Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку, кадастровий номер 6323182000:03:001:0302, площею 5,1329 та земельну ділянку кадастровий номер 6323182000:03:001:0239, площею 0,5344 га, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ номер 757821, що належали спадкодавцю [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог, зазначила що [INFO] померла її бабця - [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована та фактично мешкала в Комунальній установі «Хорошевський геріатричний пансіонат», за адресою [ADDRESS] . [PERSON] , є спадкоємицею після померлої [PERSON] , інших спадкоємців немає, чоловік [PERSON] та син (батько позивачки) - [PERSON] померли раніше. На момент смерті [PERSON] належало майно, яке складається з земельної ділянки кадастровий номер 6323182000:03:001:0302 площею 5,1329 га та земельної ділянки кадастровий номер 6323182000:03:001:0239 площею 0,5344 га, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №757821. Оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №757821 після смерті [PERSON] не було знайдено, є лише належним чином засвідчена копія. Постановою Харківської державної нотаріальної контори Харківської області від 23 вересня 2020 року за №2933/02-31 [PERSON] у видачі свідоцтва про права на спадщину було відмовлено, у зв`язку з ненаданням документів, що стверджують факт прийняття спадщини. На момент смерті позивач не мешкала разом з [PERSON] , та на момент прийняття спадщини була, ще неповнолітньою, в її інтересах діяла мати [PERSON] , однак була не в змозі вчасно звернутися в нотаріальну кантору з заявою про прийняття спадщини, тому що дуже хворіла. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 08 липня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом. Ухвалою суду від 09 липня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 29 липня 2021 року. Учасники справи у судове засідання не з`явились, про місце, дату і час повідомлені належним чином, натомість надали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, окрім того: позивач - проти винесення рішення в підготовчому засіданні не заперечує, позов підтримує в повному обсязі, судові витрати просить залишити за нею. представник відповідача - просить прийняти законне та обґрунтоване рішення за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст.200 ЦПК України встановлено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Як передбачено 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (копія, а.с.4). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (копія, а.с.5). Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , батьком зазначений [PERSON] , мати - [PERSON] (копія, а.с.59). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] (копія, а.с.7). Відповідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (копія, а.с. 6). Відповідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08 вересня 2012 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (копія. а.с. 8). Відповідно до довідки № 618 від 25 липня 2019 року Комунальна установа Хорошевський Херіатричний пансіонат повідомляє, що [PERSON] , 1934 року народження проживала та була зареєстрована на повному державному забезпеченні з 15 березня 2005 року по день смерті [INFO] (копія а.с.11). Відповідно до довідки від 14 вересня 2010 року виданої Нововодолазькою центральною лікарнею, про те що [PERSON] перебувала на лікуванні денного стаціонару з 04 вересня 2010 року по 14 вересня 2010 року (копія, а.с. 12). Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ №757821, [PERSON] належать земельні ділянки кадастровий номер 6323182000:03:001:0302 площею 5,1329 га та 6323182000:03:001:0239 площею 0,5344 га ( копія, а. с.9). Окрім того, у судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: копії паспорта та картки платника податків [PERSON] (а.с.2); постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 вересня 2020 року №2933/02-31, свідоцтво про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] від 24 грудня 1999 року (копія, а.с. 10), спадкова справа №514/2020 після смерті [PERSON] , [INFO] (а.с.37-56). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема - визнання права. Згідно зі ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Доказування, та як, слідство рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Згідно п. п. 4.14, 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, якщо до спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, в тому числі в порядку спадкування згідно зі ст. 131 ЗК України. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається зі змісту ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 1273 ЦК України фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. На момент смерті [PERSON] , [INFO] , [PERSON] була неповнолітньою, тому вважається такою, що прийняла спадщину. Інших спадкоємців немає. Дослідивши наведені докази, суд доходить висновку, що позивачем надано достатньо доказів для визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом. Позивач заявила, що вимоги про розподіл чи відшкодування судових витрат не заявляє та залишає їх за собою, тому підстав для їх розподілу суд не вбачає. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: approved