Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

В жовтні 2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом відповідно до якого просила: 1) Визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] в соціальній мережі Фейсбук: - 21.12.2019 «Эта женщина ходит по дискотекам «Круасаль» и ресторан «Шанхай» разводит парней и мужей на деньги, влазит в семьи, спит с женатыми, проживает на Вишенке возле бившего катка «Айс Авеню», гуляет за чужой счет, говорит что деньги отдаст по деньги не отдает», що розміщена над персональним фото [PERSON] ; - [INFO] « Совет тебе [PERSON] ... И еще вопрос ты что себе возомнила кто ты такая, что ходишь к моему ребенку в колледж и требуешь характеристику? У тебя что вообще мозгов нету? Ты решила на мне заработать денег так не получится дорогая. Работать иди. Я тебе не ресторан Шоколад который ты развела на деньги. Работать… Ты и так уже засиделась в девках аж до пенсии. Жизнь тебя и так наказала… Так что займись чем то полезным в жизни. Перестань писать заучу колледжа, не преследуй людей. Ты ведешь себя как маніяк или шизофреник. Проверся иди в больницу может на старость все твои болячки вылазят. Мой тебе совет… Писать ей лично не могу так как заблокировала меня. Но знаю что у нее есть много страничек и наблюдает за моей жизнью. Да и вас хочу предостеречь не заводите с этой аферисткой дружбу или что либо подобное. Разводит на деньги и пользуется людьми». 2) Зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно позивача недостовірну інформацію, шляхом розміщення в мережі Фейсбук на своїй сторінці після набрання законної сили судовим рішенням в даній справі, наступного тексту спростування: «21.12.2019 та [INFO] року на моїй сторінці в мережі Фейсбук мною, [PERSON] , було поширено недостовірні та неправдиві відомості відносно [PERSON] , що принижують її честь і гідність. Цим повідомленням заявляю, що поширені відомості не відповідають дійсності та не підтверджуються реальними фактами». 3) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 20000 грн. Мотивувала тим, що починаючи з грудня 2019 [PERSON] в соціальній мережі Фейсбук розміщуються і поширюються публікації щодо її особи, які містять неправдиві, образливі висловлювання та принижують честь, гідність і ділову репутацію. Вказувала на те, що поширення такої інформації у мережі Інтернет спричинило їй та членам її сім`ї моральні страждання та переживання, порушення її самопочуття, розлад соціальних зав`язків та погіршення стану здоров`я. Враховуючи характер, глибину і тривалість душевних страждань, моральну шкоду оцінила у 20000 грн. Ухвалою суду від 23.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 13.11.2020 [PERSON] подала до суду відзив відповідно до якого просила суд відмовити в задоволенні позову, а справу розглянути за її відсутності. Мотивувала тим, що не являється користувачем сторінки в соціальній мережі на якій розміщено наведені у позові публікації, до яких вона не має жодного відношення. Таким чином вважає, що позивачем не надано доказів, що поширена інформація в мережі Фейсбук поширена саме відповідачкою. 01.12.2020 [PERSON] подала до суду відповідь на відзив в якому заперечила проти позиції відповідача, що вона не має відношення до публікації поширеної відносно позивача образливої інформації. 07.12.2020 [PERSON] подала заперечення на відповідь на відзив в якому зазначила, що позивачем не надано достовірних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Вважає, що позивачка має до неї упереджене і вкрай негативне ставлення, тому і намагається шляхом пред`явлення безпідставного позову отримати матеріальну вигоду. Допитаний в судовому засіданні 10.03.2020 свідок [PERSON] повідомив, що є сином [PERSON] . Знає [PERSON] оскільки вона була їхньою сусідкою, товаришувала з його матір`ю. [PERSON] в мережі Фейсбук публікувала інформацію про своє життя, займалась волонтерською діяльністю. Одного разу здійснила публікацію з прохання допомогти хлопцеві та передати/придбати йому гітару. Маючи гітару і бажання, свідок прийшов додому до [PERSON] додому та передав їй гітару. В подальшому відповідачем здійснено публікацію, про передачу вказаному хлопцеві гітари. Тому він впевнений, що інформація в мережі Фейсбук на сторінці « [PERSON] » розміщувалась особою, яка була його сусідкою. [INFO] на сторінці [PERSON] побачив пост з фотом своєї матері, що вона ходить по дискотекам та розводить людей. В той день подзвонив відповідачці з проханням видалити інформацію про його матір, однак вона йому відмовила. На фоні даних подій в матері почався стрес, погіршився стан здоров`я - гіпертонічна хвороба. Допитана в судовому засіданні 10.03.2020 свідок [PERSON] повідомила, що знайома з [PERSON] відвідує її сторінку в мережі Фейсбук, слідкує за її діяльністю, яка виступає як волонтер. Наприкінці 2019 виявила на сторінці [PERSON] неправдиву інформацію відносно [PERSON] про, що вона повідомила останню. В подальшому на сторінці [PERSON] бачила публікації про новорічні приготування, її фото зі своєю донькою, матір`ю, собаками. Вказані фото здійснені вдома у [PERSON] . Також на своїй сторінці відповідачка розміщувала інформацію про свій мобільний номер, номер банківської карти. Також знайома з мамою [PERSON] , ім`я якої [PERSON] . Знає, що [PERSON] подарувала [PERSON] тапочки, які погризли собаки, про що останню одразу здійснила публікацію на своїй сторінці в мережі Фейсбук. Недостовірна та принизлива по відношенню до [PERSON] інформація полягає в тому, що вона зустрічається з одруженим чоловіком, руйнує сім`ю. Наступна публікація була з фото к унітазом з троном у вигляді фольги з образливою інформацією відносно [PERSON] . Про наявність вказаних публікацій позивача повідомила саме вона. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов з підстав викладених у ньому та просили суд його задовольнити. Допитана в судовому засіданні 03.02.2021 [PERSON] повідомила, що [PERSON] з середини грудня минулого року на своїй сторінці в мережі Фейсбук поширює відносно неї неправдиву інформацію зміст якої висвітлено у позові, розповсюджує її персональні дані: адресу проживання, прізвище та ім`я, фотографії. Вказані обставини порушують її нормальний життєвий стан. З метою припинити вказані дії [PERSON] зверталась до поліції, однак це не дало жодних результатів. Також намагалась поговорити з відповідачем, щоб вона припинила поширення інформації відносно неї. Відповідачка її колишня сусідка, у них багато спільних знайомих, в мережі Фейсбук багато спільних друзів, тому вона вимушена постійно перед ними виправдовуватись через поширену недостовірну інформацію. Для неї важлива своя репутація і не може спокійно реагувати на неправдиву інформацію відносно себе. У зв`язку з цим у неї виник хронічний стрес, погіршився зір, самопочуття, вимушена звертатися до лікарів. Додатково зазначила, що сторінка з якої здійснена публікація належить [PERSON] , оскільки на ній вона кожного дня поширює інформацію про своє життя: випуск доньки, день народження матері, свою квартиру, що виключає що дана сторінка належить іншій особі. Моральна шкода полягає в тому, що вона на протязі року перебуває в стресовому стані, що впливає на стан її здоров`я. Відповідач до судового засідання не прибула, однак у відзиві розгляд справи просила проводити за її відсутності. Судом встановлено, що в мережі Фейсбук на сторінці під назвою [PERSON] здійснено публікації наступного змісту: « Эта женщина ходит по дискотекам «Круасаль » и ресторан «Шанхай» разводит парней и мужей на деньги, влазит в семьи, спит с женатыми, проживает на Вишенке возле бившего катка «Айс Авеню», гуляет за чужой счет, говорит что деньги отдаст по деньги не отдает» під фотографією позивача (на 9 а.с.). «Совет тебе [PERSON] ... И еще вопрос ты что себе возомнила кто ты такая, что ходишь к моему ребенку в колледж и требуешь характеристику? У тебя что вообще мозгов нету? Ты решила на мне заработать денег так не получится дорогая. Работать иди. Я тебе не ресторан Шоколад который ты развела на деньги. Работать… Ты и так уже засиделась в девках аж до пенсии. Жизнь тебя и так наказала… Так что займись чем то полезным в жизни. Перестань писать заучу колледжа, не преследуй людей. Ты ведешь себя как маніяк или шизофреник. Проверся иди в больницу может на старость все твои болячки вылазят. Мой тебе совет… Писать ей лично не могу так как заблокировала меня. Но знаю что у нее есть много страничек и наблюдает за моей жизнью. Да и вас хочу предостеречь не заводите с этой аферисткой дружбу или что либо подобное. Разводит на деньги и пользуется людьми» (на 11 а.с.). Також встановлено, що користувачем сторінки в соціальній мережі Фейсбук під назвою [PERSON] на якій розміщені вказані публікації є [PERSON] , що підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . На звернення [PERSON] Вишенське відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області повідомило, що в ході розгляду матеріалів з [PERSON] та [PERSON] проведено бесіди профілактичного характеру під час якої роз`яснено про відповідальність, яка може наступити внаслідок вчинення протиправних дій, які полягають у дзвінках, повідомленнями постами в соціальних мережах пригнічують гідність, що призводить до завдання шкоди (на 37, 38 а.с.). Суд критично оцінює в якості доказу завдання моральної шкоди - консультативний висновок офтальмолога, невропатолога, оскільки такі не містить посилання на причинний зв`язок виникнення захворювання з діями відповідача (на 41, 42 а.с.). Суд відхиляє в якості доказів інші публікації та листування (на 10, 12-36, 63-65, 78-91 а.с.) оскільки такі не стосуються предмета доказування, зокрема спростування публікацій зазначених в прохальній частині позовної заяви. Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Вимогами ч. 2 ст. 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. В постанові Верховного Суду від 30.07.2020 в справі № 200/20351/18 вказано, що «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 42, 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року). Європейський суд з прав людини вказує, що «41. У своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (UKRAINIAN MEDIA GROUP v. UKRAINE, № 72713/01, § 41, 42, ЄСПЛ, 29 березня 2005 року). Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша та друга статті 30 Закону України «Про інформацію»). Із досліджених судом у судовому засіданні матеріалів справи, вбачається, що оспорювана інформація, дійсно поширена у соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці « [PERSON] », яка з огляду на розміщену на ній персональну інформацію (фотографіїї, персональні дані), що підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] належить саме відповідачеві. Відповідач обставину розміщення вказаної інформації у соціальних мережах не спростувала. Будь-яких доказів на підтвердження відповідності дійсності розміщеної інформації відповідач також суду не представив, а тому поширення вказаної інформації і її недостовірності суд вважає доведеними. Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Таким чином, перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів. В даному випадку вказані дописи викладено доступною для розуміння пересічним громадянином мовою, а його формулювання вочевидь носять не оціночний, а негативно стверджувальний та принизливий характер по відношенню до позивача. Адже така інформація про позивача не містить в собі сатири, алегорії чи гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою життя позивача, її можна перевірити на достовірність. Відтак, суд дійшов до переконання, що поширена відповідачем та оспорювана позивачем інформація є фактичним твердженням, та не підпадає під ознаки оціночних суджень, а дані висловлення відповідача виражені у посиланні на відповідні конкретні факти та події. Одночасно із цим, відповідачем в ході розгляду справи суду не було надано будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів, які підтверджували б достовірність оспорюваної інформації, що ним була розповсюджена у соціальній мережі Фейсбук. Таким чином, під час розгляду даної справи судом встановлено, що: відповідачем здійснено поширення вказаної інформації через власну сторінку у соціальній мережі, що мало наслідком доведення останньої до відома невстановленого широкого кола осіб; поширена інформація безпосередньо стосується особи позивача; поширена інформація має всі ознаки недостовірної та негативної, і це не спростовано відповідачем; поширення інформації через своє змістовне навантаження завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності. Оскільки позивачем доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачем, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо спростування поширеної інформації шляхом розміщення у соціальній мережі Фейсбук «Facebook» на сторінці користувача « [PERSON] » в мережі Інтернет відповідного повідомлення. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне. Приписами ст. 280 ЦК України визначено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та/або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. п 5, 9 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В даному випадку судом встановлено факт поширення недостовірної інформації стосовно позивача, а позивачем обґрунтовано наявність спричинення йому моральних страждань внаслідок таких дій відповідача, які полягають розладі нормального способу життя, перебування в стані постійного стресу, погіршення самопочуття та розладі соціальних зав`язків. Суд не приймає посилання позивача [PERSON] про те, що в результаті отриманого стресу у неї погіршився зір, оскільки поставлений їй діагноз Міопія сл.ст Н52-1 ( короткозорість) визначеними фахівцями причинами виникнення не пов`язаий з вказаними позивачем обставинами. За викладених обставин, враховуючи характер немайнових втрат позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд, вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково та визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 гривень, оскільки на думку суду вимоги про стягнення із відповідача 20000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди мають надмірний характер. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 5452 грн, які складаються з витрат на сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial