Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

В грудні 2016 року позивач ПАТ «Київобленерго» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість по сплаті за спожиту електроенергію в розмірі 7 132,88 грн. В обґрунтування позовних вимог представник ПАТ «Київобленерго» зазначає, що 19.04.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Київобленерго», в особі - Києво-Святошинського РП було укладено договір про користування електричною енергію № 217130. З метою визначення обсягу спожитої електричної енергії відповідачу було встановлено електролічильник №2503911. 14.08.2016 року позивачем було здійснено перевірку розрахункового приладу обліку відповідача та зафіксовано покази - 11 916 кВ/год., що підтверджується завданням на злом показників № К140499С від 03.08.2016 року. Вказує, що на підставі зафіксованих показників електролічильника відповідачу було виставлено до плати рахунок за спожиту електроенергію № [NUMBER] за листопад 2016 року від 29.11.2016 року на загальну суму 7 132,88 грн. Враховуючи те, що відповідач добровільно не сплачує суму заборгованості, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у порядку позовного провадження. Провадження у справі відкрито ухвалою від 12.12.2016 р. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.02.2017 р. вищевказана справа передана за підсудністю до Подільського районного суду м.Києва. 02.08.2017 р. вищевказана справа надійшла до Подільського районного суду м.Києва. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ від 12.19.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М. Відповідно до п.9 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення ЦПК України (2017 р.) розгляд даної справи підлягає за нормами ЦПК України (2017 р.), чинного з 15.12.2017 р. Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження. В квітні 2019 р. представником відповідача [PERSON] - [PERSON] поданий відзив, в якому сторона відповідача зазначає, що станом на 12.12.2016 року договір про користування електричною енергією від 19.04.2007 року № 217130 на який посилається позивач, втратив чинність, натомість між позивачем та відповідачем було укладено договір про користування електричною енергією від 12.04.2013 року, а тому у відповідача відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем за договором про користування електричною енергією від 19.04.2017 року, підтвердження чого є укладання 12.04.2013 року між сторонами нового договору про користування електричною енергією. Крім того, лічильник №2503911 був встановлений відповідачем лише 22.07.2014 року, в період дії іншого договору про користування електричною енергією від 12.04.2013 року, що свідчить про те, що станом на 22.07.2014 року у відповідача будь-яка заборгованість перед позивачем за спожиту електроенергію була відсутня. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. У судовому засіданні відповідачка проти позову заперечила, просила відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав, наведених в відзиві на позовну заяву. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 19.04.2007 року між ПАТ «Київобленерго» в особі Києво-Святошинського РП та [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією № 217130. 14.08.2016 року представником ПАТ «Київобленерго» було здійснено перевірку розрахункового приладу обліку [PERSON] та зафіксовано покази - 11 916 кВ/год., що підтверджується завданням на злом показників № К140499С від 03.08.2016 року. На підставі зафіксованих показників електролічильника, [PERSON] було виставлено до сплати рахунок за спожиту електроенергію № [NUMBER] за листопад 2016 року від 29.11.2016 року на загальну суму 7 132,88 грн. ПАТ «Київобленерго» є суб`єктом господарювання, що отримав ліцензію НКРЕ сер.АГ №578471 від 11.07.2011 р. на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, та Ліцензію НКРЕ АГ №578470 від 11.07.2011р. на право здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами на території Київської області. Відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальником регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII,Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357. Статтею 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачені обов`язки за відповідальність споживачів енергії, зокрема: додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії згідно із законодавством України. Відповідно до п.19 ПКЕЕН- розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Згідно із п.20 ПКЕЕН - розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Слід зазначити, що п.28 ПКЕЕН передбачено, що у разі відсутності у споживача коштів на оплату заборгованості він повинен звернутися до енергопостачальника із заявою про складання графіка погашення заборгованості або відстрочення терміну оплати та надати довідки, що підтверджують його неплатоспроможність. Окрім цього, п.48 ПКЕЕН визначає - Споживач несе відповідальність згідно законодавством за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із частиною першою статті 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд ;зміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч. 1 ст.19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.. Вирішуючи даний спір слід виходити з наданих суду доказів, встановлених обставин та відповідних норм чинного законодавства, що регулюють відносини, які виникли між сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. На спростування доказів позивача та підтвердження своїх заперечень відповідачем не надано жодного доказу, а тому суд не приймає до уваги твердження відповідача, оскільки вони є безпідставними та не підтвердженими доказами. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Київобленерго» про стягнення боргу за користування електричною енергію з відповідача [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 689,00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 525, 526, ст. 610-612, 614 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

Outcome: approved