Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

В жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить провести між нею та відповідачем поділ спільного майна, що належить на праві спільної сумісної власності та було набуте ними за час шлюбу, а саме: холодильника Whirpool, вартістю 13500 грн.; пральної машини Whirpool, вартістю 7000 грн.; стінки меблевої «Прованс» модульної, вартістю 11000 грн.; дивану, вартістю 15000 грн.; душової кабіни, вартістю 5000 грн.; умивальника, унітазу, тумби, вартістю 2300 грн.; столу та стільчиків кухонних, вартістю 1500 грн.; 3 металопластикових вікон, вартістю 3000 грн.; лінолеуму, вартістю 13000 грн.; шпалер, вартістю 13000 грн. Крім цього просить стягнути із відповідача на її користь грошову компенсацію в рахунок 1/2 частки в спільному майні в сумі 42150 грн. та судові витрати у справі. В обґрунтування позовних вимог 07 вересня 2013 року між нею та відповідачем укладено шлюб і через його фактичне припинення відповідач на даний час звернувся до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом про його розірвання. За час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . За період спільного проживання та спільні кошти сторонами шлюбу придбано наступне майно: холодильник Whirpool, вартістю 13500 грн.; пральну машину Whirpool, вартістю 7000 грн.; стінку меблеву «Прованс» модульну, вартістю 11000 грн.; диван, вартістю 15000 грн.; душову кабіну, вартістю 5000 грн.; умивальник, унітаз, тумбу, вартістю 2300 грн.; стіл та стільчики кухонні, вартістю 1500 грн.; троє металопластикових вікон, вартістю 3000 грн.; лінолеум, вартістю 13000 грн.; шпалери, вартістю 13000 грн. Загальна сума придбаного майна становить 84300 грн. Документи на вказане майно знаходяться у відповідача, оскільки останній залишив їх собі та не надає позивачу. Позивач не заперечує проти того, щоб деяке спільне майно залишилося в користуванні відповідача так як не може бути поділене в натурі. Позивач згоден на присудження їй конкретного майна, а іншій стороні грошової компенсації. У разу, якщо жодна із сторін не погодиться на отримання грошової компенсації в рахунок своєї частки у спільному майні, таке майно слід поділити із визначенням ідеальних часток кожного співвласника. Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 01 грудня 2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя направлено за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у зв`язку з тим, що відповідач у справі зареєстрований в місті Біла Церква Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 лютого 2021 року вказана справа розподілена судді Бебешко М.М . Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 01 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 29 березня 2021 року на 10.00 год. На адресу суду 29 березня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що позивачкою не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували факт придбання під час шлюбу майна. За період шлюбу лише він працював та отримував мінімальну заробітну плату, якої вистачало лише на придбання одягу та продуктів харчування. Позивач за час шлюбу не працювала. Твердження позивача про наявність у відповідача документів на придбання вказаного в позовній заяві майна, є безпідставними. В судовому засіданні 29 березня 2021 року позивач заявила клопотання про відкладення розгляду справи та надання часу на отримання юридичної допомоги. Клопотання позивача судом задоволено, розгляд справи відкладено на 06 квітня 2021 року на 14.30. В судове засідання 06.04.2021 позивач не з`явилася, при причини неявки суду не повідомила. У зв`язку з неявкою позивача, розгляд справи відкладено та призначено на 28 квітня 2021 року на 14.00. 28 квітня 2021 року після пояснення представників сторін та допиту в якості свідка позивача, представником позивача заявлено клопотання про оголошення перерви у зв`язку з необхідністю безпосередньої участі в судовому засіданні відповідача, яке судом задоволено та оголошено перерву до 07 травня 2021 року. 07 травня 2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку з клопотанням представника позивача через погіршення стану здоров`я та призначено наступне судове засідання на 25 травня 2021 року на 09.00 год. 07 квітня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якому остання зазначала, що відповідач вводить суд в оману з приводу того, що у нього немає документів на придбане майно сторонами за час шлюбу. За таких обставин, позивач просить суд допитати в якості свідка її та позивача і задоволити її позовні вимоги у зв`язку з тим, що норми законодавства встановлюють презумпцію спільності майна, набутого сторонами за час перебування у шлюбі. До відповіді на відзив, позивач додала фотографії у кількості 10 штук. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, посилаючись на презумпцію спільності майна, набутого сторонами за час перебування у шлюбі. Разом з тим, представник позивача пояснив, що будь-яких документів, що підтверджують факт придбання сторонами за час перебування у шлюбі, позивач не має. Позовні вимоги є обґрунтованими, а відповідач ухиляється від цивільно-правової відповідальності, не бажаючи бути допитаним в якості свідка та уникаючи відповідей на ряд запитань представника позивача. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що всі речі, щодо яких надійшла до суду позовна заява, за спільні кошти подружжя під час перебування в шлюбі, сторони не купували. Від дачі показів в якості свідка відмовився. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що сторони, перебуваючи у шлюбі не купували речей, вказаних позивачем у своїй позовній заяві, тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Щодо доданих позивачем фотографій, представник позивача зазначив, що з даних фотографій незрозуміло коли та де вони зроблені, тому дані фотографії не можуть бути доказами у даній справі. Крім цього, представник відповідача надав суду додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 6 від 25.03.2021, укладеного між ним та відповідачем, та акт про надання правничої допомоги до договору № 6, складений 25 травня 2021 року. Відповдіно до якого загальна вартість наданої допомоги за договором від 25.03.2021 склала 4 000, 00 грн. Претензії з приводу надання правничої допомоги у відсутні. Допитана в судовому засідання в якості свідка позивач [PERSON] показала, що сторони одружилися в 2013 році. В 2016 році від шлюбу народився син. В 2017 році сторони переїхали на проживання до м. Біла Церква в квартиру, яка належала батькові відповідача. 1,5 роки у вказаній квартирі робився ремонт за спільні кошти подружжя. Побутова техніка подружжю була подарована на весіллі, проте її було встановлено тоді, коли сторони почали проживати в квартирі в м. Біла Церква. В березні 2020 року позивач залишила квартиру, тому всі чеки на купівлю будівельних матеріалів для ремонту квартири та гарантійні талони на придбану техніку залишилися у квартирі позивача Всього за період шлюбу вона отримала 10 000 грн., коли пішла в декретну відпустку, 10 000 грн., в якості допомоги при народжені дитини та 30 000 грн. їм було подаровано на весілля. Вона працювала до виходу у декретну відпустку в державній установі та отримувала заробітну плату, її чоловік також працював та отримував мінімальну заробітну плату. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне: Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції 07 вересня 2013 року між сторонами укладено шлюб. Від даного шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Згідно відзиву відповідача, майно, про яке йде мова у позовній заяві, під час шлюбу сторони не купували, документи на вказане майно у нього відсутні. Згідно з вимогами статті 60 Сімейного кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами першою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу. І тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Згідно з вимогами ст. 92 ЦПК України - сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Документи на придбання майна, про яке йде мова в позовній заяві, позивач та її представник, суду не надали, будь-яких клопотань про їх витребування не заявили. Згідно відзиву відповідача та пояснення останнього в судовому засіданні, майно, про яке йде мова у позовній заяві, під час шлюбу сторони не купували, документи на вказане майно у нього відсутні. Згідно пояснення відповідача в судовому засіданні, ремонтні роботи у квартирі в місті Біла Церква, в якій проживали сторони, виконувалися за кошти батьків відповідача, побутова техніка була придбана також за кошти останніх. Долучені позивачем до відзиву на позовну заяву 10 фотографій не можуть бути доказами придбання майна сторонами за час перебування у шлюбі, так як на вказаних фотографіях не зазначено дати їх вчинення та місця, яке на них зображено. Як пояснив в судовому засіданні відповідач, йому невідомо коли і в який період вказані фотографії виготовлялися. Заперечення відповідача щодо допиту його в якості свідка не є способом ухилення останнього від цивільно-правової відповідальності, так як допит сторони в якості свідка, відповідно до ст. 92 ЦПК України, можливо лише за згодою сторони та є правом, а не обов`язкам даної сторони. Аналізуючи пояснення сторін та докази, долучені ними до справи, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факт придбання майна, зазначеного в позовній заяві, під час перебування в шлюбі та за спільні кошти подружжя. За таких обставин суд вважає за доцільне ухвалити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо поділу спільного майна подружжя. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповдіно до частини 2 вказаної сатті покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. За таких обставин, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд покладає судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору, на останнього. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 7. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Приймаючи до уваги те, що, представником відповідача надано суду докази надання правничої допомоги, а саме: договір № 6 про надання правничої допомоги від 25.03.2021; додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 6 від 25.03.2021; акт про надання правничої допомоги від 25.05.2021 до договору № 6 від 25.03.2021, суд вважає, що вказані витрати в сумі 4 000, 00 грн. належним чином підтверджено документально та вони підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Подібна правова позиція щодо витрат на правову допомогу викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed