Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

В жовтні 2020 року позивач АТ «КредіАгріколь Банк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 14.11.2019 року між Акціонерним товариством «КредіАгріколь Банк» та [PERSON] (надалі - Банк,Відповідач, Боржник) укладений Комплексний договір № 7/1176225 (надалі - Кредитний договір). У відповідності до п. 1.1 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит у сумі 99 725, 85 грн. строком на 36 місяців з 14.11.2019 року до 13.11.2022 року (включно). Згідно п. 5.2 Кредитного договору сума страхової премії (сплачується одноразово) - 8 225, 85 грн. Пунктом 1.2 передбачено, що кредит надається Позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно Договору та правил надання споживчого кредиту в ПАТ «КредіАгріколь Банк» та умов страхування життя, які є невід`ємною частиною Договору та розміщені на офіційному сайті Банку.На підтвердження виконання Банком зобов`язань щодо видачі коштів за Кредитним договором надаємо виписку з поточного рахунку Позичальника та копії меморіального ордеру № № 28946297-1 від 14.11.2019 року на суму 91 500, 00 грн. з призначенням платежу: «надання кредиту згідно кредитного договору 7/1176225 від 14.11.2019» та меморіального ордеру № № 28946297-5 від 14.11.2019 року на суму 8 225, 85 грн з призначенням платежу « [PERSON] [NUMBER] , 7/1176225 14.11.2019 - 13.11.2022 - 99 725, 85 сплата страхового внеску без ПДВ». Позичальник в період дії цього Договору порушував умови цього договору, у тому числі, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював погашення заборгованості по тілу кредиту та відсотках, що підтверджується відомостями, долученими до позовної заяви. Відповідно до зазначених вище умов Кредитного договору, у зв`язку із невиконанням Позичальником зобов`язання в строки передбачені Кредитним договором, позивач направив на адресу відповідача вимогу від 16.03.2020 року за вих. № 10451/1116, що не була отримана Відповідачем та в подальшому, у зв`язку з невиконанням вказаної вимоги, вимогу від 16.04.2020 року, за вих. № 10451/1503 про дострокове повернення кредиту, процентів, штрафних санкцій у зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору № 7/1176225 від 14.11.2019 року, що була отримана відповідачем 13.05.2020 року. Однак, відповідач не виконав вказаних вимог АТ «КредіАгріколь Банк» та не повернув заборгованість у встановлений строк. У зв`язку із неналежним виконанням умов Кредитного договору Позичальником, станом на 09.09.2020 року заборгованість за Кредитним договором становить 91 313, 53 грн., з яких: 78 807, 46 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту;895, 08 грн. - сума заборгованості по відсоткам; 11 575, 64 грн. - комісія;35, 35 грн. - пеня за прострочення сплати по тілу кредиту, процентної та комісійної винагороди. Тому, просили суд стягнути з [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ) на користь Акціонерного товариства «КредіАгріколь Банк» (01024, м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4, код ЄДРПОУ 4361575, pax. № [NUMBER] в AT «КредіАгріколь Банк» м. Київ, МФО 300614) заборгованість за Кредитним договором № 7/1176225 від 14.11.2019 року в розмірі 91 313, 53 грн. тасуму сплаченого судового збору в розмірі - 2 102, 00 гривень ( а. с. 1-6 ). Ухвалою судді від 03 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 55-56 ). 11 січня 2021 року за вх. № 361 судом отримано заяву про уточнення розміру позовних вимог, в якій просили суд стягнути з [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ) на користь Акціонерного товариства «КредіАгріколь Банк» (01024, м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4, код ЄДРПОУ 4361575, pax. № [NUMBER] в AT «КредіАгріколь Банк» м. Київ, МФО 300614) заборгованість за Кредитним договором № 7/1176225 від 14.11.2019 року в розмірі 88 017, 62 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі - 2 102, 00 гривень ( а. с. 69-71 ). Ухвалою суду від 04.02.2021 року постановлено провести судове засідання 25 лютого 2021 року в режимі відеоконференції ( а. с. 95-96 ). 15 лютого 2021 року за вх. № 6909 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнав позовні вимоги позивача частково лише в частині стягнення тіла кредиту в сумі 64 975,65 гривень, в задоволені решти позовних вимог просив суд відмовити. 15 лютого 2021 року за вх. № 6960 судом отримано електронною поштою відповідь на відзив, а також 22.02.2021 року за вх. № 8529 судом отримано відповідь на відзив засобами пошти. Отримані судом відповідь на відзив є ідентичними, в яких позивач наполягає на задоволенні вимог та відхиляє доводи відповідача викладені у відзиву на позов. В судовому засіданні представник позивача Ільків С.М. підтримала заяву про уточнення розміру позовних вимог, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила вимоги банку задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить довідка про доставку СМС повідомлення, з якої вбачається, що така була доставлена [PERSON] 22.01.2021 року. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Згідно ч. 13 ст. 128 ЦПК України за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Отже, відповідач за його заявою був завчасно повідомлений СМС - повідомленням про дату, час та місце слухання справи. Враховуючи, що відповідач будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи не з`явився в судове засідання, заяв та клопотань від останнього не надходило та враховуючи подання з боку відповідача відзив на позов позивача, в якому висловлено останнім свою позицію стосовно позовних вимог банку до нього, суд вважаєза можливимпроводити розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача АТ «КредіАгріколь Банк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 14.11.2019 року між Акціонерним товариством «КредіАгріколь Банк» (надалі - Банк ) та [PERSON] ( надалі - Відповідач, Боржник, Позичальник ) укладений Комплексний договір № 7/1176225 (надалі - Кредитний договір). У відповідності до п. 1.1 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит у сумі 99 725, 85 грн. строком на 36 місяців з 14.11.2019 року до 13.11.2022 року (включно). Згідно п. 5.2 Кредитного договору сума страхової премії (сплачується одноразово)- 8 225, 85 грн. Пунктом 1.2 передбачено, що кредит надається Позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно Договору та правил надання споживчого кредиту в ПАТ «КредіАгріколь Банк» та умов страхування життя, які є невід`ємною частиною Договору та розміщені на офіційному сайті Банку. На підтвердження виконання Банком зобов`язань щодо видачі коштів за Кредитним договором надаємо виписку з поточного рахунку Позичальника та копії меморіального ордеру № № 28946297-1 від 14.11.2019 року на суму 91 500, 00 грн. з призначенням платежу: «надання кредиту згідно кредитного договору 7/1176225 від 14.11.2019» та меморіального ордеру № № 28946297-5 від 14.11.2019 року на суму 8 225, 85 грн з призначенням платежу « [PERSON] [NUMBER] , 7/1176225 14.11.2019 - 13.11.2022 - 99 725, 85 сплата страхового внеску без ПДВ» ( а. с. 23, 24 ). Згідно п.1.1 Кредитного договору Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток № 1 до Договору, що є невід`ємною частиною) як день повернення кредиту. Повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту. Згідно п. 1.3 Кредитного договору за користування кредитом: Позичальник сплачує процентну винагороду (надалі - проценти) щомісячно в розмірі 15, 00 % річних (фіксована процентна ставка) починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника до моменту повного погашення заборгованості за Договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (надалі - комісія) щомісячно комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1, 99 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 Договору ( а. с. 9-10 ). Порядок нарахування та сплата процентів за користування кредитними коштами передбачено в п. 1.3 Правил, а саме: нарахування процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредитної заборгованості здійснюється з дня перерахування/видачі кредитних коштів з позичкового рахунку до моменту повного погашення заборгованості за кредитним договором. Нарахування процентів здійснюється на фактичну суму заборгованості за кредитом: щомісячно в день повернення кредиту, за період з дня повернення кредиту попереднього місяця (з його урахуванням) до дня повернення кредиту поточного місяця (без його урахування). При розрахунку процентів день надання кредиту включається до розрахунку, а день повернення - не включається. Нарахування процентів в грудні відповідного року здійснюється за період з дня останнього нарахування процентів по 31 грудня включно. Подальше нарахування процентів здійснюється в день повернення кредиту за період з 1 січня наступного року до дня повернення кредиту. При розрахунку процентів приймається умовна кількість днів: у місяці - 30 днів, у році - 360 днів. Позичальник сплачує платежі по процентах та комісії відповідно до розрахунків Банку щомісяця, в день повернення кредиту, одночасно з погашенням заборгованості за кредитом частиною кредиту) на рахунок погашення заборгованості. Сплачена сума платежу перераховується на погашення кредиту, процентів та комісії в День повернення кредиту. У випадку, якщо зазначений День повернення кредиту є неробочим, Позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів, суму нарахованої комісії та платіж за кредитом у попередній робочий день. При сплаті Позичальником платежу по кредиту, процентах та комісії в день, що не є Днем повернення кредиту, сума платежу зараховується на Рахунок погашення заборгованості. В День повернення кредиту сума платежу перераховується на погашення кредиту, процентів та комісії в черговості, що визначена п. 1.6 цих Правил. При сплаті - Позичальником платежу по кредиту, процентах та комісії в день, що не є Днем повернення кредиту, за наявності простроченої заборгованості за кредитом та/або -процентами та/або комісією, сума платежу зараховується на Рахунок погашення заборгованості та в цей же день перераховується на погашення простроченої заборгованості за кредитом (частиною кредиту), прострочених процентів, простроченої комісії, пені. Сума, що перевищуєрозмір вказаних платежів, перераховується на погашення кредиту, процентів комісії в День повернення кредиту. При сплаті Позичальником платежу по кредиту, процентів та комісії в розмірі, що перевищує розмір вказаних платежів відповідно до Графіку платежів по кредиту, сума платежу зараховується на Рахунок погашення заборгованості. В День повернення кредиту на погашення кредиту, процентів та комісії зараховується сума платежу відповідно до Графіку платежів по кредиту, за винятком умов дострокового повернення кредиту, передбачених пп. 2.2.1. Кредитного договору. Залишок платежу перераховується на погашення кредиту, процентів та комісії в наступний День повернення кредиту. День виникнення простроченої заборгованості рахується з наступного дня після Дня повернення кредиту, якщо в День повернення кредиту або до цього Позичальник не сплатив суму нарахованих процентів, комісію та платіж за кредитом відповідно до Графіка платежів по кредиту ( а. с. 13-22 ). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання Комплексного договору № 7/1176225 від 14.11.2019 року свідчить про те, що [PERSON] всі умови даного договору цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладені договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором. Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов`язок Позичальника повернути позику частинами (з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Аналогічне право позивача передбачено в п. 2.3.4 - 2.3.7 Правил, відповідно до яких у разі несплати Позичальником чергового платежу по кредиту та/або процентам за користування кредитом та/або комісії, згідно з умовами Кредитного договору протягом 30 днів, Банк направляє Позичальнику письмове Повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом, в якому вказується розмір заборгованості з урахуванням -належних до сплати суми кредиту, процентів, комісій, штрафних санкцій. Невиконання Позичальником зобов`язання по погашенню простроченої заборгованості протягом 1 календарного місяця з дати направлення Повідомлення, та/або розірвання договору про надання додаткових чи супутніх послуг, який є обов`язковим для укладення Кредитного договору, і не укладення протягом 15 календарних днів нового договору про надання таких самих послуг з особою, що відповідає вимогам Банку, дає право Банку вимагати дострокового повернення кредиту в повному обсязі, нарахованих процентів та/або нарахованих комісій, штрафів та пені. У цьому випадку Банк направляє Позичальнику та його поручителям (за наявності) відповідну письмову вимогу. Якщо Позичальник протягом 31 дня з моменту направлення йому письмової Вимоги Банком, не виконає Вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісіями, штрафними санкціями, Банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням на кошти та/або майно Позичальника в порядку, передбаченому законодавством України. У випадку порушення Позичальником умов Кредитного договору у тому числі несплати суми кредиту, процентів, комісій, штрафних санкцій та пені, згідно умов Кредитного договору, а також у випадку невиконання Позичальником умов п. п. 2.2.2 - 2.2.9, 2.3.5, 2.3.6 цих Правил, Банк має безумовне право подати позов до суду про стягнення на кошти та/або майно Позичальника в порядку, передбаченому законодавством України. Встановлено, що Позичальник в період дії цього Договору порушував умови цього договору, у тому числі, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював погашення заборгованості по тілу кредиту та відсотках, що підтверджується відомостями, долученими до позовної заяви з боку позивача. Встановлено, що позивач направив на адресу відповідача вимогу від 16.03.2020 року за вих. № 10451/1116, що не була отримана Відповідачем та в подальшому, у зв`язку з невиконанням вказаної вимоги, вимогу від 16.04.2020 року, за вих. № 10451/1503 про дострокове повернення кредиту, процентів, штрафних санкцій у зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору № 7/1176225 від 14.11.2019 року, що була отримана відповідачем 13.05.2020 року. Однак, відповідач не виконав вказаних вимог АТ «КредіАгріколь Банк» та не повернув заборгованість у встановлений строк. Звертаючись до суду з заявою про уточнення розміру позовних вимого, позивач зазначає, що станом 04.01.2021 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 7/1176225 від 14.11.2019 року становить 88 017,62 гривень, з яких: 67 435, 52 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 2 568, 98 грн. - сума заборгованості по відсоткам; 17 977,77 гривень - комісія; 35, 35 грн. - пеня за прострочення сплати по тілу кредиту, процентної та комісійної винагороди, що підтверджується розрахунком заборгованості ( а. с. 72-73 ) та випискою з рахунку за період 14.11.2019 року по 04.01.2021 року ( а. с. 74-86 ). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленим законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Встановлено, що в порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач зобов`язання за договором виконував несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Звертаючись до суду з відзивом на позов позивача, відповідач визнав вимоги позивача в частині заборгованості по тілу кредиту у розмірі 64 975,65 гривень. Отже, відповідач підтвердив, що дійсно має заборгованість по тілу кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Однак, суд не може погодитися з сумою, яку визнав відповідач, виходячи з наступного. Відповідач посилався на те, що позивачем не було враховано оплати за квитанціями, які останній додав до відзиву, оплати зроблені починаючи з грудня 2019 року по січень 2021 року на загальну суму 40 500 гривень, але з доданої виписки з рахунку вбачається, що позивачем було враховано усі платежі здійснені відповідачем за період з грудня 2019 року по грудень 2020 року. Оскільки платіж за січень 2021 року був здійснений відповідачем лише 14 січня 2021 року, а виписка з рахунку здійснена позивачем за період з 14.11.2019 року по 04.01.2021 року, така сума не була відображена. Однак, в судовому засіданні встановлено та не спростовано з боку представника позивача, що сума в розмірі 500 гривень, яка була сплачена відповідачем була розподілена в рахунок погашення простроченого тіла кредиту. Також, суд не може погодитися з доводами відповідача з приводу того, що позивачем невірно здійснено розподілення отриманих сум в погашення простроченого тіла кредиту, в рахунок погашення простроченої комісії та в рахунок погашення прострочених відсотків, оскільки таке розподілення передбачено вище зазначеними Правилами. Отже, у першу чергу погашається не лише прострочене тіло кредиту, але й прострочені відсотки. Також, судом враховано, що розподіл коштів в порядку черговості залежить від розміру платежу, а також фактичного стану заборгованості ( наявності чи відсутності прострочки ). Аналізуючи виписку з рахунку та досліджену в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином враховано всі платежі, внесені позичальником, які розподілялися в рахунок погашення боргу згідно із ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування». Разом з тим, із платіжних доручень та виписок з рахунку вбачається, що відповідач не дотримувався кредитної дисципліни з моменту видачі та отримання кредиту останнім. Однак, суд також не може в повній мірі погодитися і з розрахунком та вимогою позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 67 435,52 гривень, так як на час розгляду справи було встановлено, що позивачем було сплачено в січні 2021 року 500 гривень, яка не була врахована позивачем при зверненні до суду із заявою про уточнення розміру позовних вимог ( сплата здійснена пізніше, ніж позивач звернувся до суду з такою заявою ), але не спростовано представником позивача в судовому засіданні під час розгляду даної справи, що така сума в розмірі 500 гривень дійсно була сплачена відповідачем, яка розподілена в рахунок погашення простроченого тіла. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 66 935,52 гривень ( 67 435,52 грн. - 500 грн. ). Посилання відповідача, що йому не було відомо про претензії з боку банку, спростовуються наявними вматеріалахсправи документами, з яких вбачається, що вимогу позивача від 16.04.2020 року за вих. № 10451/1503 про дострокове повернення кредиту, процентів, штрафних санкцій у зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору № 7/1176225 від 14.11.2019 року була отримано відповідачем 13.05.2020 року ( а. с. 29, 30, 31, 32 ). Суд не може погодитися з доводами відповідача викладені у відзиві на позов щодо неможливості нараховувати позивачем відсотків, так як п. 2.4 Кредитного Договору вказано, що нарахування процентів за користування кредитом згідно Договору здійснюється з дня видачі кредитних коштів з позичкового рахунку до моменту повного погашення Кредиту. Нарахування процентів здійснюється на фактичну суму заборгованості Позичальника за кредитом: щомісячно в День повернення кредиту за період з Дня повернення кредиту попереднього місяця (з його урахуванням) до Дня повернення кредиту поточного місяця (без його урахування); в день повного погашення Кредиту за період з дня останнього нарахування процентів (з його урахуванням) до дня повного погашення Кредиту (без його врахування). Таким чином, нарахування відсотків, що узгоджене сторонами у договорі не обмежується строком кредитування, який змінюється у зв`язку з набуттям права на дострокове стягнення. Сторонами погоджено, що у випадку прострочення погашення відсотки нараховуються до моменту повного погашення кредиту. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12 та Верховного Суду від 20.02.2019 року в справі №666/4957/15-ц, на які посилається відповідач у відзиві йде мова про договори, у яких строк нарахування відсотків обмежувався саме строком кредитування, а не моментом повного виконаннязобов`язання, як зазначено в даних договірних правовідносинах. Таким чином, наведена відповідачем судова практика не підлягає до застосування до даних правовідносин. У постанові Верховного Суду від 13.12.2018 року у справі № 913/11/18 вказано, що: «Слід зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас, в пункті 2.7.2. кредитного договору сторони погодили, що проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості Позичальника за Кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі Кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим Договором. Відповіднодо частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Зважаючи на правові позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, та виходячи з системного аналізу наведених вище статей ЦК України і умов кредитного договору, колегія суддів дійшла висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін за цим договором та не позбавляє Банк права на отримання належних йому процентів за користування кредитом до повного погашення заборгованості». Як зазначено у кредитному договорі від 14.11.2019 року № 7/1176225 сторони погодили, що нарахування відсотків здійснюється до моменту повного погашення заборгованості. Тому, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача нарахованих відсотків у розмірі 2 568,98 гривень є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та суд погоджується з розрахунком позивача в цій частині. Також суд не може погодитися з доводами викладеними відповідачем у відзиві про неможливість нарахування позивачем пені, оскільки останні були нараховані у період дії карантину, так як з розрахунку заборгованості станом на 09.09.2020 року та 04.01.2021 року пеня в розмірі 35,35 гривень нарахована за період з 15.01.2020 року по 29.02.2020 року, отже до введення в дію карантину на території України, такий карантин був введений постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211 з 12.03.2020 року, а тому позивач мав право нараховувати пеню. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за порушення умов кредитного договору у розмірі 35,35 гривень. Стосовно вимоги позивача в частині стягнення з відповідача комісій у сумі 17 977,77 гривень, суд приходить до наступного. У відзиві на позов позивача стосовно стягнення комісій, відповідач посилався на постанову КСЦ від 19.08.2020 року по справі № 641/11984/15-ц, в якій Верховний Суд зазначає, що положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісії у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемним, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлення цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Тому вважає, що комісія, що нарахована позивачем не підлягає стягненню. Так, у вказаній постанові йде мова про кредитний договір, укладений 28.08.2007 року під час дії Закону України «Про захист прав споживачів». У постанові суд посилається на те, що до вказаних правовідносин застосовується положення абз. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору, а саме 28.08.2007 року) згідно із якими споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування» згідно із п. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» виключені у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про споживче кредитування». В даному випадку, Комплексний договір укладений 14.11.2019 року, а тому правовідносини які виникають у сфері споживчого кредитування, в тому числі щодо комісій, врегульовуються Законом України «Про споживче кредитування», а не Законом України «Про захист прав споживачів». Отже, Постанова Верховного Суду, на яку здійснює посилання відповідач, стосується застосування інших норм права, аніж тих, які підлягають до застосування у даних правовідносинах. Згідно ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції чинній на момент укладення кредитного договору, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Таким чином Закон України «Про споживче кредитування» відносить комісію до загальних витрат на кредитування. Разом із тим, спеціальний Закон передбачає, що орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом включає, в тому числі, комісію. Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» не містить положення, яке б було аналогічним положенню ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином положення п. 1.3 Комплексного договору, яким сторони визначили обов`язок позичальника сплачувати щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, а також інші умови кредитного договору відповідають нормам спеціального закону, а саме ЗУ «Про споживче кредитування». Разом із тим, спір, який розглядався Верховним Судом стосувався визнання частково недійсним кредитного договору, в даному випадку розглядається спір про стягнення боргу. Крім того, комісія, яка передбачена п. 1.3 Комплексного договору встановлюється за обслуговування кредиту, що включає в себе моніторинг заборгованості під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, інформування клієнта про виникнення простроченої заборгованості, консультування клієнта в. т. ч. документальне, щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо). Тобто, сплата комісії передбачається за ті послуги, які не надаються позичальнику безоплатно у відповідності до ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Отже у відповідності до вимог статей 626-629 ЦК України сторони правочину, скориставшись свободою договору, визначили умови, в тому числі щодо комісії, тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: partial