Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

В вересні 2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом відповідно до якого просила стягнути на свою користь з Виконавчого комітету Вінницької міської ради моральну шкоду в сумі 18892 грн. Мотивувала тим, що протиправною бездіяльністю Виконавчого комітету Вінницької міської ради, підтвердженої рішенням суду їй завдано моральну шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, приниженні часті та гідності. Внаслідок протиправних дій відповідача порушено стан душевної рівноваги, для відновлення якого позивач була вимушена докласти додаткових зусиль. Порушено її нормальні зв`язки, крім того внаслідок нехтування відповідачем прав [PERSON] , остання зазнала сильного психологічного дискомфорту, погіршення самопочуття, емоційного хвилювання. Моральні страждання підсилюються також тим, що позивач являється особою з інвалідністю другої групи. Розраховуючи розмір моральної позивач виходить з того, що порушення її права має триваючий характер, тому за кожен місяць порушення просить нарахувати один розмір мінімальної заробітної плати. Ухвалою суду від 10.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 28.08.2020 Виконавчий комітет Вінницької міської ради подав до суду відзив відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Мотивував тим, що з моменту коли відповідач дізнався про рішення суду та до моменту його виконання, яким визнано його бездіяльність минуло одинадцять днів, що спростовує розрахунок моральної шкоди виконаний позивачем. В 2020 [PERSON] до інших судів України подано 27 позовних заяв, що ставить під сумнів щодо нанесення моральної шкоди, стягнення якої є предметом даної справи. Підстава позову [PERSON] про порушення нормальних зав`язків з оточуючими, спростовується висновком лікарської комісії відносно [PERSON] згідно якого вона страждає обмеженням здатності до спілкування. Позивач до судового засідання не прибула, одна подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову з підстав викладених у відзиві та просила відмовити в його задоволенні. Судом встановлено, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.06.2020 визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Вінницької міської ради, яка полягає у ненадані [PERSON] інформації за запитом від 28.04.2020. Зобов`язано Виконавчий комітет Вінницької міської ради надати [PERSON] інформацію, що запитувалась згідно запиту на отримання публічної інформації від 28.04.2020 (на 15-20 а.с.). Також встановлено, [PERSON] є особою, якій встановлено другу групу інвалідності (на 23 а.с.). Суд критично оцінює висновок лікарської комісії КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради», оскільки не вбачає причинного зв`язку між завданою моральною шкодою та наявним обмеженням життєдіяльності у відповідача, дослідження якого проведено для перевірки її психічного розладу як особи з інвалідністю (на 21 а.с.). Суд відхиляє в якості доказів запит [PERSON] (на 43 а.с.) та його позовну заяву (на 44-53 а.с.), оскільки такі не стосуються предмета доказування. Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, далі ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Ст. 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Позивач не вказала конкретних обставин зокрема зміну стану здоров`я, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою, що підсилюються також тим, що позивач являється особою з інвалідністю другої групи, підставою якої є встановлена рішенням адміністративного суду бездіяльність Виконавчого комітету Вінницької міської ради, характер та тривалість моральних страждань позивача у зв`язку з необхідністю докладення додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду його звернень, суд прийшов до висновку, що достатньою та справедливою для компенсації моральних страждань буде грошова сума 3000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 133,52 грн в рахунок компенсації сплаченого судового збору, розрахованого пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Решту витрат зі сплати судового збору компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial