overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 5 999грн 53к., інфляційні витрати у сумі 635 грн 95к. та судовий збір. З підстав, викладених у позові (а.с.1,2) просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав попередньо до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги, надав згоду на ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, до суду не з'явився. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи завчасно до суду не надсилала. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно довідки форми №3 Комунального підприємства «Голосіївжитлосервіс» №2266 від 12.11.2013 року, будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі позивача, а власником особового рахунку [NUMBER] квартири [ADDRESS] є [PERSON], [INFO] (а.с.9). Відповідно до ст. 162 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку [NUMBER], наданої позивачем, за відповідачем рахується заборгованість у сумі 5999 грн 53 к. (а.с.7-8). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 12183грн 03к. за житлово-комунальні послуги. З підстав, викладених у позові (а.с.1-3) просив його задовольнити. Представник позивача не прибув в судове засідання, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав згоду на ухвалення у справі заочного рішення(а.с.30). Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з'явився(а.с.29). Жодних клопотань про відкладення судового розгляду до суду завчасно не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати із договорів, правочинів чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. Судом достовірно встановлено, що власником особового рахунку кімнати [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується формою №3 від 15.11.2013 року (а.с.8). Згідно розрахунку заборгованості за відповідачем рахується заборгованість у сумі 12183грн 03к. (а.с.6-7). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Виходячи із системного аналізу ст..33, 36, 119 ЦПК України саме на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі як порушника його прав та відповідно заявити позовні вимоги, а тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Квартет ЛТД». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 2288грн 23к. за житлово-комунальні послуги. З підстав, викладених у позові (а.с.1-3) просив його задовольнити. Представник позивача не прибув в судове засідання, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав згоду на ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з'явився. Жодних клопотань про відкладення судового розгляду до суду завчасно не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати із договорів, правочинів чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. Судом достовірно встановлено, що власником квартири [ADDRESS] за договором дарування є [PERSON], що підтверджується формою №3 від 06.12.2013 року (а.с.5). Згідно розрахунку заборгованості за відповідачем рахується заборгованість у сумі 2288грн 23к. (а.с.6-8). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказав, що шлюб з відповідачкою був зареєстрований 08 червня 2012 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку-[PERSON] [INFO], яка проживає разом із відповідачкою. Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаємопорозуміння, оскільки вони не зійшлися характерами. З жовтня 2013 шлюбні відносини остаточно припинилися, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Угода з приводу виховання дитини між ними досягнута, майновий спір відсутній. Просить розірвати шлюб з відповідачкою. 06 лютого 2014 року судом сторонам було надано строк на примирення - 2 місяці. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутністю, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розірвати шлюб з відповідачкою, шлюбні відносини припинені з жовтня 2013 року, за строк наданий судом для примирення спроб зберегти не було. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. У відповідності до ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, ознайомившись із заявою позивача, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинені з жовтня 2013 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, за строк наданий судом для примирення спроб зберегти сім'ю не було, подальше збереження шлюбу неможливо. Тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує формально і його слід розірвати, оскільки збереження сім'ї суперечить інтересам подружжя. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказав, що шлюб з відповідачкою був зареєстрований 10 жовтня 2009 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку-[PERSON], [INFO], яка проживає разом із відповідачкою. Спільне життя з відповідачкою не склалося, у зв'язку з психологічною несумісністю та різними поглядами на життя, що негативно вплинуло на подружні стосунки. На підставі цього шлюбні відносини були припинені і позивач був вимушений виїхати проживати за своїм місцем проживання. До теперішнього часу поліпшення у стосунках не відбулося, кожен із них продовжує жити окремим життям. Вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки між ними втрачено почуття любові та поваги. Майновий спір відсутній. Просить розірвати шлюб з відповідачкою. В судове засідання позивач надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позов підтримує і просить розірвати шлюб з відповідачкою, збереження шлюбу неможливе, шлюбні відносини припинені 06 жовтня 2012 року, майновий спір відсутній. В судове засідання відповідачка надала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, зазначивши, що позов визнає і просить розірвати шлюб з позивачем, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]», зазначила, що шлюбні відносини припинені з 06 жовтня 2012 року, збереження шлюбу неможливе. Майновий спір відсутній. Вивчивши матеріали справи, ознайомившись із заявами сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинені з жовтня 2012 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, подальше збереження шлюбу неможливо. Тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує формально і його слід розірвати, оскільки збереження сім'ї суперечить інтересам подружжя. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказав, що шлюб з відповідачкою був зареєстрований 15.10.2011 року. Від шлюбу мають малолітню дочку -[PERSON] , [INFO], яка проживає разом із відповідачкою. Спільне життя з відповідачкою не склалося у зв'язку з чим вони припинили спільне господарство і проживають окремо. Подальше сумісне життя та примирення вважає неможливим. Просить розірвати шлюб з відповідачкою. В попереднє судове засідання позивач надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позов підтримує і просить розірвати шлюб з відповідачкою, зазначив, що шлюбні відносини припинені з жовтня 2013 року, збереження шлюбу неможливе. Майновий спір відсутній. В попереднє судове засідання відповідачка надала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, зазначивши, що позов визнає і просить розірвати шлюб з позивачем, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]», шлюбні відносини припинені з жовтня 2013 року, збереження шлюбу неможливо, майновий спір відсутній. Вивчивши матеріали справи, ознайомившись із заявами сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинені з жовтня 2013 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, подальше збереження шлюбу неможливо. Тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує формально і його слід розірвати, оскільки збереження сім'ї суперечить інтересам подружжя. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до суд з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №04-22П/2013-А від 18 лютого 2013 року в розмірі 23 824,42 грн., в т.ч. залишок по кредиту 14 396,88 грн., залишок по відсотках 723,54 грн., залишок по комісії 1054 грн.(п.4.3. договору), штраф 7650 грн.(п.7.3. договору) та судових витрат. Позивач в судове засідання уповноваженого представника не направив. Просив розгляд справи проводити за відсутності; не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач належним чином повідомлений про час та дату судового засідання в порядку п.5 ст.74 ЦПК, на розгляд справи не з'явився. Клопотань про відкладення розгляду справи, розгляд справи за відсутності до суду від відповідача не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу заочно та винести заочне рішення. Судом об'єктивно встановлено, що 18.02.2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №04-22П/2013-А в сумі 17000 грн. з кінцевою датою погашення 17 лютого 2015 року під 15 % річних за користування кредитом зі сплатою комісії 1,55% від суми кредиту. Внаслідок неналежного виконання кредитних зобов'язань відповідачем, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованостів розмірі 23 824,42 грн., в т.ч. залишок по кредиту 14 396,88 грн., залишок по відсотках 723,54 грн., залишок по комісії 1054 грн.(п.4.3. договору), штраф 7650 грн.(п.7.3. договору) та судових витрат, в порядку ст.1050 ЦК України. Таким чином, всупереч вимогам ст.ст.526 та 629 ЦК України, які відповідно встановлюють обов'язковість виконання договору сторонами, належність виконання зобов'язання, відповідно до умов договору і вимог чинного цивільного законодавства, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом(ст.612 ЦК України).Зобов'язання не виконане в строк може бути заявлено до стягнення(ст.ст.530, 623 ЦК України). Отже із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 23 824,42 грн; судовий збір На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, зазначивши, що вироком Хмельницького міськрайонного суду від 14 червня 2012 року в справі №1/2218/1461/2011 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. Зазначеним вироком встановлено, що відповідач, перебуваючи на посаді директора ПП «Укрбудпроектреставрація» та являючись службовою особою, знаючи про надходження на рахунок позивача 57000,00 грн., 1 серпня 2011 року прибув в приміщення банку за адресою м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 19, на підставі власноручно виписаного грошового чеку зняв готівкою з рахунку підприємства кошти в сумі 57000,00 грн. та, зловживаючи своїм службовим становищем, заволодів ними. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача завдані злочином збитки - 57000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі, вказавши, що у вироку суду не вказано, кому були завдані збитки, тобто не доведено, що потерпілою стороною є ПП «Укрбудпроектреставрація», тому в позові просить відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 14.06.2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. Зазначеним вироком встановлено, що відповідач, перебуваючи на посаді директора ПП «Укрбудпроектреставрація» та являючись службовою особою, знаючи про надходження на рахунок позивача 57000,00 грн., 01.08.2011 року прибув в приміщення банку за адресою м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 19, на підставі власноручно виписаного грошового чеку зняв готівкою з рахунку підприємства кошти в сумі 57000,00 грн. та, зловживаючи своїм службовим становищем, заволодів ними. У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, не підлягає доказуванню те, що відповідач 1 серпня 2011 року заволодів коштами в сумі 57000 грн., які належали позивачеві. Належність зазначеної суми коштів позивачеві визнав в судовому засіданні і сам відповідач, при цьому згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню також і ті обставини, які визнані сторонами. У відповідності зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Неправомірне діяння відповідача знаходиться в причинному зв'язку із наслідками, що настали в результаті заволодіння коштами, тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Судові витрати у справі складаються із судового збору в сумі 570,00 грн., від їх сплати позивача звільнено і їх слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

в грудні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 15.09.2006 року. У шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO] року народження. Подружнє життя з відповідачкою не склалося через несумісність характерів та поглядів на шлюб та сім'ю, через, що в сім'ї виникали непорозуміння, які переростали у конфлікти. Питання про місце проживання дитини, участі у вихованні дитини сторонами вирішені, майновий спір відсутній. З вищевикладених підстав позивач просив суд розірвати шлюб, вважає примирення неможливим і небажаним для себе. Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. До початку розгляду справи надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. В судове засідання відповідачка не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, до початку розгляду справи надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити. Суд визнав можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. 15.09.2006 року у ВРАЦС Солом'янського РУЮ в м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] актовий запис № 1641, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 3). [INFO] року народився [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6), згідно якого його батьками є [PERSON] та [PERSON] Протягом останього року сторони не проживають однією сім'єю, не пітримують шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не приймають участі у житті один одного, зберігати сім'ю не мають наміру. Згідно ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що примирення між сторонами неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved