Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про виділ в натурі своєї частки та визнання на неї права власності. Свої позовні вимоги мотивують тим, що сторони являються співвласниками квартири [ADDRESS]. Зокрема, частка [PERSON] становить 22/75, частка [PERSON] 11/75, а частка [PERSON] 14/25. Частки квартири сторін є фактично окремими обєктами нерухомого майна, мають самостійні входи та комунікації, в них різні особові рахунки на оплату комунальних послуг. Тому як співвласники просили виділити їм в натурі із спільної часткової власності в окремий обєкт нерухомого майна, належну їм 33/75 частки вищевказаної квартири, яка складається з приміщень квартири загальною площею 33,6 кв.м, в тому числі житловою площею 17,6 кв.м., в тому числі: коридор (1-1) площею 5,0 кв.м, кухня з паливною (1-2) площею 7,7 кв.м, житлова кімната (1-3) площею 17,6 кв.м, санвузол (1-4) площею 3,3 кв.м. Також просили визнати за ними право власності із вже виділеної їм 33/75 частки квартири відповідно на 2/3 та 1/3 частки, припинивши право спільної часткової власності. Представник позивачів подав до суду заяву, якою підтримав заявлені позовні вимоги та обставини на їх обґрунтування, при цьому просив розглянути справу без участі сторін. Відповідачка [PERSON] подала до суду аналогічну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі рішення Старокостянтинівського районного суду від 02 листопада 2007 року належить на праві власності 11/75 частки квартири [ADDRESS]. Право власності зареєстровано 26 липня 2008 року, номер запису 4099 в книзі 22, реєстраційний номер 16293447, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації від 26 липня 2008 року за № 19673361. Крім того позивачам [PERSON] та [PERSON] належить право власності на 11/75 частки кожному даної квартири згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Старокостянтинівської міської ради від 16 серпня 1993 року, право власності 16 серпня 1993 року зареєстровано Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу № 4099. Відповідачка [PERSON] являється співвласником 14/75 частки цієї ж квартири на підставі договору купівлі продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу 13 листопада 2001 року за р. № 3481, право власності 21 листопада 2001 року зареєстровано Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу № 4099. Право власності на земельну частку відсутнє. Частка позивачів складається з приміщень квартири загальною площею 33,6 кв.м, в тому числі житловою площею 17,6 кв.м., що складається з коридору (1-1) площею 5,0 кв.м, кухні з паливною (1-2) площею 7,7 кв.м, житлової кімнати (1-3) площею 17,6 кв.м, санвузла (1-4) площею 3,3 кв.м. У відповідності до висновку ТОВ «Бюро судових будземекспертиз» м. Старокостянтинова від 12 грудня 2016 року за № 105 щодо технічної можливості поділу обєкта нерухомого майна вбачається технічно можливим виділити із присвоєнням окремих адрес: [PERSON] та [PERSON] квартири по вул. Пушкіна, 46 м. Старокостянтинова, що складається з приміщень: 1-1 коридор пл. 5,0 м. кв., 1-2 кухня з паливною пл. 7,7 м. кв., 1-3 житлова пл. 17,6 м. кв., 1-4 санвузол пл. 3,3 м. кв., загальною площею 33,6 м. кв., в тому числі житловою 17,6 м. кв. Квартира фактично розділена на дві частини, кожна з яких утворює комплекс взаємоповязаних приміщень для проживання однієї сімї. Частини сторін в квартирі відокремлені стіною і мають окремі виходи. Кожна частина квартири може бути виділена та функціонувати як окремий самостійний обєкт нерухомого майна (окрема квартира). Дані обставини визнаються сторонами та ними не оспорюються. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання\~(ч. 2 ст. 364 ЦК України ). Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток жилого будинку (квартири), що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Згідно ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Враховуючи вище вказане, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved