Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

В грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання недійсним заповіту. В подальшому позивач неодноразово уточнював та збільшував обсяг позовних вимог, та остаточно сформулював позовні вимоги до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] про визнання недійсним заповіту, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування реєстрації права власності на домоволодіння. В обґрунтування позову посилався на те, що 10 квітня 2008 року помер його батько [PERSON]. У звязку з його смертю відкрилась спадщина у вигляді будинку № 16 по вул. Слобідській у м. Дніпропетровську, що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину, та частину квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності. 06 серпня 2008 року у встановлений законом термін позивач звернувся до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Нотаріус повідомив позивача, що [PERSON] за життя було складено заповіт, яким він заповідав належний йому на праві власності житловий будинок № 16 по вул. Слобідська Кучугурній Еллі Володимирівні. Позивач детально ознайомився із заповітом під час ознайомлення з матеріалами іншої цивільної справи в кінці грудня 2011 року і побачив, що заповіт було укладено і посвідчено нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] з порушенням чинного законодавства. А саме: зазначено ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків [NUMBER], який насправді належить не [PERSON], а [PERSON] Нотаріус також допустив помилку в написанні адреси знаходження спадкового майна зазначив вул. «Слободська» замість «Слобідська». Допустив невідповідність у написанні прізвища заповідача. Позивач також вважає, що батько не міг прочитати особисто текст заповіту, оскільки страждав на катаракту обох очей, та ніколи нічого не читав самостійно. 01 вересня 2009 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON] Оскільки позивач ставить питання про недійсність заповіту, відповідно до норм ст. 1301 ЦК України це веде до визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. До того ж площа земельної ділянки, зазначена у свідоцтві на спадкове майно, не відповідає площі, вказаній у дублікаті свідоцтва про право на спадщину. Крім того, в житловому будинку змінилася загальна площа з урахуванням самовільно прибудованої площі домоволодіння, на що потрібен був дозвіл органу місцевого самоврядування. З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати недійсним заповіт від імені [PERSON] від 13.10.2006 року, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] Застосувати наслідки недійсності правочину заповіту від імені [PERSON], а саме визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01.09.2009 року, видане Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на імя [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за № 2-4634. Скасувати реєстрацію права власності на домоволодіння № 16 по вул. Слобідська в м. Дніпропетровську на [PERSON], що була здійснена на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.09.2009 року. В судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, від представника позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачі та третя особа в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено наступне. Позивач є рідним сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). [PERSON] помер 10 квітня 2008 року (а.с. 9). Згідно з заповітом від 13 жовтня 2006 року, посвідченим державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] заповів належний йому житловий будинок № 16 з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Слободська, [PERSON], з правом проживання в цьому будинку його синів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно зі ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до вимог ст. 1235, 1236 ЦК України заповідач може призначити спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця і часу його укладення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини 4 ст. 207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 ЦК України. В матеріалах справи є рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2011 року у справі № 2-469/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 41-42). З судового рішення вбачається, що суд прийшов до висновку, що оскаржений заповіт по формі та змісту відповідає вимогам закону. Зокрема, в судовому рішенні зазначено наступне: «судом встановлено, що заповіт, складений 13.10.2006 року [PERSON] без жодних порушень вимог, щодо складання заповіту: в письмовій формі, підписаний особисто заповідачем, особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено та посвідчено нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори». Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд вважає встановленими обставини, що заповіт, складений [PERSON] 13.10.2006 року, відповідає вимогам чинного законодавства, а помилки в тексті, вказані позивачем в позові, не є такими, що могли вплинути на вільне волевиявлення заповідача та жодним чином змінити його. Надані позивачем копії медичних документів щодо стану зору [PERSON] (а.с. 13) не підтверджують доводи позивача, що [PERSON] не міг читати самостійно. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Інші доводи позивача, зокрема щодо самочинного будівництва, не підтверджені ніякими доказами, тому суд не бере їх до уваги. Оскільки вимоги позивача щодо визнання недійсним свідоцтва про спадщину за заповітом від 01.09.2009 року та скасування державної реєстрації на домоволодіння № 16 по вул. Слобідська в м. Дніпропетровську на [PERSON], що була здійснена на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.09.2009 року, є відповідно до ст. 1301 ЦК України похідними від основної вимоги про визнання недійсним заповіту, ці вимоги також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed