Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

В вересні 2016 року з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська до суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] , [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Астра Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч Сергій Анатолійович про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та іпотечного договору, зобов`язання вчинити певні дії, визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги та стягнення грошових коштів, який в березні 2019 року позивачі уточнили шляхом подачі до суду заяви про зміну позовних вимог (том №3 а.с.238-244) та просили суд постановити рішення яким визнати недійсними пункти 1.4.1 та 1.4.2 Кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року укладений між нею, [PERSON] та ПАТ «АстраБанк» із урахуванням змін внесених договором від 04.02.2011 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року укладений між нею, [PERSON] та ПАТ «АстраБанк»; визнати зобов`язання її, [PERSON] за умовами Кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року укладеного між нею, [PERSON] та ПАТ «АстраБанк» припиненими виконанням; визнати припиненим договір поруки №150101019732004/П від 08 жовтня 2010 року укладений між ним, [PERSON] та ПАТ «АстраБанк»; визнати припиненим договір іпотеки №150101019732004/3 від 08 жовтня 2010 року укладений між нею, [PERSON] та ПАТ «Агропросперіс Банк» (в минулому ПАТ «АстраБанк») та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Кулініч С.А. і зареєстрованого в реєстрі за №1027; зобов`язати приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Кулініч С.А. виключити з реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки площею 0,100 га та 0,0214 га, які розташовані за адресою будинку. Позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» (в минулому ПАТ «АстраБанк») у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (том №4 а.с.6,11,27,78); заяву про зміну позовних вимог представнику банку за довіреністю Страшко Л.В. отримала на руки у судовому засіданні від 12 березня 2019 року (том №3 а.с.248-249), відзив на уточнений позов не подавала. Представник Акціонерного товариства «Дельта Банк» надав суду заяву про розгляд справи без участі представника банку (том №4 а.с.80), відзив на уточнений позов не подавав. Вислухавши сторони, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими сторонами доказами, суд приходить до наступного. Частина перша ст. 203 ЦК України, встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Встановлено, що 08 жовтня 2010 року між [PERSON] та ПАТ «АстраБанк» було укладено Кредитний договір №150101019732004 (том №1 а.с.14-17), за умовами якого Банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію та встановив позичальнику кредитний ліміт в розмірі 500000 грн., строком кредитної лінії з 08 жовтня 2010 року по 08 жовтня 2015 року, зі сплатою процентної винагороди щомісячно у розмірі 22,9% річних за користування кредитом, яка нараховується та сплачується починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за цим Договором, зі сплатою комісійної винагороди за встановлення кредитного ліміту одноразово в розмірі 1,0% від суми встановленого кредитного ліміту зазначеної в п.1.1 цього Договору, а саме 5000 грн. та комісії за невикористаний кредитний ліміт щомісячно із розрахунку 0,0137% від суми невикористаного кредитного ліміту за день. Додатком 2 до кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року (том №1 а.с.19) ПАТ «АстраБанк» на виконання Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року №168, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за №541/13808, зазначив абсолютне значення подорожчання кредиту на користь Банку 348500 грн., реальну процентну ставку % річних - 26,37%. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, того ж дня 08 жовтня 2010 року між [PERSON] та ПАТ «АстраБанк» був укладений Договір поруки №150101019732004/П (том №1 а.с.21-22), за умовами якого [PERSON] на добровільних засадах зобов`язався перед Банком відповідати в повному обсязі по зобов`язанням [PERSON] , які виникають з Кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року з усіма змінами та доповненнями. Також, того ж дня 08 жовтня 2010 року між ПАТ «АстраБанк» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір №150101019732004/З (том №1 а.с.23-25), за яким [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями і спорудами та земельні ділянки площею 0,100 га та площею 0,214 га, які розташовані за вищевказаною адресою. І в забезпечення страхового ризику між [PERSON] та ПАТ «АстраБанк» був укладений Договір страхування фінансового ризику пов`язаного з майновими правами власності на нерухоме майно №1580 від 08 жовтня 2010 року (а.с.234-236). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] при укладенні спірних договорів діяли свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси, прийняли рішення про вибір банку та вступили з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і умови договору. 04 лютого 2011 року між [PERSON] та ПАТ «АстраБанк» було укладено Додаток №2 до Кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року (том №1 а.с.72) у новій редакції визначили абсолютне значення подорожчання кредиту на користь Банку 567600 грн. а реальну процентну ставку 26,22% річних (з розміру кредитного ліміту 800000 грн.). Таким чином, [PERSON] було збільшено кредитний ліміт з 500000 грн. на 800000 грн. в результаті збільшення ліміту кредиту, відповідно і збільшилося абсолютне значення подорожчання кредиту. Того ж дня 04 лютого 2011 року, Договором про внесення змін та доповнень №1 до Договору поруки №150101019732004/П від 08 жовтня 2010 року укладеним 04 лютого 2011 року між [PERSON] та ПАТ «АстраБанк» (том №1 а.с.20), в зв`язку з переглядом Банком кредитного ліміту встановленого позичальнику, сторони дійшли взаємної згоди починаючи з 04 лютого 2011 року викласти п.1.2 Договору поруки №150101019732004/П від 08 жовтня 2010 року в наступній редакції: «1.2 Сторони цього Договору встановлюють, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Банком відповідати в повному обсязі по зобов`язанням Позичальника, які виникають з умов Кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року з усіма змінами та доповненнями до нього (далі по тексту - «Кредитний договір»), за умови якого банк надає Позичальнику кредит в розмірі 800 000,00 (Вісімсот тисяч) гривень 00 копійок, а Позичальник зобов`язується перед Банком повернути кредитні кошти, шляхом щомісячної сплати суми кредиту (частини кредиту) згідно графіку погашення суми кредиту до Кредитного договору, щомісячної сплати процентів за користування кредитом в розмірі 22,9 % (Двадцять дві цілих та дев`ять десятих процентів) річних, щомісячної сплати комісії за обслуговування кредиту у розмірі 0,0137% (Нуль цілих сто тридцять сім десятитисячних процентів) від суми кредиту, визначеної у цьому пункті, а також штрафів та пені, в строки та на умовах, обумовлених Кредитним договором. Строк виконання зобов`язань за Кредитним договором - не пізніше «08» жовтня 2015 року.». Окрім цього 04 лютого 2011 року між ПАТ «АстраБанк» та [PERSON] був укладений Договір про внесення змін та доповнень №1 до Іпотечного договору № 150101019732004/З від 08 жовтня 2010 року (том №1 а.с.171-172). Позивачі засвідчили своїми особистими підписами, що ознайомлені та згодні як зі змістом Кредитного договору, так і з умовами додаткових договорів до нього, безпосередньо [PERSON] на Кредитному договорі та додаткових угодах, а [PERSON] на заяві про згоду з отриманням [PERSON] 800000 грн. та в договорі про внесення змін та доповнень №1 до Договору поруки. Факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується меморальним ордером №45143 від 11 жовтня 2010 року на суму 500000 грн. та меморальним ордером №24252 від 07 лютого 2011 року на суму 300000 грн. (том №1 а.с.226). Відповідно до п. 1.4.1 Кредитного договору № 150101019732004 від 08 жовтня 2010 року позичальник повинен сплачувати процентну винагороду - щомісячно у розмірі 22,9% річних за користування кредитом, яка нараховується та сплачується починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за цим Договором. Відповідно до п. 1.4.2 Кредитного договору № 150101019732004 від 08 жовтня 2010 року позичальник повинен сплачувати комісійну винагороду за встановлення кредитного ліміту одноразово в розмірі 1,0% від суми встановленого кредитного ліміту зазначеної в п.1.1 цього Договору, а саме 5000 грн. та комісію за невикористаний кредитний ліміт щомісячно із розрахунку 0,0137% від суми невикористаного кредитного ліміту за день. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника,якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно Виписки з Договору купівлі-продажу прав вимоги укладеного 02 грудня 2013 року між ПАТ «АстраБанк» на ПАТ «ДельтаБанк», на підставі ст. 512-516 ЦК України ПАТ «АстраБанк» продав (відступив) ПАТ «ДельтаБанк» Права вимоги та передав їх у зобов`язаннях за вищевказаним Кредитним договором № 150101019732004 від 08 жовтня 2010 року з залишком (не погашеною сумою) у розмірі 400000 грн. (том №1 а.с.68-69). Згідно довідки ПАТ «ДельтаБанк» від 02 червня 2014 року станом на 02 червня 2014 року [PERSON] має заборгованість за Кредитним договором №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року у розмірі 461464,07 грн., з яких 400000 грн. тіло кредиту, 61464,07 грн. відсотки (том №1 а.с.74). 29 грудня 2014 року [PERSON] здійснила платіж у розмірі 200000 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості (том №1 а.с.79), чим частково погасила заборгованість за Кредитним договором № 150101019732004 від 08 жовтня 2010 року. В серпні 2015 року ПАТ «ДельтаБанк» звернувся до [PERSON] з Досудовою вимогою №31.4-08/9054/15 від 25 серпня 2015 року у розмірі 354534,80 грн. (том №1 а.с.78). Вважаючи несправедливими положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, позивачі звернулися до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Так, фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору. Для підтримання впевненості споживачів загальна заборона несправедливих видів торговельної практики однаковою мірою повинна застосовуватись до тих із них, що виникають як за межами контрактних відносин між торговцем та споживачем, так і під час виконання укладеного контракту (п.п. 9,13,14 преамбули Директиви Європейського Парламенту та Ради 2005/29/ЄС від 11.05.2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України та згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 положення п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину (його частини) кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (його частини). Положеннями ст. 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин (частина правочину), визнана судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснив у п. 14, що суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою ст. 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (ст. 536, 638, 1056-1 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.ч. 1. 2 ст. 638 ЦК України). За нормою ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За своєю юридичною природою кредитний договір є реальним договором, оскільки для його укладення, крім згоди сторін, необхідно вчинення певної дії, зокрема, передачі коштів, а тому такий договір є укладеним з моменту передачі грошей. Як вбачається з матеріалів справи, Кредитний договір №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року разом з Додатком до нього від 04 лютого 2011 року, Договір поруки №150101019732004/П від 08 жовтня 2010 року разом з Додатком до нього від 04 лютого 2011 року та Іпотечний договір №150101019732004/З від 08 жовтня 2010 року є укладеними, оскільки позичальником [PERSON] відповідно до особисто підписаного Кредитного договору отримано грошові кошти, про що також не заперечувала сама позивачка, а поручитель [PERSON] на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед Банком відповідати в повному обсязі по зобов`язанням [PERSON] , які виникають з умов Кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року з усіма змінами та доповненнями до нього. Відповідно п. 1.5 Кредитного договору, всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно цього Договору, зазначені в Додатку 2 до цього Кредитного договору, що є невід`ємною частиною цього Договору, під яким стоїть особистий підпис [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що між сторонами існували певні відносини, а саме, [PERSON] дійсно отримувала кредитні кошти на умовах передбачених вищевказаним Кредитним договором, а перед укладенням вищевказаного Кредитного договору та всіх додаткових угод до нього, [PERSON] була проінформована про всі істотні умови Кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року, терміни погашення кредиту, розміри та терміни сплати процентів, що також підтверджується особистим підписом [PERSON] . Згідно з п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що фінансові послуги врегульовують питання щодо відомостей, які кредитодавець має у письмовій формі повідомити споживачеві перед укладенням договору споживчого кредитування. У ч. 4 п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством. За змістом ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. В постанові від 11 вересня 2013 року Верховний Суд України зазначив наступну правову позицію: «Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону-умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві». Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Аналогічний правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду України по справі №619/130/16-ц від 23.05.2018 року. Судом встановлено, що на час укладання Кредитного договору №150101019732004 та Додаткової угоди до нього, Банком було роз`яснено позичальнику всю обов`язкову інформацію яка передбачалась ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно до умов кредитного договору Банк, на виконання абз. «д» п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», повідомив [PERSON] про процентну та комісійну винагороди за надання кредитних коштів у момент видачі кредиту та процентну ставку за кредитом. Таким чином Банк повідомив [PERSON] про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Орієнтовна сукупна вартість кредиту включає лише платежі пов`язані з кредитом, це передбачене вимогами абз. «д» п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Тобто, процентна та комісійна винагороди є такими, що пов`язані з одержанням кредиту, оскільки є частиною ефективної процентної ставки. Аналогічною є і вимога абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і вона Банком виконана. Матеріалами справи підтверджено, що під час підписання [PERSON] . Кредитного договору, остання не повідомляла банк про наявність у неї будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої їй інформації, як про особу і місце знаходження банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту. Отримання кредиту споживач не заперечує. Своїм підписом [PERSON] підтвердила факт про надану повну інформацію про умови кредитування, а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями позичальника, тип відсоткової ставки, суму на яку кредит може бути виданий, орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позичальник має право, та відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. За встановлених обставин, укладений між сторонами кредитний договір не суперечить нормам чинного на той час законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, під час укладення кредитного договору позивачу [PERSON] було надано необхідну інформацію про умови кредитування. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15. Суд звертає увагу на те, що [PERSON] протягом тривалого часу виконувала зобов`язання за договором, не ставлячи під сумнів його дійсність. За клопотанням [PERSON] у справі була призначена судово-економічна експертиза, яка проведена Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз. Згідно висновку експерта №5275/5276-17 за результатами проведення судово-економічної експертизи від 22 листопада 2018 року (том №3 а.с.152-225) по першому питанню: згідно проведеного дослідження, документальне оформлення операцій ПАТ «АстраБанк» та ПАТ «ДельтаБанк» за період з 08 жовтня 2010 року по день проведення експертизи в частині: суми фактичного виданого кредиту (кредитних коштів) відповідає умовам Кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року з додатками, додатковим договором, укладеним між ПАТ «АстраБанк» та [PERSON] ; розміру нарахування комісій відповідає умовам Кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року з додатками, додатковим договором, укладеним між ПАТ «АстраБанк» та [PERSON] . Встановити чи відповідає документальне оформлення операцій ПАТ «АстраБанк» та ПАТ «ДельтаБанк» за період з 08 жовтня 2010 року по день проведення експертизи в частині розміру нарахування відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій умовам Кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року з додатками, додатковим договором, укладеним між ПАТ «АстраБанк» та [PERSON] не надається за можливе. По другому питанню: згідно проведеного дослідження Графік погашення кредиту в частині чергових платежів відповідає умовам Кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року. Встановити чи відповідає умовам Кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року Графік нарахування відсотків за користування кредитними коштами не надається за можливе. По третьому питанню: за даними проведеного дослідження сукупна вартість кредиту у вигляді реальної відсоткової ставки за Договором про надання споживчого кредиту №1501010197322004 від 08 жовтня 2010 року складає 26,969% та абсолютного значення подорожчання кредиту в розмірі 362 417,31 грн. По четвертому питанню: встановити чи відповідає умовам кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року і чи підтверджується первинними документами та умовами «Розрахунок заборгованості за договором кредиту №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року [PERSON] ( [NUMBER] )», наданий до матеріалів справи відповідачем ПАТ «ДельтаБанк» не надається за можливе. По п`ятому питанню: встановити яка реальна сума боргу існувала на час передачі права вимоги від ПАТ «АстраБанк» до ПАТ «ДельтаБанк» та на час зазначений відповідачем в «Розрахунок заборгованості за договором кредиту 150101019732004 від 08.10.2010 року [PERSON] ( [NUMBER] ) не надається за можливе. На підставі висновку експерта ті обставини, що в межах наявних матеріалів справи, реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту за кредитним договором не відповідають в певній частині укладеному зобов`язанню, зважаючи на відсутність достатніх даних для визнання умов договору в цілому несправедливими, відсутності достатніх даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, відсутні правові підстави для визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними. Обставин, відповідно до ст. 216 ЦК України, які можна було кваліфікувати як несправедливі умови і які могли мати наслідком недійсність договору загалом не встановлено. [PERSON] отримала кошти за договором в національній валюті, з моменту укладення спірного договору та користується ними, відповідач надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної відсоткової ставки. У результаті розгляду справи не здобуто доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема не спростовано, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту позивач діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши, характер правочину і всі його істотні умови. На виконання умов договору про надання споживчого кредиту позивач отримала кошти. Висновок судово-економічної експертизи не доводить факту введення банком позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та сукупної вартості кредиту. Отже встановлені у експертному висновку обставини самі по собі не можуть слугувати підставою для визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими цивільно-процесуальним законодавством. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За змістом ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, позивачами не надано суду будь-яких доказів того, що окремі умови Кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року - пункти 1.4.1 та 1.4.2, порушують фінансові права відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а також є порушенням вимог ст. 203, 215, 1054, 1055 ЦК України, у зв`язку з чим є недійсними. Позивачі не довели істотних обставин які б вказували на введення їх в оману під час укладання договорів і додатків до них, судом не встановлено та позивачами не доведено, умисел дій ПАТ «АстраБанк» та сам факт встановлення несправедливих умов, а саме обов`язкових для споживача умови, за якими він не має реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, а також що мається істотній дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також те, що позовні вимоги не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що відсутні правові підстави для визнання оспорюваних пунктів 1.4.1 та 1.4.2 Кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року недійсними відповідно до положень статей 203, 215, 217 ЦК України та положень ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору, а тому позовні вимоги в цій частини задоволенню не підлягають. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року справа № 464/3576/15-ц, від 10 жовтня 2018 року справа № 761/4828/15-ц, від 01 лютого 2018 року справа № 713/686/16-ц. Вимоги [PERSON] і [PERSON] про визнання припиненими договір поруки №150101019732004/П від 08 жовтня 2010 року та договір іпотеки №150101019732004/3 від 08 жовтня 2010 року та позовні вимоги про визнання зобов`язання [PERSON] за умовами Кредитного договору №150101019732004 від 08 жовтня 2010 року укладеного між нею, [PERSON] та ПАТ «АстраБанк» припиненими виконанням є похідними позовними вимогами, тобто задоволення яких залежить від задоволення позовної вимоги (основної вимоги), а тому суд залишає її також без задоволення. Також, судом не встановлено підстав для виключення з реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (житловий будинок [ADDRESS] та дві земельні ділянки площею 0,100 га та 0,0214 га, які розташовані за адресою будинку) за договором іпотеки, оскільки дані позовні вимоги є похідними від первісних позовних вимог, а тому суд не вбачає підстав для перевірки обґрунтованості цих вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. З огляду на те, що позивачі відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнені від сплати судового збору, тому судові витрати по справі у вигляді судового збору необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed