Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Виклад позиції позивача Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, укладеного 11.06.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жидельовою А.Ю. В обґрунтування позову посилалася на те, що між сторонами укладено Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом. Згідно з умовами договору позивач передала у власність відповідача належну їй на праві власності 1/3 частки квартиру за адресою : [ADDRESS] . За умовами Договору, відповідач прийняв на себе зобов`язання довічно утримувати позивача, а саме: щоденним триразовим харчування, необхідним одягом, доглядом, допомогою (у вигляді прибирання помешкання, прання речей відчужувача, придбання необхідних ліків, тощо), витрачати на все це щомісячно не менше однієї мінімальної заробітної плати встановленої чинним законодавством. Починаючи з дати укладення вказаного Договору, відповідач не виконує взяті на себе за договором довічного утримання обов`язки, замість отримання благ, позивач отримала постійні образи, нецензурну лайку і погрози знищити. Відповідач відмовляється купувати продукти харчування, ліки, одяг, прибирати , прати речі. Позивач є особою похилого віку, потребує стороннього догляду та заслуговує на забезпечення достатнього і нормального в загальнолюдському розумінні рівня життєдіяльності, з цією метою позивачем було укладено договір довічного утримання, оскільки відповідач належним чином не виконує зобов`язань по договору, внаслідок чого позивач позбавлена повноцінної допомоги та догляду, в силу свого віку та стану здоров`я не має змоги забезпечувати собі повноцінне харчування, медичне забезпечення, наполягає на розірванні договору довічного утримання, оскільки не отримала за договором того, що очікувала, втратила довіру до відповідача, якому особисто висловлювала бажання розірвати договір довічного утримання. Процесуальні дії у справі Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.06.2021 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Також, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27.07.2021 року закрито підготовче засідання по даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти заочного вирішення справ не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення на його адресу судової повістки. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносини Між сторонами [PERSON] та [PERSON] , 11.06.2018 року укладений Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жидельовою А.Ю. зареєстрований в реєстрі за № 1589. Відповідно до пунктів 1.1 Договору, позивач (Відчужувач) передає у власність відповідача (Набувача) 1/3 частку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , належну позивачці на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 08.12.1997 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду за реєстром № 5-97-101713, зареєстрованого міським бюро технічної інвентарізації 10.12.1997 року, записано у реєстрову книгу № -5-30076, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 04.06.2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1567365663101, номер запису про право власності 26438554. За умовами пункту 3 Договору відповідач зобов`язався довічно утримувати [PERSON] , а саме: щоденним триразовим харчування, необхідним одягом, доглядом, допомогою (у вигляді прибирання помешкання, прання речей відчужувача, придбання необхідних ліків, тощо), витрачати на все це щомісячно не менше однієї мінімальної заробітної плати встановленої чинним законодавством. Набувач зобов`язується здійснити поховання відчужувача після смерті за свої кошти. Набувач гарантував, що відчужувач залишає за собою довічне право на користування часткою у вказаній квартирі. Зі змісту пункту 4.3 цього Договору вбачається, що договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання або неналежного виконання Набувачем його умов, на вимогу Відчужувача за рішенням суду. Виходячи з підстав позову, позивач, висуваючи вимогу про розірвання договору довічного утримання, посилається на факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань, тому, на думку позивача, наявні всі підстави для розірвання договору довічного утримання, внаслідок припинення виконання зобов`язань стороною договору - Набувачем, в односторонньому порядку. Оцінка суду Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України). За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті). За змістом пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 749 ЦК України якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України). Надаючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, наведеними сторонами доводи по суті предмету позову, суд, з урахуванням правової природи укладеного договору та істотних умов договору, які узгоджені сторонами при його підписанні, вважає доведеним обставини, що після укладання договору довічного утримання відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання. При встановленні факту неналежного виконання відповідачем обов`язків за договором довічного утримання, суд враховує відсутність допустимих доказів, які мали підтвердити факт належного виконання зобов`язань по договору з боку відповідача. Правова природа договору довічного утримання має ознаки, які не притаманні для переважної більшості зобов`язальних правовідносин. Із змісту пред`явленого позову, наявних в матеріалах справи доказів, вбачається, що позивач не має наміру в подальшому отримувати від відповідача допомогу, протягом тривалого часу сторони не можуть знайти порозуміння, та відповідач не робить будь-яких кроків, спрямованих на розв`язання проблем, які виникли під час виконання договору довічного утримання, в свою чергу відповідач ставиться до виконання своїх зобов`язань формально, вищенаведене дає підстави вважати, що спір між сторонами залишиться невирішеним. З урахуванням підстав позову, саме відповідач зобов`язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання, що ним не здійснено, зокрема, не подано жодного доказу на спростування доводів позивача. Позивач є особою похилого віку, вона сподівалася на сумлінне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань. Враховуючи вищевикладені обставини справи, норми права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи відсутність належних доказів щодо спростування відповідачем доводів позивача, що відповідачем не виконувались умови договору довічного утримання, беручи до уваги умови договору довічного утримання, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved