Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . (а.с. 13). 14 березня 1986 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 14) Матеріалами справи доведено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] . Рішенням Краматорського міського суду від 28 жовтня 2019 року встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] , визнавши датою смерті [INFO] , місцем смерті- м. Донецьк, Донецької області, на підставі якого видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . (а.с.9-11, 12) Позивачка [PERSON] зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, однак Постановою державного нотаріуса Першої краматорської нотаріальної контори від 23.11.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини (а.с. 17) Згідно даних інформаційної довідки зі спадкового реєстру спадкові справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводились, свідоцтв про право на спадщину не видавалось. (а.с. 39-40 Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не відкривалася. Спадкова справа на спадщину за законом до майна померлої [PERSON] відсутня. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги після померлої [PERSON] . Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270, 1272 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Відповідно до ч. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що спадкоємець своєчасно спадщину не прийняв через те, що позивач проживає на непідконтрольній території України у м. Донецьк, тому не могла виїхати на підконтрольну територію України через хворобу, а також наявність об`єктивних обставин, у вигляді лікарського свідоцтва про смерть матері, виданого на непідконтрольній території та подальші судові дії для встановлення факту смерті матері та отримання свідоцтва про смерть, що перешкоджало вчасно звернутися позивачу до нотаріуса в оформленні спадщини матері. Фактично, як встановлено в судовому засіданні, з моменту смерті матері позивача ніхто, окрім позивача до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом не звернувся, жодна особа, відповідно до наданих доказів, окрім позивач не претендує на прийняття спадщини за законом, спадкова справа за законом на майно померлої [PERSON] не відкривалась, позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може. Суд також враховує той факт, що відповідно до Конституції України особа повинна неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей та виконувати обов`язки, передбачені ст.ст.65-67 Конституції. При невиконанні особою конституційних обов`язків незнання законів не звільняє особу від юридичної відповідальності. При цьому ст. 64 Конституції передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини особа вправі бути юридично необізнаною. Таким чином, суд вважає, що оскільки прийняття спадщини є правом особи, а позивач в інший спосіб захистити своє право не може ніж звернутися до суду, то позовні вимоги підлягають задоволенню з визначенням тримісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Такого висновку суд дійшов і враховуючи правову позицію, яку висловив Верховний Суд України в постанові від 26 вересня 2012 року по справі № 6-85цс12 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм частини 3 ст. 1272 ЦК України, згідно якої право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила частини 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення частини 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Суд вважає, що викладені у позові обставини доведені належними доказами, а тому приходить до висновку, що встановлений строк на прийняття спадщини пропущений позивачем з поважної причини. За таких обставин, слід визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини строком на три місяця, з дня набрання рішення законної сили.

Outcome: approved