Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

В вересні 2017р. позивач КС «Істок» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-4) до відповідачів: [PERSON] (далі по тексту відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту відповідач 2), в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за договором про споживчий кредит № ДК2-478 від 15 березня 2017р. (далі по тексту - кредитний договір) у розмірі 62220,46 грн.; судовий збір у розмірі 1600,0 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 березня 2017р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 25000,0 грн. на строк користування до 17 вересня 2018р. і зобов`язався повернути у терміни встановлені кредитним договором, відсоткова ставка за кредитом становить 0,001% річних, плата за надання кредиту складає - 46,99 % річних. Разом з тим, з метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, 15 березня 2017р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № ДК2-478ДП1 (далі по тексту - договір поруки). Відповідач [PERSON] , свої зобов`язання за кредитним договором, як і відповідач [PERSON] за договором поруки, належним чином не виконують, щомісячні платежі за кредитним договором і в термін, встановлений ним, не здійснюються, решта заборгованості не повертається. Станом на 31 грудня 2017р. сума заборгованості становить 62220,46 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 17 травня 2018р. призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2019р. позов задоволено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019р. зазначене вище заочне рішення суду скасовано та призначено справу до розгляду по суті. 18 лютого 2020р. на адресу суду від відповідача 2 надійшов відзив на позов, в якому сторона проти позову заперечила, зазначивши, що позивачем не доведено, що відповідач 1 є членом Кредитної спілки, на час укладення кредитного договору, позивач не мав відповідної ліцензії, сума заборгованості за кредитним договором є безпідставною та необґрунтованою, позивачем неправомірно встановлено умовами кредитного договору несправедливу плату у розмірі 47,0 % річних за надання кредиту. При цьому в подальшому на підставі додаткового договору № 1 до кредитного договору розмір цієї сплати збільшено до 188,0 % річних, при цьому відповідачем 2 ніколи не підписувався цей додатковий договір № 1 до кредитного договору, і в разі його існування, порука на підставі укладеного між позивачем і відповідачем 2 договору поруки, в силу положень ст. 599 ЦК України припинилась. Одночасно з відзивом на позов стороною відповідача 2 було подано клопотання про поновлення процесуального строку. До судового засідання позивачем, відповідачем 2 було подано до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач 1, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, в судові засідання не з`являвся, поважності причин неявки не повідомив. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 15 березня 2017р., позивачем, згідно укладеного з відповідачем [PERSON] кредитним договором було надано останньому кредит в розмірі 25000,0 грн. на умовах його забезпечення, строковості, повернення та платності, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 0,001% річних та плати за надання кредиту - 46,999 % річних (п. 2.7 кредитного договору). Крім того, 15 березня 2017р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручається перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до п. 2.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором солідарно, нарівні з позичальником. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, станом на 31 грудня 2017р. сума заборгованості становить 62220,46 грн. і складається: 25000,0 грн. - тіло неповернутого кредиту; 33608,22 грн. - плата за супровід кредиту; 0,2 грн. - суми відсотків за користування кредитом; 2402,95 грн. - сума інфляційних нарахувань; 1209,1 грн. -3,0 % річних. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. ст. 550, 624 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності з ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що в позасудовому порядку, позивачем було направлено відповідачам 24 травня 2017р., як позичальнику та поручителю вимоги про сплату суми заборгованості протягом 30 днів з часу отримання вимоги. З наданого стороною позивача розрахунку, вбачається, що позивачем було нараховано плату за надання кредиту в розмірі 188,0 % річних з посиланням на п. 1 додаткового договору № 1 до кредитного договору від 25 квітня 2017р., проте в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, стороною позивача зазначеного письмового доказу суду надано не було, а тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів 1, 2 в солідарному порядку плати за супровід кредиту у розмірі 32320,55 грн. не підлягають задоволенню. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок к доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідачів 1, 2 на користь позивача підлягає стягненню сума кредиту 25000,0 грн.; 1287,67 грн. - плата за супровід кредиту; 0,2 грн. суми; а також (за період часу з 01 квітня по 01 серпня 2017р.) 3,0 % річних 265,75 грн.; інфляційні втрати 1064,62 грн. Доводи сторони відповідача 2, які викладені у відзиві на позов про недійсність кредитного договору, у зв`язку, як вважає сторона відсутністю ліцензії у позивача, несправедливі умови кредитного договору щодо плати за надання кредиту, судом оцінюються критично, оскільки в порядку ст. 193 ЦПК України сторона не зверталась до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним в цілому або окремих частин кредитного договору. Також суд не погоджується з доводами сторони відповідача 2 про припинення поруки, у зв`язку з укладенням додаткового договору № 1 до кредитного договору, внаслідок чого збільшилась відповідальність відповідача 2, як вважає сторона, оскільки протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не надано цього правочину. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з кожного із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 800,0 грн., а не в солідарному порядку.

Outcome: partial