Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

В июне 2017 р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] з позовом в якому, в порядку усунення перешкод у користуванні власністю, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS], що належить позивачці на праві особистої приватної власності. Позов мотивований тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 13 березня 2003 року, укладеного між нею та [PERSON], надалі - відповідач [PERSON] та [PERSON],надалі - відповідач [PERSON] , а разом - відповідачі у справі, вона придбала квартиру, розташовану за адресою:[ADDRESS], набувши статусу власника зазначеної квартири. Відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] є колишніми власниками квартири, які, за умовами п. 8. означеного письмового договору зобовязались звільнити вказану квартиру, виписатись та виписати з неї усіх прописаних осіб ще до 27.04.2003. Відповідач [PERSON], колишній чоловіком позивачки, шлюб із яким було розірвано в судовому порядку згідно рішення Подільського районного суду м, Києва від 16.07.2013 року, у звязку з фактичним припиненням подружніх відносин, виїхав зі спірної квартири в добровільному порядку ще у травні 2011 року та вивіз усі свої особисті речі. З того часу він у зазначеній квартирі не проживає, даним нерухомим майном для власного проживання не користується , у квартирі відсутні його особисті речі, витрати на утримання квартири не несе. Щодо відповідача [PERSON], то він виїхав з квартири у 1996 році і, з того часу, проживає оремо з власною сімєю в іншому приміщенні, не використовує квартиру позивачки її для зберігання власних речей, не споживає комунальні послуги та не приймає участі у їх оплаті. Зазначене підтверджується актами огляду цього житлового приміщення, підписаних сусідами позивачки по будинку гр. [PERSON] , гр. [PERSON], її рідним братом [PERSON] і невісткою [PERSON] 28 січня 2017 року та 02 березня 2019 року. Оскільки відповідачіу справі ухиляються від виконання обовязку щодо зняття з місця реєстрації за адресою розташування квартири позивачки, чим чинять їй перешкоди у користуванні та розпорядженні власним майном, [PERSON] посилаючись на зазначені обставини, просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS]. Провадження у справі відкрито ухвалою від 18.07.2017 р. (суддя Зарицька Ю.Л.). На підставі протоколу повторно автоматизованого розподілу від 27.08.2018 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В звязку розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та представник позивача, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявились, представник позивача адвокат Плагун Л.С. через канцелярію суду 04.04.2019 р. подала заяву про розгляд справи без її участіі, в якій зазначила про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязів, просить їх задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог закону, про причини неявки суду не повідомлено, відзив не подавали. Зважаючи на це та враховуючи положення ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу з постановленням заочного рішення. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у встановленому порядку, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, щопозивачка [PERSON] набула права приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від13.03.2003 року, укладеногоміжпродавцями [PERSON] та [PERSON] та покупцем [PERSON]Зазначений договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., зареєстрований в реєстрі за № 455. Позивачка є власником цього майна - її право власності зареєстровано14.03.2003 року, в установленому на той час порядку, що засвідчує відповідна відмітка Київського міського Бюро технічної інвентаризації на правовстановлюючому документі, вона, також проживає, є зареєстрованою у цій квартирі (довідка за формою № 3 від 26.09.2016 р. Судом достовірно встановлено, що окрім власниці [PERSON] в квартирі [ADDRESS], зареєстровані відповідачі [PERSON], та [PERSON] зареєстровані адресою: 1., що підтверджено Довідкою за формою №3 від 26.09.2016 р. Факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою також підтверджено відповідною Довідками адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві. Як вбачається з рішення Подільського районного суду м. Києва від 21.10.20013 у справі № 2607/15497/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності, судом було встановлено, що шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано 16.07.2013. Також, ухвалюючи рішення у даній справі № 2607/15497/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності, було встановлено , що «квартира під [ADDRESS], не являється обєктом спільної сумісної власності подружжя, що виключає можливість її поділу та визнання за [PERSON] права власності на це майно», у звязку з чим [PERSON] було відмовлено судом у задоволенні його позову. Відповідно до положень ч.5 ст. 83 ЦПК України, зазначені обставини не підлягають доказуванню в даному процесі, оскільки є встановленими рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.10.20013 у справі № 2607/15497/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що набрало законної сили 22.01.2014, після його перегляду і залишення в силі судом апеляційної інстанції. Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджено, що позивач [PERSON], є одноособовим власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. При цьому, відповідач [PERSON] не є членом сімї позивачки [PERSON] в розумінні ст. 3 СК України, оскільки спільно у спірній квартирі вони не проживали, а відповідач [PERSON], після розірвання їхнього шлюбу з позивачкою [PERSON] (21.10.20013) є колишнім членом її сімї. За умовами договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в м. Києві від 13.03.2003, відповідач [PERSON] та [PERSON] як продавці, прийняли на себе обов'язок звільнити кварти і виписатись до 27.04.2003 року. Проте, жоден з відповідачів - ані [PERSON], ані [PERSON] з реєстрації не знялися, хоча й не проживають в цій квартирі тривалий час, зокрема:відповідач [PERSON]- з липня 1996 року, а відповідач [PERSON] - з листопада 2011 року, відповідно, що підтверджується Актами огляду житлового приміщення підтверджується актами огляду цього житлового приміщення, від 28 січня 2017 року та від 02 березня 2019 року. Відповідно до обставин, встановлених комісією у складі мешканців будинку [ADDRESS] гр. [PERSON] , гр. [PERSON] та її близьких - [PERSON] , [PERSON] , які здійснювали огляд житлового приміщення позивачки 28 січня 2017 року та 02 березня 2019 року і підписали відповідні акти, в даній квартирі [ADDRESS], власниця [PERSON] проживає одна з листопада 2011 року, особистих речей колишніх власників та належних їм засобів особистої гігієни в квартирі не виявлено. Натомість, комісією встановлено, що [PERSON] виїхав в кварти у 1996 році на проживає в ній,не користується цим приміщенням в т.ч. для зберігання власних речей, не приймає участі в його утриманні та оплаті комунальних послуг; що [PERSON] виїхав з квартири з листопада 2011 року і з того часу не проживає в ній, не користується цим приміщенням в т.ч. для зберігання власних речей, не приймає участі в його утриманні та оплаті комунальних послуг . Крім того члена комісії, як зазначено в актах огляду житла, від 28 січня 2017 року та 02 березня 2019 року повідомили , що ні [PERSON], ні [PERSON], за весь час за весь час їхнього непроживання в квартирі позивачки, не виявляли зацікавленості у відновленні права користування житлом, зі скаргами про вчинення їм перешкод у користуванні цим житлом - не звертались. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження у відповідях на адвокатські запити від утримувача будинку Житлово-будівельного кооперативу «Електрон-2» від 06.02.17, Подільського управління поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві від 07.02.2017, від північного поштамту Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», від Центру первинної медично-санітарної допомоги № 2 Подільського району м. Києва від 30.01.2017. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Позивачка зазначає про порушення її права власності через ухилення відповідачів від зняття їх з реєстрації оскільки їй як власниці особового рахунку нараховуються додаткові кошти за оплату комунальних послуг, зокрема за газ, за водопостачання та водовідведення / квартира не обладнана відповідними лічильниками, виходячи з кількості осіб, зареєстрованих за адресою [ADDRESS]/, що призводить до накопичення заборгованості. Наявність боргу підтверджено відповідями Житлово-будівельного кооперативу «Електрон-2» на адвокатські запити від 26.092016, від 06.02.17 р. Крім того, наявність реєстрації відповідачів у квартирі позивачки є істотною перешкодою у використанні її права на розпорядження власним майном. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Така правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 05 листопада 2014. Щодо членів сімї власника житла, його колишніх членів сімї, то відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, зокрема в постанові Верховного суду України від 16 листопада 2016 року, зазначено, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру, тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім»ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім»ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім»ї власника без поважних причин понад один рік. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з підстав його доведеності, обґрунтованості та заснованості на законі. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати у рівних частках - судовий збір в сумі 1280 грн., тобто по 640 грн. з кожного. На підставі викладеного, ст.ст.317, 319, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved