Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив суд визнати незаконним наказ Національного Авіаційного Університету (далі - НАУ) від 03.12.2015 року №1077/к, яким звільнено позивача з роботи, скасувати останній, також поновити позивача на раніше займаній посаді директора Навчально-наукового інституту заочного та дистанційного навчання НАУ, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.12.2015 по час ухвалення рішення у справі, в судовому засіданні просив допустити рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання. В обґрунтування своїх вимог позивач та його представник посилаються на те, що вищезазначеним наказом позивача було звільнено із відповідної посади, що відбулося, на їх думку, із грубим порушенням норм діючого законодавства. Так, згідно мотивувальної частини оскаржуваного наказу в.о. ректора [PERSON] звільнено позивача із посади директора Навчально-наукового інституту заочного та дистанційного навчання НАУ з 03.12.2015 року на підставі ст.7 КЗпПУ, п.3 ст.54 Закону України «Про освіту», ст.4 Закону України «Про вищу освіту». Проте, позивач вважає, що в самому тексті оскаржуваного наказу відсутнє посилання на спеціальну норму, яка була порушена, за переконанням НАУ, під час прийняття позивача на роботу, що не відповідає дійсності, оскільки його було призначено за результатами конкурсу та на підставі подання Вченої ради. Також позивач вважає, що для того, щоб звільнити його з посади відповідач мав би отримати згоду Вченої ради НАУ та органів студентського самоврядування, що прямо передбачено в Статуті НАУ, проте цієї процедури відповідачем дотримано не було. Від позивача не було отримано жодних пояснень. Крім того, просив суд врахувати, що його звільнення відбулося в той час, коли він перебував на лікарняному (а.с.2-9) Представник відповідача категорично заперечував проти задоволення позову, зазначав, що підстав для визнання оскаржуваного наказу незаконним немає. Щодо тверджень представника позивача про відсутність посилання на спеціальну норму, пояснив, що нею є п.3 ст.54 Закону України «Про освіту», ст.4 Закону України «Про вищу освіту». Третя особа [PERSON] в судове засідання з розгляду справи жодного разу не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.105, 111, 119) Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) При цьому, саме сторони згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень, окрім підстав звільнення від доказування, які прямо передбачені ЦПК України. Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач з 1975 року працює в Київському міжнародному університеті цивільної авіації, який в подальшому Указом Президента України від 11.09.2000 року №1059/2000 перейменовано в НАУ (а.с.21) Так, як вбачається з трудової книжки 01.08.2011 позивача прийнято на посаду професора кафедри технологій аеропортів Аерокосмічного інституту НАУ з укладенням строкового трудового договору. 08.08.2011 - він переведений на посаду професора кафедри технологій аеропортів Аерокосмічного інституту НАУ з укладенням строкового трудового договору на умовах контракту. 01.07.2014 - він переведений на посаду заступника директора з заочної форми навчання та організаційних питань Інституту заочного та дистанційного навчання (а.с.23) 12.06.2015 позивача, як заступника директора з заочної форми навчання та організаційних питань Інституту заочного та дистанційного навчання, переведено наказом ректора Кулика М. №408/к у зв`язку з обранням за конкурсом, на посаду директора Інституту заочного та дистанційного навчання на 5 років з 01.07.2015 по 30.06.2020 за контрактом (а.с.10) Згідно витягу з протоколу засідання Вченої ради від 10.06.2015 №8 таке переведення відбулося за наявності згоди Вченої ради за результатами проведеного конкурсу на заміщення посади директора Інституту заочного та дистанційного навчання (а.с.12) 17.06.2015 між сторонами укладено Контракт №22к, згідно якого позивача прийнято на посаду директора Інституту заочного та дистанційного навчання на строк з 01.07.2015 по 30.06.2020 (а.с.11) В трудовій книжці зазначено, що 01.07.2015 - він переведений у зв`язку із обранням з конкурсом на посаду директора Інституту заочного та дистанційного навчання на 5 років за контрактом (а.с.24) 01.09.2015 - назву інституту змінено на Навчально-науковий інститут заочного та дистанційного навчання (а.с.24) 03.12.2015 позивача звільнено з роботи на підставі наказу в.о. ректора [PERSON] з посади директора Навчально-наукового інституту заочного та дистанційного навчання у зв`язку із порушенням правил прийняття на роботу за конкурсом, ст.7 КЗпПУ, п.3 ст.54 Закону України «Про освіту» та ст.43 Закону України «Про вищу освіту» (а.с.16) Відповідний запис внесено і в трудову книжку (а.с.24) Статтею 7 КЗпПУ передбачено, що можливі додаткові, крім передбачених ст.ст.37, 41 КЗпПУ, підстави для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов (порушення встановлених правил прийняття на роботу та ін.), які встановлюються законодавством. Відповідно до п.3 ст.54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору. Відповідно до ст.43 Закону України «Про вищу освіту» керівник факультету (навчально-наукового інституту) обирається вченою радою вищого навчального закладу строком на п'ять років з урахуванням пропозицій факультету (навчально-наукового інституту). Керівник вищого навчального закладу укладає з керівником факультету (навчально-наукового інституту) контракт. Відповідно до ч.2 ст.43 Закону України «Про вищу освіту» керівник факультету (навчально-наукового інституту) може бути звільнений з посади керівником вищого навчального закладу за поданням вченої ради вищого навчального закладу або органу громадського самоврядування факультету з підстав, визначених законодавством про працю, за порушення статуту вищого навчального закладу, умов контракту. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач отримав рекомендацію від Вченої ради НАУ на призначення, до затвердження на посаді у встановленому законодавством порядку, таке призначення відбулося на підставі результатів конкурсу на заміщення посади директора інституту. Крім того, відповідно до п.5.1.1 Статут НАУ безпосереднє управління діяльністю НАУ здійснює ректор, який діє на засадах поєднання єдиноначальності та колективних рішень, напрацьованих радами, зборами, конференціями тощо в межах своєї компетенції згідно із Статутом та законодавством. Наймання на роботу і звільнення проректорів, керівників структурних підрозділів здійснюється за наказом ректора на умовах, передбачених законодавством та Статутом. Згідно п.5.3.4 Статуту НАУ директор навчально-наукового інституту (ННІ) обирається Вченою радою НАУ строком на 5 років з урахуванням пропозиції ННІ. Ректор НАУ укладає з директором ННІ контракт терміном на 5 років (а.с.14) Директор ННІ може бути звільнений з посади ректором з підстав, визначених трудовим законодавством, а також за порушення Статуту НАУ, Положення про інститут та умов контракту на підставі рішення Вченої ради НАУ. Також директор ННІ може бути звільнений з посади у зв`язку із прийняттям рішення про його відкликання конференцією трудового колективу ННІ. Призначення позивача на посаду відповідало і положенням Статуту НАУ. Зважаючи на те, що справа перебуває в провадженні суду з грудня 2015 року, а відповідач за переконанням суду вчиняє кожного разу перед кожним судовим засіданням дії, направлені на затягування розгляду справи і відтермінування ухвалення рішення у справі, а саме, то звертається із заявами про перенесення судових засідань, мотивуючи зайнятістю представників в інших судових процесах, то оскарженням після спливу майже 6 місяців від відкриття провадження ухвали про його відкриття, суд в судовому засіданні 12 серпня 2016 року відмовляє представнику відповідача в черговий раз зірвати розгляд справи і критично ставиться до його «необхідності» отримати час для підготовки, оскільки ним не доведено, що від початку строку дії довіреності - 27 липня 2016 року або він звернувся до суду із заявою про ознайомлення із матеріалами справи і суд такі матеріали не надав, або існували якісь об`єктивні причини, які унеможливили цей процес. Таким чином, виходячи з принципів диспозитивності, змагальності, рівності, в тому числі і щодо можливості надати суду, в разі наявності, докази на підтвердження в даному випадку своїх заперечень, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено, що НАУ мало законні підстави для звільнення позивача. Отже, звільнення позивача із займаної посади було незаконним в грудні 2015 року. Крім того, на підтвердження незаконності оскаржуваного наказу свідчить і порушення відповідачем процедури. Так, позивача звільнено під час перебування на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності (а.с.65), а також не відібрані від нього жодні пояснення. Закон у відповідності до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій ст. 235 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Так, позивач підлягає поновленню на роботі саме з 03 грудня 2015 року на посаді директора Навчально-наукового інституту заочного та дистанційного навчання НАУ. Щодо самого оскаржуваного наказу та вимоги про його скасування судом. Так, суд, як і будь-який інший орган по розгляду трудових спорів, не має адміністративних повноважень, тому він не може скасовувати накази, оскільки чинним законодавством України, яким регулюються трудові правовідносини, чітко визначено, що видача та скасування наказів відноситься виключно до компетенції власника або уповноваженого ним органу. До повноважень суду належить лише перевірка законності наказу. Тобто законодавством наділено працівника правом звернення до суду з позовом про визнання недійсним (незаконним) стягнення, оголошеного працівникові. Таким чином, суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог про скасування оскаржуваного наказу. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) і обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата. Згідно довідки про доходи НАУ від 03.12.2015 про середню заробітну плату позивача, заробітна плата останнього за листопад та жовтень 2015 року складає відповідно 14 240,26 грн. та 14 045,46 грн., що дорівнює 28 285,72 грн. (а.с.27) Пунктом 5 розділу ІV Порядку передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Кількість робочих днів за жовтень та листопад 2015 року - 21 і 21 відповідно. Відтак, середньоденна заробітна обчислюється судом наступним чином 28 285,72:42 і складає 673,47 грн. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку) Проте в даному випадку суд враховує, що відповідач оплатив позивачу лікарняний за грудень, відтак грудень 2015 року в розрахунок не включається (а.с.65, 67) Кількість днів затримки з 04.01.2016 по 12.08.2016 - 156 днів (робочих), таким чином стягненню підлягає 105 061,32 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача належить стягнути в дохід держави і судовий збір за вимоги майнового характеру в сумі 1 050,61 грн. та за вимоги немайнового характеру в сумі 487,20 грн. (п.10 ППВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах») В силу п.п.2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України та ч.5 ст.235 КЗпП України рішення в частині поновлення на роботі та в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку в розмірі 10 506,13 грн. слід допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial