Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 12 вересня 2015 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 61 тис. грн., які вона зобов'язалася повернути до 1 жовтня 2015 року. Факт укладення договору позики підтверджується наданою відповідачем розпискою. Посилаючись на те, що [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо повернення боргу не виконала, [PERSON] просить стягнути з відповідача борг у розмірі 61 тис. грн. В ході судового розгляду позивач та його представник заявлені вимоги підтримали, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Зокрема позивач пояснив, що він є власником магазину Келих по вул. Чапаєва в смт. Ярмолинці. Протягом двох місяців в нього в магазині одним із продавців працювала [PERSON] У вересні 2015 року він провів ревізію у вказаному магазині і виявив нестачу товарів на суму 61 тис. грн. Оскільки до цього нестачі не було, а вона виникла під час роботи [PERSON], яка три тижні поспіль працювала сама в магазині, то вони вирішили зобов'язання з відшкодування збитків замінити позикою. [PERSON] сама запропонувала написати розписку, де була б вказана сума нестачі товарів, виявлена під час ревізії. Будь-якого тиску він на відповідача не здійснював. Також позивач визнав, що грошових коштів, сума яких вказана в розписці, виданої відповідачем, він [PERSON] не передавав. Відповідач та його представник позов не визнали. [PERSON] пояснила, що вона на протязі шести місяців працювала продавцем в магазині позивача, де здійснювалася торгівля алкогольними напоями та цигарками. 11 вересня 2015 року вечором [PERSON] приїхав в магазин та забрав всі документи, а наступного дня ранком він знову приїхав в магазин і повідомив, що під час ревізії було виявлено нестачу товарів на суму 61 тис. грн. Після цього він викликав в магазин іншого продавця [PERSON], яка є її змінницею, і вже в присутності останньої змусив її написати розписку, що нібито вона взяла в нього в борг 61 тис. грн. Дану розписку вона писала під тиском, ніякої нестачі товарів не було, грошей вона в нього не брала. Представник відповідача пояснив, що договір позики, про укладення якого свідчить розписка, написана [PERSON], не може вважатися таким, що був укладений між сторонами, оскільки грошові кошти не були передані позичальнику. Фактично між сторонами мали місце трудові відносини, а тому договір позики, про укладення якого стверджує позивач, є удаваним правочином. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з березня 2015 року по вересень 2015 року працювала продавцем в магазині Келих, який знаходиться по вул. Чапаєва в смт. Ярмолинці, власником якого є [PERSON] 12 вересня 2015 року [PERSON] приїхав в магазин, де знаходилася [PERSON], і почав висловлювати на її адресу претензії, що нібито вона допустила нестачу товарів в магазині на суму 61 тис. грн. В той же день, за наполяганням [PERSON] відповідач написала розписку про те, що вона позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 61 тис. грн., які зобов'язалася повернути до 1 жовтня 2015 року. Сторони в судовому засіданні визнали, що грошові кошти в сумі 61 тис. грн. [PERSON] не отримувала. Крім того, даний факт підтверджується поясненнями свідка [PERSON], яка ствердила, що вона була присутня, коли [PERSON] повідомив [PERSON] про нестачу товарів в магазині на суму 61 тис. грн. і змусив її написати розписку про отримання вказаної суми в борг. \~\~\~ Який саме договір укладено між сторонами сторони не пояснюють і належних доказів на підтвердження правової природи договору суду не надають. \~\~\~\~\~\~\~\~ З виданої [PERSON] розписки не вбачається, що сторони між собою уклали договір про новацію зобов'язань. В цій розписці не зазначено, які ж зобов'язання виникли між сторонами, що ці зобов'язання сторони розпискою припиняють і на підставі розписки між ними виникають зобов'язання за договором позики (новація зобов'язань). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач [PERSON] та її представник заперечують укладення договору про новацію зобов'язання, а позивачем, окрім розписки, не надано допустимих та належних письмових доказів, які б підтвердили укладення правочину щодо новації зобов'язань. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому суд враховує висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 по справі №6-1967цс15, який в силу ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права У вказаній постанові Верховний Суд України констатував, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. В силу статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач [PERSON] не позбавлений можливості відновити свої порушені права на одержання коштів від [PERSON] за деліктним зобов'язанням, якщо доведе належними і допустимими доказами характер та правову природу укладеного договору. Таким чином, з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності, суд \~при вирішенні спору виходить з підстав заявленого позову, доведеності чи недоведеності укладеного договору позики та новації зобов'язань, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі ст. 202, 207, 1046, 1047 ЦК України,

Outcome: dismissed