Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та Орджонікідзевського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання права власності на транспортний засіб. Зазначив, що 1 листопада [PERSON] йому видано генеральну довіреність на керування та розпоряджекння транспортним засобом Ford Transit 2001 року випуску реєстраційний номер [NUMBER]. Фактично відбулася угода купівлі-продажу транспортного засобу оскільки відповідач отримав 8000 доларів США, про що склав розписку на зворотному боці довіреності. 13 березня 2013 року головним державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на вищевказаний автомобіль накладено арешт. Вважає накладення арешту протизаконним, в зв'язку з тим, що акт опису та арешту майна суперечить приписам чинного законодавства, оскільки як вбачається з його змісту боржником є [PERSON] та [PERSON], які не мають відношення до [PERSON] В зв'язку з наведеним просив визнати за ним право власності на автомобіль Ford Transit 2001 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] та звільнити автомобіль з-під арешту. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, та зазначив, що фактично правочин по купівлі-продажу автомобіля було оформлено шляхом видачі довіреності на автомобіль з ціллю уникнення зайвих витрат з боку [PERSON] при оформленні договору купівлі-продажу. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача Орджонікідзевського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції просив розглянути справу за його відсутності, щодо позовних вимог позицію не висловив. Вислухавши представника позивача, перевіривши обставини справи суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Відповідачами заперечень на позов не надано. Згідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено що 01 листопада 2010 року [PERSON] видав довіреність на імья [PERSON] на користування, а також розпорядження на його розсуд, експлуатацію автомобіля Ford Transit 2001 року випуску реєстраційний номер [NUMBER], посвідчену 01.11.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром 7332. (а.с. 3) Зі зворотного боку довіреності вчинено запис про те, що [PERSON] отримав від [PERSON] 8000 доларів США за продаж автомобіля по довіреності. При цьому зазначений запис не посвідчений нотаріусом і наданий суду у фотокопії. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватись об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу вказаної норми вбачається, що позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем на ім'я позивача видано довіреність на користування, а також розпорядження на його розсуд та експлуатацію транспортного засобу, який належить на праві власності [PERSON] Позивач підтверджує факт отримання відповідачем грошей фотокопією довіреності на зворотньому боці якої вчинено запис про отримання [PERSON] від [PERSON] 8000 доларів США за продаж автомобіля. У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 245 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно до ч. 1, ч. 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.</p> Згідно матеріалів справи автомобіль марки Ford, моделі Transit, 2001 року випуску, шасі (кузову, рами) [NUMBER], тип транспортного засобу - фургон -В, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований ВРЕР № 1 ГУМВСУ Харків 15.09.2009 р. на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] на ім'я [PERSON] Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Підстави та порядок набуття права власності на транспортні засоби чітко визначені законодавством України. У відповідності до ст. 52-1 Закону України «Про дорожній рух» органи Державтоінспекції МВС здійснюють функції щодо державної реєстрації, перереєстрації та ведення автоматизованого обліку, накопичення, оброблення та використання відомостей про транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації та про їх власників; у випадках передбачених законом, здійснюють функції контролю з внесенням обов'язкових платежів власниками транспортних засобів. Відповідно до п. 2, 7, 8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, з подальшими змінами та доповненнями, передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Пунктом 2 встановлено, що цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Згідно з п. 7 Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції, забороняється. Відповідно до п. 8 Порядку, державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Таким чином, до вчинення вищевказаних дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець - набути право власності на транспортний засіб. Враховуючи, що позивач, як на підставу переходу до нього права власності посилається на запис на зворотній стороні довіреності про отримання власником 8000 доларів США за продаж автомобіля, то станом на момент видачі довіреності перешкод для зняття автомобіля з обліку і передачі його у власність позивача в установленому законом порядку, виходячи з наявних у справі даних, не існувало. Як вбачається з матеріалів справи сторони не вжили заходів щодо переоформлення автомобіля у визначеному Постановою Кабінету Міністрів України «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Фактична передача транспортного засобу у володіння позивача на підставі довіреності не має наслідком набуття позивачем права власності на спірний автомобіль. Враховуючи викладене, суд вважає, що правових підстав для визнання за [PERSON] права власності на автомобіль Ford Transit реєстраційний номер [NUMBER] в судовому порядку немає. В зв'язку з відмовою у задоволенні позову про визнання права власності суд відмовляє і у задоволенні позову про звільнення майна з-під арешту. Судові витрати суд вирішує з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed