Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Виклад позиції позивача. 26 червня 2014 року між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір за №500949447. Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 21 січня 2016 року з позивача було стягнуто заборгованість за вказаним договором. АТ «Альфа-Банк» було частково списано заборгованість та 09 грудня 2016 року [PERSON] заборгованість погашена в повному обсязі у сумі 18992,00 грн, що підтверджується копією квитанції. Після чого вона звернулася в телефонному режимі до відділення банку для визначення подальшого алгоритму її дій, проте їй повідомили, що заборгованість погашена та приїздити до відділення не потрібно, у зв`язку з цим вона не отримала довідку про погашення боргу. Факт сплати боргу визнано АТ «Альфа-Банк», на що вказує те, що останнім до Кегичівського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області було направлено заяву про закінчення виконавчого провадження ( вих. №31970-34-б/б від 27 квітня 2017 року). У вищевказаній заяві зазначено, що на даний час борг за кредитним договором погашено в повному обсязі з посиланням на п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Старшим державним виконавцем Кегичівського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області 27 квітня 2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно заяви стягувача від 27 квітня 2017 року з посиланням на п.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Не зважаючи на погашення боргу, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. на адресу позивача було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження від 15 грудня 2020 року, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 15 грудня 2020 року, постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 15 грудня 2020 року, з виконавчим написом нотаріуса №93642, виданого 20 листопада 2020 року на користь ТОВ «Вердикт Капітал». При зверненні до АТ «Альфа-Банк» з проханням про надання довідки про відсутність заборгованості та роз`ясненням кому та на якій підставі був проданий борг, якого фактично не існує, проте відповіді не отримала. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 15 березня 2021 року, клопотання позивача про витребування доказів задоволено. У судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, про місце дату та час повідомлені у встановленому законом порядку, через канцелярію суду надали: - позивач заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі, просила розгляд справи провести без її участі, окрім того у зв`язку з ненаданням всіх витребовуваних доказів, просила повторно не витребовувати та розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами; - представник відповідача Іжаковський О.В. , надавши витребувані докази, своєї позиції не висловив; - третя особа приватний виконавець м. Києва Малкова М.В., надавши витребувані докази, своєї позиції не висловила. Позиція інших учасників невідома. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що згідно виконавчого напису (а.с.67), дослідженого в судовому засіданні вбачається, 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №93642, про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 16 січня 2019 року по 11 листопада 2020 року у розмірі: 22807,62 - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 0,00 грн - прострочена заборгованість за комісією, 23097,28 - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 0,00- строкова заборгованість за сумою кредиту, 3253,36 - строкова заборгованість за комісією, 25813,24 грн - строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 9600,00 грн - строкова заборгованість за пенею та штрафами, 650,00 грн - за вчинення виконавчого напису. З постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсії, стипендії та інші доходи боржника (а.с.79), вбачається, що за виконавчим написом приватного нотаріуса Горай О.С. від 20 листопада 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. звернуто стягнення на доходи [PERSON] у виконавчому провадженні ВП №63922066. З заяви (а.с.60), встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до приватного виконавця з заявою про примусове виконання рішення вих. №13867123 від 01 грудня 2020 року. Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 21 січня 2016 року з [PERSON] на користь ПрАТ «Альфа-Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №500949447 від 26 червня 2014 року в сумі 40361,87 грн та судовий збір у розмірі 1218,00 грн (а.с.13). Як зазначає позивач АТ «Альфа-Банк» було частково списано заборгованість і 09 грудня 2016 року [PERSON] сплачено борг 500949447 у сумі 18992,00 грн, що підтверджується копією квитанції №0.0.666350893.1 від 09 грудня 2016 року (а.с.14). ПАТ «Альфа-Банк» було подано заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з погашенням боргу в повному обсязі вих. №31970-34-бб від 27 квітня 2017 року (копія, а.с. 23). Державним виконавцем Кегичівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Харківській області Сакович О.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 квітня 2017 року (а.с.22). Відповідно до довідки виданої АТ «Альфа-Банк» [PERSON] заборгованості за кредитним договором №500949447 від 26 червня 2014 року перед АТ «Альфа-Банк» не має у зв`язку з відступленням права вимоги до ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі Договору факторингу від 21 червня 2016 року (а.с.27) та не має заборгованості перед ТОВ «Кредитні ініціативи» у зв`язку з відступленням права вимоги до ТОВ «ФК «ВЕСТА» на підставі договору факторингу від 14 січня 2019 року (а.с.26). Вивчивши доводи та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та таким, що підлягає задоволенню. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною першою статті 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт - оскаржуються до суду. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172 (п.3.2 Порядку), відповідно до п.1 якого такими документами є: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно до п.3.5. Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172 (далі - Перелік № 1172). Відповідно до п.2 Переліку №1172, для одержання виконавчого напису заявник повинен надати нотаріусу в разі стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. У постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року викладена правова позиція, відповідно до якої суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком №1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Позивач заперечує, суму заборгованості за кредитним договором, оскільки заборгованість була повністю погашена, що підтверджується заявою АТ «Альфа-Банк» про закінчення виконавчого провадження та постановою про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до заяви стягувача від 27 квітня 2017 року з посиланням на п.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Як встановлено ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Outcome: approved