Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

В жовтні 2019 року представник позивача [PERSON] - адвокат Сєргєєва В.О. звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про визнання виконавчого напису №1933 від 13.07.2019, вчиненого нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, таким, що не підлягає виконанню.. Посилається в позові на те, що 15 липня 2013 року позивач [PERSON] відкрив в ПАТ «ДЕЛЬТА-БАНК» поточний рахунок з використанням платіжної картки, на якій було встановлено кредитний ліміт у розмірі 15000 грн строком на 354 банківські дні (Заява № 005-21000-150713 від 15.07.2013). Позивач зазначає, що 25.09.2019 на його адресу від приватного виконавця Вольф Т.Л. надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом №1933 від 13.07.2019. Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження позивачу стало відомо про виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. від 13.07.2019, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] суми заборгованості у розмірі 27 876,51 грн. за кредитним договором № 005-21000-150713 від 15.07.2013 який ним було укладено з ПАТ «Дельта-Банк», кінцевим правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА».Стягнення заборгованості проводиться за період з 26 січня 2018 року по 03 липня 2019 року. Сума заборгованості складає 27 876,51 грн. Вважає зазначений виконавчий напис таким, що вчинений як з порушенням вимог закону та недотриманням процедури, так і з підстав неправомірності вимог стягувача. Посилається на Постанову КМУ № 1172 від 29.11.2001 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», згідно положень якої передбачено можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів чинним законодавством не передбачено. Позивач зазначає, що надана Стягувачем Заява № 005-21000-150713 від 15.07.2013 не є дублікатом , нотаріально не завірена та не містить відмітки нотаріуса про вчинення виконавчого напису, суми заборгованості та строку за який її стягнуто. Приватний нотаріус, в свою чергу, в порушення приписів статті 88 Закону України «Про нотаріат», не перевірив умови, за наявності яких можна вчиняти виконавчий напис, зокрема наявність оригіналу чи дублікату укладеного між сторонами договору . Крім того, позивач зауважив, що строк повернення коштів за умовами заяви № 005-21000-150713 від 15.07.2013 сплив 14 липня 2014 року, а до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису відповідач звернувся лише в липні 2019 року, тобто після спливу більше трьох років з моменту виникнення права вимоги. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 15 жовтня 2019 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третій особі копію позовної заяви з додатками. Представник позивача в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зазначила, що вважає суму стягнення спірною , а виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Крім того, заявила клопотання про витребування доказів, а саме : належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких 13.07.2019 вчинено виконавчий напис № 1933, а також оригінал самого виконавчого напису та належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 59721246. Подала суду заяву про подальший розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача та третя особа в призначені судові засідання не з`являлися. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву, а третій особі - для надання письмових пояснень щодо позову. 07.11.2019 від директора ТОВ «Росвен Інвест Україна» - Кашпура М.Л. надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач зазначив, що неодноразово звертався до [PERSON] з письмовою вимогою про погашення боргу в добровільному порядку, на підтвердження вказаних обставин надав суду належним чином засвідчені копії документів, які свідчать про направлення та вручення рекомендованих листів позивачу. Однак, продовжив відповідач, оскільки, після спливу встановленого строку для добровільного погашення боргу , заборгованість не була оплачена та жодних заперечень з приводу визнання боргу , його розміру та відмови від його сплати від позивача не надходило, то такі дії були розцінені відповідачем як згода на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі № 005-21000-150713 від 15.07.2013. Відповідач вважає виконавчий напис №1933 від 13.07.2019, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем законним та таким, що підлягає виконанню. У задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити в повному обсязі (а.с.32-34). 28.01.2020 від Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 03.12.2019 надійшли матеріали виконавчого провадження № 59721246 (а.с.57-78). Дослідивши матеріали справи та долучені до неї докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 липня 2013 року позивач [PERSON] підписав заяву № 005-21000-150713 про відкриття в ПАТ «ДЕЛЬТА-БАНК» поточного рахунку з використанням платіжної картки, на якій було встановлено кредитний ліміт у розмірі 15000 грн строком на 354 банківські дні (а.с.15) Відповідно до п. 2.3 Договору банк надає клієнту ліміт кредитної лінії шляхом в загальному розмірі 15 000, 00 грн. строком на 364 календарних дні. Як вбачається з копії листа ТОВ «Росвен Інвест Україна» від 22.07.2019, направленому Приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. на підтвердження заборгованості у клієнта - [PERSON] , між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» 26.01.2018 був укладений Договір про відступлення прав вимоги № 193/К , за умовами якого відповідач набув прав вимоги до позичальників - фізичних осіб, включаючи права вимоги за кредитним договором до боржника [PERSON] (а.с. 64) Однак, слід зазначити, що оригіналу самого договору чи її належним чином засвідченої копії матеріали справи не містять. Таким чином, відповідачем суду не надано доказів належності позивача до кола боржників, право вимоги до якого ним було набуто на підставі вказаного договору. 13 липня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. на підставі заяви ТОВ «Росвен Інвест Україна» було вчинено виконавчий напис №1933 (а.с. 62-63). З виконавчого напису вбачається, що період, за який проводиться стягнення - з 26 січня 2018 року по 03 липня 2019 року. Сума заборгованості за виконавчим написом складає 27 876, 51 гр., яка складається з: -15 005, 75 гр. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; -12 870, 76 гр. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким же чином врегульовано дане питання і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі ст. 89 Закону у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Аналогічна інформація викладена і в підпунктах 2.1, 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п. 1 даного Переліку для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст.88 Закону України « Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у численних постановах Верховного Суду, а саме: від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, № 369/6415/17 від 26 лютого 2020 року та інших, які мають враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. На думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, розрахунок заборгованості, зроблений банком, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17. З наявних у справі документів вбачається, що Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. при вчиненні виконавчого напису № 1933 від 13.07.2019 не перевірив умови, за наявності яких можна вчиняти виконавчий напис, зокрема строк давності пред`явлення вимог про стягнення заборгованості, а також наявність безспірної заборгованості у позивача, будь-яких повідомлень щодо вчинення виконавчого напису позивачу не направляв . Будь-яких доводів, що спростовують вимоги позивача суду не надав. Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, спірності заборгованості позивача за умовами договору, не спростованої відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved