 1957 року в [PERSON] сільській раді Краснодонського району Ворошиловградської області, актовий запис 109 від 18.05.1957 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії І-ЯР № 287999 від 21.05.1957 року (а.с.13). Згідно вказаного свідоцтва, до одруження, [PERSON] мала прізвище «Волкович» та місцем її народження зазначено: с. Завольє в Вінницькій області. При цьому, судом встановлено, що 04 липня 1965 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що Відділом актів громадянського стану м. Комрат Республіки Молдови, був зроблений відповідний актовий запис про шлюб за № 60 (а.с.125). Згідно вказаного акту про шлюб, [PERSON] після одруження отримала прізвище «Андрейцева». При цьому, місцем її народження зазначено: с. Завольє в Вінницькій області, а також вказано, що вона є розлученою. З вищевказаного можливо припустити, що [PERSON], яка померла 30 вересня 2014 року, дійсно є рідною матірю [PERSON], [INFO]. Крім того, той факт, що [PERSON] є рідною дочкою [PERSON], померлої 30 вересня 2014 року, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: Свідок [PERSON], яка однокласницею відповідачки та знайомою позивачки, і яка вказала, що позивачка і відповідачка є рідними сестрами по материнській лінії, а їхньою матірю є [PERSON]. З позивачкою її познайомила сама [PERSON]. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є дядьком та тіткою сторін, і які вказали, що позивачка і відповідачка дійсно є рідними сестрами по материнській лінії, а їхньою матірю є [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON] Також, в судовому засіданні були допитані свідки, які вказували, що позивачка не є рідною дочкою [PERSON], а саме: Свідок [PERSON], яка є знайомою покійної [PERSON], і яка вказала що знає сімю покійної з 1987 року, і знає, що позивачка не є її дочкою. При цьому, вона часто відвідувала сімю [PERSON], яка десь 10 років була лежачою і позивачку жодного разу не бачила вдома у [PERSON], як не бачила її і у лікарні. Відповідачка проживала з [PERSON]. Свідок [PERSON], яка була продавцем в магазині, директором якого була покійна [PERSON], і яка вказала, що, на скільки їй відомо, у [PERSON] була одна дочка [PERSON]. Позивачку вона бачила вдома у покійної, але що це її дочка вона ніколи не вказувала. Разом з тим, суд критично ставиться до свідчень вищевказаних свідків, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, свідчення свідків [PERSON] та [PERSON] суперечать та спростовуються наявним в матеріалах справи письмовими доказами, а також фактами встановленими судом вище, зокрема, що [PERSON], яка померла 30 вересня 2014 року, дійсно є рідною матірю [PERSON], [INFO]. Крім того, факт споріднення між позивачкою та покійною [PERSON] підтверджується фотокартками, на яких вони зображені разом (а.с.31-33,47). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає можливим встановити факт родинних відносин за ступенем спорідненості: мати - донька між [PERSON], [INFO], яка померла 30 січня 2014 року, та [PERSON], [INFO]. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є рідною дочкою [PERSON], померлої 30 вересня 2014 року. Також, судом встановлено, що й [PERSON], [INFO], є рідною дочкою [PERSON], померлої 30 вересня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-МР № 025400, виданим 04.07.1965 року Відділом актів громадянського стану м. Комрат Республіки Молдови, актовий запис № 346 від 10.08.1964 року (а.с.56). Таким чином, позивачка та відповідачка є спадкоємцями першої черги спадкування на майно, що залишилося після смерті [PERSON], померлої 30 вересня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке, серед іншого, складається з квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У звязку з вищевказаним, позивачка та відповідачка, у встановленому Законом порядку, звернулися до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], померлої 30 вересня 2014 року. На підставі їхніх заяв, нотаріусом була заведена відповідна спадкова справа за № 62/2015, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.49-119). Проте, 18 квітня 2016 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої 30 вересня 2014 року, оскільки нею не надані правовстановлюючі документи на спадкове майно. У звязку з вищевказаним, позивачка звернулася до суду та просила визнати за нею в судовому порядку право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], померлої 30 вересня 2014 року, на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Оскільки нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. При цьому, судом встановлено, що позивачка від спадщини не відмовлялася та у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті своєї матері, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою за місцем відкриття спадщини. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], померлої 30 вересня 2014 року, на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, оскільки позивачці задоволені її позовні вимоги, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивачки судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі викладеного та

Outcome: approved