Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Відповідно до позовної заяви позивач вказує, що йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 109 від 01.12.2004 року, належить земельна ділянка площею 5,82 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. 01 січня 2012 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Добробут» був укладений договір оренди даної земельної ділянки, в якому відсутня відмітка про його реєстрацію. Зазначив, що відповідно до листа відділу у Новосанжарському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 1057/113-18 від 30.10.2018 року факту реєстрації зазначеного договору оренди землі не виявлено. 19.11.2015 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору оренди землі від 01.01.2012 року. Вважає, що, оскільки, договір оренди землі від 01.01.2012 року укладений з порушенням вимог Закону України «Про оренду землі», не зареєстрований в установленому законом порядку, тому повинен бути визнаний недійсним, підлягає розірванню, а земельна ділянка підлягає поверненню законному власнику, що і змусило його звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29.12.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09.04.2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник, адвокат Плішкін Ю.С., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ Агрофірма «Добробут» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Вислухавши пояснення сторін, давши оцінку матеріалам справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником земельної ділянки площею 5,82 га, яка розташована на території Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області та передана для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 109 від 01.12.2004 року (а.с. 11). Між [PERSON] та ТОВ Агрофірма «Добробут» 01 січня 2012 року укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, розташованої на території Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, терміном на 5 років, в якому відсутня відмітка про його реєстрацію в органах державної реєстрації за місцем розташування земельної ділянки (а.с. 8, 9). Відповідно до повідомлення відділу у Новосанжарському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 1057/113-18 від 30.10.2018 року факту реєстрації договору оренди землі між [PERSON] та ТОВ Агрофірма «Добробут» не виявлено (а.с. 12). 19 листопада 2015 року між [PERSON] та ТОВ Агрофірма «Добробут» укладена додаткова угода до договору оренди землі № П-4 від 01.01.2012 року, в якій зазначено, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 5,82 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Шевченківської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (а.с. 10). Позивачем у відповідності до п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України 30.10.2018 року була направлена відповідачу пропозиція про досудове врегулювання спору, яка була отримана останнім 02.11.2018 року (а.с. 14, 15). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ч. 2 ст.\~77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.\~90 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду. Відповідно до ст.\~93 ЗК України орендодавцем земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов`язані з орендою землі регулюються Законом. Згідно ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громади і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 236 ЦК України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно ст. 35 Закону України «Про оренду землі», спори пов`язані з орендою землі, вирішуються в судовому порядку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», зокрема п. 8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З вищезазначеного вбачається, що, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За правилами ч. 1 ст.\~2 Закону України\~«Про оренду\~землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами також договором оренди землі. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до статті 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст.\~627\~ЦК України відповідно до статті 6\~ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно до ч. 1 ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Частиною 1 ст.\~14 Закону України\~«Про оренду\~землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Статтею 18 цього Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Таке ж положення передбачено в п. 42 вищевказаного Договору оренди землі. Вказане положення міститься також в ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою передбачено, що, зокрема, право оренди землі підлягає державній реєстрації. Статтею 34 Закону України\~«Про оренду\~землі» передбачено повернення орендодавцеві земельної ділянки на умовах, визначених договором у разі припинення або розірвання договору оренди землі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в постанові від 25.12.2013 року по справі № 6-118цс13 відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Представник відповідача не надав суду доказів про підтвердження досягнення сторонами при укладенні договору оренди землі згоди щодо всіх істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», які є обов`язковими для цього виду договорів, та кореспондується з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень. Пунктами 1, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними» від\~06\~листопада 2009\~року за\~№ 9 встановлено, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів», Законом України від 06\~жовтня 1998\~року «Про\~оренду землі» та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Частинами 1, 2 ст. 15\~Закону України\~«Про оренду\~землі» (в редакції на дату укладення договору оренди землі) встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Частина 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», кореспондується із положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні. А тому, виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126\~ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації, або з дня реєстрації права оренди землі відповідно до цього договору. Вказане роз`яснено в правовому висновку ВС України по справі № 6-643цс16 від 13.06.2017 року. Таким чином, оскільки договір оренди землі від 01.01.2012 року не пройшов державної реєстрації, а також право оренди землі на підставі вказаного договору не зареєстровано, тому судом встановлено, що між сторонами відповідно до договору оренди землі від 01.01.2012 року не виникло прав та обов`язків, зокрема, у орендаря відсутнє право користування спірною земельною ділянкою, а у [PERSON] відсутні відповідні обов`язки за договором від 01.01.2012 року, оскільки сторони цього договору не набули цивільних прав та обов`язків через відсутність державної реєстрації договору оренди землі чи права оренди. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір. У зазначеній постанові вказано також, що згідно із статтями 210 та 640\~ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації, а також роз`яснено, що «вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги ЦК». Тобто, якщо на виконання неукладеного договору стороною передчасно передано чи отримано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави та застосовуються положення, передбачені ст.ст.\~1212-1215 ЦК України, відповідно до яких, зокрема, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. При встановлених обставинах, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині зобов`язання ТОВ Агрофірма «Добробут» повернути йому спірну земельну ділянку, а в частині визнання договору оренди землі недійсним не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. Окрім того, з ТОВ Агрофірма «Добробут» на користь [PERSON] відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України слід стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 768,40 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial