Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

В грудні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просила постановити рішення, яким визнати за нею, [PERSON] право власності на 3/4 житлового будинку № 65 по вул. Радянській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, який розташований на земельній ділянці розміром 910 кв.м. з усіма господарськими будівлями та спорудами; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 житлового будинку № 65 по вул. Радянській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, який розташований на земельній ділянці розміром 910 кв.м. з усіма господарськими будівлями та спорудами. В обґрунтування позову позивачка вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] з 19 травня 1984 року, який у грудні 2003 року було розірвано. В період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.1984 року, Відповідач придбав у власність житловий будинок розташований на земельній ділянці розміром 910 кв.м. за адресою: м. Підгородне, вул. Радянська, 65. Згоди про поділ майна між ними не досягнуто. Тому вважає, що вказане майно повинно бути розділено, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні від 13 травня 2016 року позовні вимоги визнав в повному обсязі, в останнє судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується телефонограмою (а.с.85). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що з 19 травня 1984 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.18), який було розірвано, про що 15 грудня 2003 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу було зроблено відповідний актовий запис № 227 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-КИ № 258283 від 15 грудня 2003 року (а.с.19). Під час сімейно-шлюбних відносин у подружжя народилося двоє дітей донька [PERSON] [INFO] (а.с.16), та син [PERSON], [INFO] (а.с.15). В період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 03 жовтня 1984 року, [PERSON] придбав у власність житловий будинок розташований на земельній ділянці розміром 910 кв.м. за адресою: м. Підгородне по вул. Радянській, буд. 65 Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.23-24). Так, рішенням виконкому Дніпропетровської ради народних депутатів від 28 листопада 1984 року, [PERSON] було дозволено будівництво (перебудову) індивідуального житлового будинку та господарчих споруд. Після розірвання шлюбу угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжям не було досягнуто. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 своєї Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. \~\~ Окрім цього, відповідно до ч. 2-3 ст. 72 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з посвідченням серія ААБ № 284315 виданим 19 травня 2008 року Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпропетровського району (а.с.14) та медичної довідки серія МСЕДНА01 №232881 (а.с.20) [PERSON] визнано інвалідом з дитинства та встановлено їй першу групу інвалідності. Таким чином, починаючи з 2003 року вихованням дочки-інваліда займається [PERSON] без жодної участі або підтримки з боку колишнього чоловіка [PERSON] Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Згідно із ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі та вважає за необхідне розділити між подружжям спільне сумісне майно, набуте під час їх шлюбу, а саме: житловий будинок № 65 по вул. Радянській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, який розташований на земельній ділянці розміром 910 кв.м. з усіма господарськими будівлями та спорудами, визнавши за [PERSON] право власності на 3/4 частини житлового будинку, а за [PERSON] визнавши право власності на 1/4 житлового будинку. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позірним вимогам. Тому суд вважає за необхідне стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 1499 грн. 41 коп. сплаченого судового збору.

Outcome: approved