Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

В грудні 2013 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати за ними, [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON], за кожною з них по 1/2 частині домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 58,1 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м. до складу якого входять: кухня площею 11,4 кв.м., житлові кімнати площами 16,8 кв.м., 9.6 кв.м. та 11,5 кв.м., веранда 5,5 кв.м., комора 3,3 кв.м., з такими господарчими та іншими спорудами: прибудовою «а», літньою кухнею «Б», погрібом під Б - «пг», прибудовою «б», літньою кухнею «В», гаражем «Г», сараєм «Д», сараєм «Е», «т» - погрібом під Е, сараєм «Ж», сараєм « 3», колонкою «К», сараєм «Л», вбиральнею «М», літнім душем «Н», воротами № 1, хвірткою № 2, огорожею № 3. В обґрунтування позову позивачі вказали, що їх батьками є [PERSON] та [PERSON]. [INFO] помер їх батько [PERSON]. Відкрилась спадщина за законом, яку прийняв тільки їх брат [PERSON], але свідоцтво про право на спадщину не отримував, так як батько за життя не зареєстрував домоволодіння на своє ім'я. На дане домоволодіння було видано «Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктів України» на ім'я [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської райради від 11 вересня 1968 року за № 366, але воно забудовником не було зареєстровано в установленому законом порядку. Земельна ділянка, на якій знаходиться дане домоволодіння, площею 0,2326 га призначена для будівництва, обслуговування будинку та господарських споруд належала їх батьку на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП ДН № 030228, виданого виконкомом Балівської сільської ради 04.03.1998 року згідно рішення № 14/ХХІ від 11.06.1993 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1203, кадастровий номер земельної ділянки - 1221486800:02:006:0005. Їх брат [PERSON] помер [INFO]. Він був одинокою людиною і сім'ї не мав, тому вони, його сестри, звернулися до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. 07 грудня 2013 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори їм було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Незважаючи на те, що їх право на спадкове майно, яке залишилося після смерті брата ніхто не оспорює вони, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння [ADDRESS]. Тому, вони звернулися до суду за захистом своїх спадкових прав. Позивачі [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви в якій просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Територіальної громади в особі Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу без представника сільської ради (а.с.33). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 11 березня 1965 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній придбав будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS], однак правовстановлюючий документ на будинок не оформлював. [INFO] [PERSON] помер, який за часи свого життя склав заповіт, яким все своє майно, де б вона не знаходилося і в чому б вона не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він по закону буде мати право заповідав [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. У встановлений законом строк [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався, а 23 жовтня 2013 року подав до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. [PERSON] також до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався, однак фактично прийняв спадкове майно, вступивши в його володіння. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом № 06 від 01 лютого 2012 року Виконавчого комітету Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] виданому 01 лютого 2012 року (а.с.26). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,2326 га та домоволодіння, що розташовані за адресою: [ADDRESS], які він успадкував після смерті батька [PERSON]. Заповіту спадкодавець не складав. [PERSON] та [PERSON] як спадкоємиці за законом, на підставі ст. 1269, 1270 ЦК України, в установлений законом шестимісячний термін звернулися з заявами про прийняття спадщини до державного нотаріуса Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Так, 07 грудня 2013 року [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,2326 в межах та згідно з планом, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в [ADDRESS] (а.с.24). Але, в видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], а саме на домоволодіння [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області, позивачам було відмовлено, оскільки відсутні реєстрація права власності за померлим на спадкове майно, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 07 грудня 2013 року (а.с.27). Згідно з інвентаризаційною справою станом на 04.12.2004 року правова документація на будинок за адресою: [ADDRESS] - не виготовлялась, право власності на ім'я [PERSON] - не зареєстровано, що підтверджується листом КП «Новомосковське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради» від 01.04.2013 року № 394/13. З роз'яснень наданих державною архітектурно-будівельною інспекцією України в Листі № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року» вбачається, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва Постановою КМУ від 05.08.1992 року № 449, тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На теперішній час є чинним Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, в редакції від 13.06.2012 року. Згідно з п.1.1, п.3.1 Порядку передбачається прийняття в експлуатацію усіх закінчених будівництвом об'єктів, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, за винятком закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. За приписами абзацу 2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, на час будівництва та завершення будівництва житлового будинку (1973 року побудови), що є предметом спору, реєстрація права власності на нього не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За життя спадкодавець [PERSON] не зареєстрував належне йому право власності на спадкове домоволодіння, зв'язку з чим позивачі не мають можливості скористатися належним їм правом на отримання спадщини. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право позивачів, вони не мають можливості оформити свої спадкові права, оскільки спадкодавцем [PERSON] за життя не оформлено правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON], який помер [INFO] за кожною по 1/2 частині домоволодіння [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved