Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

В грудні 2017 року позивач [PERSON] засобами поштового звязку звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь борг в сумі 15 500 дол. США та суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позову вказував, що 07.12.2016 року відповідач отримала у нього в борг грошову суму в розмірі 15 500 дол. США строком до 01.01.2017 року, про що написала розписку. На сьогоднішній день відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобовязання. 19.01.2018 року ухвалою судді вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати докази сплати судового збору у встановленому законом розмірі. 29.01.2018 року на виконання вимог ухвали позивачем надано квитанцію про сплату судового збору в сумі 4 089 грн. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2018 року відкрито провадження у даній справі та справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні за участю учасників судового процесу, про що були повідомлені сторони. Позивач в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини поважності неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про розгляд справи в її відсутність до суду не надходило, відзив на позов не надала, тому зі згоди позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 07.12.2016 року [PERSON] взяла в борг 15 500 дол. США у [PERSON], які зобовязалась повернути до 01.01.2017 року, про що було складено розписку (а.с. 4). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). В разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що сторони в належній формі уклали договір позики у вигляді розписки, яка посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми, за якою відповідач взяла на себе зобов'язання повернути грошові кошти до 01.01.2017 року, однак порушила взяті на себе зобовязання. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже гривня як національна валюта та вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року № 6-284цс17. В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» розяснено, що у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Приписами ч. 3 ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Будь-яких заперечень щодо наявного боргу відповідач суду не надала. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача повністю, а саме стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 15 000 дол. США, що еквівалентно 394 500грн. на день ухвалення рішення (26,30 грн. за 1 долар США). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 4 089 грн. сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved