Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обгрунтування Позивач подала до Арбузинського районного суду Миколаївської області позов, який висунула вимогу про стягнення із [PERSON] аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі. Свої вимоги мотивувала тим, що наразі діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні, у той час, як відповідач свого обов`язку щодо забезпечення дітей не виконує, хоча має змогу це робити. Наразі відповідач проживає окремо і не реагує на прохання допомогти в утриманні дітей. За такого, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 4 500,00 грн. щомісячно і до повноліття дітей, тобто 1 500,00 грн. на кожну дитину. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15 липня 2019 року, після усунення недоліків позовної заяви відповідно до ухвали від 03 липня 2019 року. Цією ж ухвалою витребувано докази щодо спроможності відповідача утримувати дітей, позаяк, це було необхідно для захисту їхніх прав та інтересів. Позиція сторін Позивач в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлена належно, надала заяву, якою просила розглянути справу за її відсутності та висловила позицію про підтримання своїх вимог. Проти ухвалення судом заочного рішення у справі, крім цього, не заперечувала. Відповідач у судове засідання також не прибув, викликався у нього неодноразово за адресою, що зазначена у позовній заяві, шляхом направлення судової повістки та публікації оголошення про виклик на офіційному веб - порталі судової влади України, яке було розміщене не пізніше, ніж за десять днів до дати судового засідання, а тому, в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, відповідач будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань до суду не направляв, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх умов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач неодноразово повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи, що підтверджується відповідною заявою його представника. При цьому, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених позивачем Тож, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створивши учасникам судового процесу всі умови для реалізації ними їхніх прав, дослідивши надані йому докази та оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини і виходив із такого. В судовому засіданні установлено, що сторони перебувають у шлюбі, який розірвано рішення Братського районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2015 року. Від шлюбу сторони мають трьох дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Наразі діти проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою Сергіївської сільської ради Бртського району Миколаївської області ( а.с. 27). Відповідач до складу сім`ї позивачки не входить, за місцем реєстрації на даний час не проживає. Між тим, стаття 180 СК України установлює обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, способи виконання батьками цього обов`язку визначаються за домовленістю між ними, а за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі ( ч.1,2 ст. 181 СК України). Та у цьому випадку, суд не установив наявність між сторонами домовленості щодо способів утримання їх спільних дітей, чи то у грошовій, чи то у натуральній формі. За такого, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормою ч.3 ст. 181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка ж від заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом ( ч.1 ст. 183 СК України). Але за заявою одержувача, у даному випадку позивача, суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що прямо визначено ч.1 ст. 184 СК України. Тож, виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, слідує, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Та у будь - якому випадку при визначення розміру аліментів суд ураховує обставини, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України. Тому у цьому аспекті суд бере до уваги вік, стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який працює і отримує дохід у виді заробітної плати, не має на праві власності чи то іншому володінні транспортних засобів, на обліку в органах Пенсійного фонду України не перебуває, не є учасником виконавчих проваджень і приходить до висновку, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання своїх дітей. До того ж він є особою працездатного віку, будь - яких даних про його тяжкі чи то хронічні захворювання відсутні, у той час, як медична картка відповідача у Братській ЦРЛ ( за місцем його реєстрації) відсутня. Дійшовши такого висновку, суд виходив із того, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини ( ч.2 ст. 182 СК України). А відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тож, суд виходить із інтересів дітей, зокрема, положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», яка гарантує кожній дитині право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За такого суд, контексті установлених обставин, із числа регламентованих ч.1 ст. 182 СК України, з огляду на заяву позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання трьох дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200,00 грн. на кожну дитину. Тому за таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3 600,00 грн., тобто на 1 200,00 грн. на кожну дитину. Крім того, за правилами ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду із дня пред`явлення позову, а тому у цій ситуації їх слід стягувати з 16 листопада 2018 року, тобто з дня пред`явлення позову до суду і згідно п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, але враховуючи те, що при винесенні рішення суд імперативно вирішує питання розподілу судових витрат, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, із урахуванням п.3 ч.1 ст. 176 ЦПК України щодо ціни позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн. З цих мотивів,

Outcome: partial