Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

В заяві до суду [PERSON] вказав, що він домовився з відповідачем у справі [PERSON] про купівлю житлового будинку [ADDRESS], який належить відповідачам на підставі свідоцтва про право на спадщину. Відповідач [PERSON] діяв на підставі відповідної довіреності. За придбане майно позивач заплатив відповідачу 5000 гривень, про що останній надав 01.08.2013 року розписку, передав правовстановлюючі документи та зобов'язувався оформити угоду нотаріально. Однак, від виконання зобов'язання ухиляється, чим позбавляє позивача можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись придбаним майном. З цих причин [PERSON] звернувся до суду та просить ухвалити рішення, яким визнати правочин укладений 01.08.2013 року з [PERSON] дійсним та визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно. В судове засідання [PERSON] не з'явився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просить справу розглянути без нього. Відповідач у справі [PERSON], який згідно довіреностей є і представником відповідачів [PERSON] та [PERSON], позовні вимоги визнав, не заперечує проти їх задоволення, про що подав через канцелярію суду письмову заяву та просить справу розглянути без його участі. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, взявши до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити повністю. До такого висновку суд дійшов з наступного. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другої сторони (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до домовленості сторін позивач заплатив відповідачу 5000 гривень за придбані будинок та земельні ділянки, які розташовані по [ADDRESS]. [PERSON] надав розписку та передав правовстановлюючі документи із зобов'язанням оформити угоду нотаріально, але отримавши кошти ухиляється від нотаріального посвідчення договору. За цих умов юридично оформити договір купівлі-продажу позивач не має можливості і, як наслідок, він позбавлений можливості вільно володіти, розпоряджатися та користуватися придбаним майном. Належність відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] житлового будинку підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданого державним нотаріусом 02.07.1997 року та зареєстрованого в Барському державному бюро технічної інвентаризації 11.07.1997 року. Вартість будинку, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Барське районне БТІ» становить 38924 гривні. Належність земельної ділянки площею 0,0931 га, розташованої по [ADDRESS], підтверджується державним актом. Вартість вказаної земельної ділянки становить 24306 гривень, що підтверджується витягом відділу Держземагенстива Барського району №03-24/90 від 21.01.2014 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. В силу ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Стаття 220 ЦК України зазначає, що у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Але, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним і у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 N 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Судом встановлено, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, як вимагає ст. 203 п. 3 ЦК України і позивачем виконано всі передбачені законом умови договору. На підставі викладеного і

Outcome: approved