Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

В жовтні 2020 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі по тексту - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] відповідно до наказу від 06 березня 2019 року № 11/ОС з 11 березня 2019 року працює на посаді помічника генерального директора в Концерні радіомовлення, радіозв`язку та телебачення та [PERSON] відповідно до наказу від 06 травня 2019 року № 20/ОС працює з 07 травня 2019 року на посаді радника генерального директора в Концерні радіомовлення, радіозв`язку та телебачення. Позивачі згідно з наказами відповідача кожного місяця з моменту працевлаштування та по лютий місяць 2020 року як і інші працівники отримували премію у розмірі від 100 до 200 відсотків за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності. Проте, починаючи з березня 2020 року по липень включно 2020 року позивачі безпідставно позбавленні відповідачем щомісячних премій. Позивачі вважали, що позбавлення їх премії не ґрунтується на вимогах закону та внутрішнього Порядку преміювання працівників Концерну РРТ за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності. Позивачі зазначали, що відповідно до додатку 4 Порядку та додатку № 31.2 «Розміри преміювання за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності» Колективного договору, основним показником для преміювання працівників відповідача є наявність прибутку до оподаткування Концерну РРТ та виконання плану доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг). В разі невиконання або недотримання цього показника премія не нараховується і не виплачується. Пунктом 10 додатку 4 Колективного договору зазначено, що розмір преміювання встановлюється у відсотках до основного розміру премії, та може перевищувати його не більше, як на 100 %, або зменшуватися до 100 %. Тобто мінімальний розмір премії у відповідача складає 100 %. Накази відповідача від 30 квітня 2020 року № 67-оп, від 28 травня 2020 року № 94-оп, від 30 червня 2020 року № 112-оп, від 29 липня 2020 року № 133-оп, від 26 серпня 2020 року № 164-оп «Про преміювання працівників дирекції Концерну РРТ за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності» у березні - липні 2020 року на думку позивачів свідчать про те, що показники виконувались. Навіть в першому абзаці преамбули кожного вказаного наказу зазначено, що «Показник преміювання працівників дирекції Концерну РРТ у 2020 року виконаний». Однак, позивачів з невідомих причин позбавили премії за вказаний період. Відповідно до ст. 151 Кодексу законів про працю України заходи заохочення до працівника не застосовуються протягом строку дії дисциплінарного стягнення. Пунктом 16 додатку 4 Колективного договору зазначено, що працівники, на яких накладено дисциплінарне стягнення, можуть позбавлятися повністю або частково премії за підсумками місяця, в якому було виявлено порушення. Разом із тим, до відповідно до листа відповідача від 14 вересня 2020 року № 2558/9-08, до позивачів за період роботи в Концерні РРТ дисциплінарні стягнення не застосовувалися, пояснення щодо порушення трудової дисципліни не відбиралися, службові розслідування не проводились. Також звертали увагу на те, що відповідач з метою запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 серед працівників дирекції Концерну РРТ видав наказ від 17 березня 2020 року № 34-АГ «Про запровадження режиму дистанційної роботи на дому на період карантину», яким запровадив з 18.03.2020 року по 03.04.2020 року режим дистанційної роботи на дому працівникам дирекції Концерну РРТ. Разом із тим, на позивачів цей наказ не розповсюджувався. о тому вони під час жорстких обмежувальних заходів в країні та відсутністю громадського транспорту були змушені за власний кошт приїздити на роботу, що негативно вплинуло на сімейний бюджет. Враховуючи виконані показники по Концерну РРТ та відсутність дисциплінарних стягнень у позивачів, підстав для позбавлення їх премій немає. Враховуючи оклад позивачів, який складає 10835,00 грн та мінімальний розмір премії у 100 %, в результаті незаконних дій відповідача позивач [PERSON] не отримала за період березень - липень 2020 року заробітної плати у розмірі 70410,00 грн (не отримана премія за кожен місяць та премія до держаних свят, а саме: Дня Конституції України та Дня незалежності України) та в свою чергу з тих же підстав позивач [PERSON] не отримав за період березень - липень 2020 року заробітної плати у розмірі 70410,00 грн. (не отримана премія за кожен місяць та премія до держаних свят, а саме: Дня Конституції України та Дня незалежності України). Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви від 22.02.2021 року просили суд визнати незаконними та скасувати накази Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 30.04.2020 № 67-оп, від 28.05.2020 № 94-оп, від 30.06.2020 № 112-оп, від 29.07.2020 № 133-оп, від 26.08.2020 № 164-оп в частині позбавлення премії [PERSON] , за період роботи з березня місяця 2020 року по липень місяць 2020 року включно та премій з нагоди Дня Конституції України та Дня незалежності України у 2020 році. Визнати незаконними та скасувати накази Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 30.04.2020 № 67-оп, від 28.05.2020 № 94-оп, від 30.06.2020 № 112-оп, від 29.07.2020 № 133-оп, від 26.08.2020 № 164-оп в частині позбавлення премії [PERSON] , за період роботи з березня місяця 2020 року по липень місяць 2020 року включно та премій з нагоди Дня Конституції України та Дня незалежності України у 2020 році. Зобов`язати Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення нарахувати та виплатити [PERSON] нарахувати та виплатити премії за період з березня місяця 2020 року по липень місяць 2020 року та премій з нагоди Дня Конституції України та Дня незалежності України у розмірі у розмірі 93196,20 грн. Зобов`язати Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення нарахувати та виплатити [PERSON] премії за період з березня місяця 2020 року по липень місяць 2020 року та премій з нагоди Дня Конституції України та Дня незалежності України у розмірі у розмірі 82533,64 грн. Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на користь позивачів судовий збір та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 8500,00 грн. Ухвалою суду від 09.11.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін та призначено розгляд справи по суті на 04.03.2021 року. 22.02.2021 року позивачі звернулись до суду із заявою про уточнення позовних вимог. 02.03.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначав, що підприємством на підставі п. 5.16 Колективного договору та п.п. 4 і 6 Порядку преміювання працівників Концерну РРТ було зменшено розмір премії позивачам до 0 % за рішенням генерального директора за результатами роботи позивачів. Також звертав увагу суду на те, що згідно із п. 5.21. Колективного договору премія з нагоди Дня незалежності України та Дня Конституції України виплачується за наявності фінансової можливості з урахуванням трудового внеску працівників. З огляду на відсутність трудового внеску позивачів, премія не виплачувалась. 03.03.2021 року від позивачів надійшла відповідь на відзив. 04.03.2021 року в судовому засіданні було оголошено перерву у розгляді справи до 16.06.2021 року для надання можливості відповідачу ознайомитись із відповіддю на відзив. 19.03.2021 року від відповідача надішли заперечення на відповідь на відзив. В судовому засіданні 16.06.2021 року позивачі та їх представник позов підтримали та просили суд про його задоволення. В судовому засіданні 16.06.2021 року представник відповідача заперечувала проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до наказу від 06 березня 2019 року № 11/ОС з 11 березня 2019 року працює на посаді помічника генерального директора в Концерні радіомовлення, радіозв`язку та телебачення та [PERSON] відповідно до наказу від 06 травня 2019 року № 20/ОС працює з 07 травня 2019 року на посаді радника генерального директора в Концерні радіомовлення, радіозв`язку та телебачення. Згідно з наказами Концерну РРТ від 30 квітня 2020 року № 67-оп, від 28 травня 2020 року № 94-оп, від 30 червня 2020 року № 112-оп, від 29 липня 2020 року № 133-оп, від 26 серпня 2020 року № 164-оп «Про преміювання працівників дирекції Концерну РРТ за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності», позивачам знижено премію до 0 %. Згідно із частинами другою, третьою статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а в разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Аналогічні положення викладені у статті 15 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до змісту статті 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Так, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Законодавство не вимагає, щоб власник реалізував свої повноваження збільшувати, зменшувати розміри надбавок, які виплачуються конкретним працівникам, повноваження повністю або частково позбавляти конкретного працівника надбавок обов`язково за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Власник має право самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено колективним договором. Частина четверта статті 97 КЗпП України забороняє власникові приймати одностороннє рішення з питань оплати праці, що погіршує умови, встановлені у відповідному порядку, не стосується випадків, коли власник застосовує встановлені на підприємстві відповідно до законодавства умови оплати праці. Прийняття керівником підприємства в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру надбавки, позбавлення працівників надбавок повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2790цс16. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Відповідно до п. 8 Порядку преміювання працівників Концерну РРТ за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності від 28.03.2017 року, передбачено, що розміри преміювання по показникам та додатковим показникам умов преміювання з урахуванням впливу на кінцеві результати роботи структурного підрозділу та Концерну РРТ в цілому визначаються Філіями (Дирекцією) Концерну РРТ самостійно у Розмірах преміювання за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності. Згідно із п. 10 вказаного Порядку конкретний для кожного працівника розмір преміювання визначається, зокрема, генеральним директором Концерну РРТ на підставі рапортів начальників структурних підрозділів з урахуванням особистого вкладу працівника у загальні результати роботи та стану виконання ними посадових обов`язків. З огляду на зазначене, прийняття рішення про виплату премії належить виключено генеральному директору Концерну РРТ з урахуванням особистого вкладу працівника у загальні результати роботи та стану виконання ними посадових обов`язків за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності. Із матеріалів справи вбачається, що у березні - липні 2020 року позивачем було зменшено розмір премії до 0 % за результатами їх виробничої діяльності. Посилання позивачів з приводу безпідставного позбавлення їх премії не підтверджено матеріалами справи, оскільки наказами Концерну РРТ від 30 квітня 2020 року № 67-оп, від 28 травня 2020 року № 94-оп, від 30 червня 2020 року № 112-оп, від 29 липня 2020 року № 133-оп, від 26 серпня 2020 року № 164-оп «Про преміювання працівників дирекції Концерну РРТ за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності», позивачам знижено премію до 0 %. При цьому, не вказано саме про позбавлення їх премій . Позивачі помилково посилаються на відсутність дисциплінарних стягнень як на єдину умову позбавлення їх премії, тоді як із матеріалів справи вбачається, що премію було знижено на підставі рішення генерального директора Концерну РРТ, як це і передбачено Порядком. Окрім того, премія з нагоди свята не є обов`язковою виплатою. Питання виплати чи невиплати премій, зазначених у позовних вимогах позивача, віднесено виключно до компетенції адміністрації Концерну РРТ. Відповідно до ч.ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону, а отже задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed