Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

В грудні 2020 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В своїх вимогах позивач посилається на те, що 14.03.2012 року між ним та матір`ю відповідача - [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу належного [PERSON] житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] за 13001,00 грн., про що склали відповідну розписку. Після укладення угоди, [PERSON] передала позивачу у власність дане нерухоме майно та правовстановлюючі документи на нього, і зобов`язалася вчинити дії, необхідні для нотаріального оформлення укладеного між ними договору купівлі-продажу. З 2012 року позивач фактично володіє вищезазначеним будинком на свій розсуд, та за власні кошти робить в ньому косметичні ремонти і облаштовує його. З посиланням на те, що зі свого боку позивач виконав всі умови договору, передавши [PERSON] грошові кошти та отримавши у власність житловий будинок, проте через деякий час [PERSON] захворіла, а [INFO] померла, у зв`язку з чим її зобов`язання здійснити дії, необхідні для нотаріального оформлення договору, передбачені договором залишилися невиконаними. Позивач, відповідно до вимог ч.2 ст. 220 ЦК України, просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 14.03.2012 р., укладеного між ним та [PERSON] та визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно. У підготовче судове засідання позивач не з`явився, позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, свої позовні вимоги підтримує повністю, просить суд про їх задоволення. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилася, відповідач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнала, просить справу слухати за її відсутності. На підставі ч.4 ст. 200 ЦПК України, судом ухвалено про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні у зв`язку із визнанням відповідачем позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] була власником житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу № 2-182 від 25.07.2001 р., що підтверджено Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.08.2006 р.. Згідно розписки від 14.03.2012 року, [PERSON] отримала від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 13001,00 (тринадцять тисяч одна) гривня за житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] та зобов`язалась оформити договір купівлі-продажу будинку в нотаріальному порядку. На даний момент, [ADDRESS] в с. Бузьке, Новоодеського району, Миколаївської області перейменовано на [ADDRESS] [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом є відповідач по справі [PERSON] , що підтверджено письмовими доказами, які знаходяться в спадковій справі № 4/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] , витребуваної судом з Новоодеської державної нотаріальної контори. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Із наданих суду доказів встановлено, що на момент укладення угоди про купівлю-продаж вищевказаного будинку між [PERSON] та [PERSON] , між сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, як то вартість будинку тощо, але втрачена можливість нотаріального посвідчення вказаної угоди в зв`язку зі смертю [PERSON] . Отже, за вказаним договором позивач набув права власності на вказаний будинок. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановленихКонституцієюта Законом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Приймаючи до уваги те, що при укладенні договору було домовлено про усі істотні умови договору, відбулося повне виконання договору, суд приходить до висновку про задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, з урахуванням наявного в позові клопотання позивача про покладення на неї судових витрат, витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у сумі 1715,23 грн., ухвалює покласти на позивача, за його клопотанням про це.

Outcome: approved