Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області про позбавлення батьківських прав, в якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітньої дочки [PERSON], [INFO], мотивуючи тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, покладених на нього ст. 150 СК України, не піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, вихованням дітей не займається. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримують повністю, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, заперечень на позов не надав. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Новосанжарської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову та проведення заочного розгляду справи не заперечує. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та прийняти заочне рішення відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження [NUMBER] від 30.09.2005 року та [NUMBER] від 28.05.2008 року батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є [PERSON] (а.с. 12, 13). Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 березня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 05.07.2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, прізвище позивачки після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 16). Згідно довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). З акту обстеження умов проживання сім'ї [PERSON]від 28.03.2017 року вбачається, що малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають в належних умовах, в наявності є дитячі речі, одяг, іграшки (а.с. 40). [PERSON] та [PERSON] навчаються у Новосанжарському навчально-виховному комплексі. Батько дітей [PERSON] до школи не з'являвся, навчанням сина та доньки не цікавився. Даний факт підтверджується довідкою Новосанжарського навчально-виховного комплексу від 27 грудня 2016 року (а.с. 17). Згідно висновку органу опіки та піклування Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 38, 39). Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 10.12.2012 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15,ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, та призначено йому покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто йому належного майна (а.с. 42-46). Відповідно до повідомлення Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області № 5/8-8099 від 21.12.2016 року засуджений [PERSON], 1981 року народження, змінив прізвище на [PERSON] під час тримання у Бердичівській виправній колонії (№ 70) в зв'язку із реєстрацією шлюбу з громадянкою [PERSON] (а.с. 25). Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. У відповідності зі ст. 151 СК України, батьки мають на переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право вибирати форми й методи виховання, за винятком тих, які суперечать закону, моральним принципам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в родині є першочерговим завданням розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання й розвиток. У відповідності зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, що проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримку з ними регулярних особистих відносин і прямих контактів. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Судом встановлено, що батько [PERSON] та [PERSON] разом з дітьми не проживає, не піклується про них, матеріально не забезпечує та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Таким чином, з'ясувавши мету звернення позивача до суду, юридичну природу виниклих правовідносин, всебічно і повно оцінивши надані докази та документи у їх сукупності, з врахуванням зазначених норм Конституції України та вимог законодавства України, встановивши, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, суд вважає за необхідне та правильне, задовольнити вимоги [PERSON] та застосувати надзвичайний захід впливу - позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням цього, суд вважає, що судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 551 грн. 21 коп. належить стягнути з відповідача.

Outcome: approved