overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 16.12.2011 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе, не проживають однією сім'єю з липня 2013 року, шлюбні відносини припинені. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та просив суд його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.12.2011 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення неможливе. З липня 2013 року сторони не підтримують шлюбних відносин, спір щодо спільного майна та утримання дитини відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що при укладенні шлюбу позивачка прізвище не змінювала.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 23.08.1985 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе, не проживають однією сім'єю з липня 2002 року, шлюбні відносини припинені. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву в якій повідомив, що не зможе бути присутнім при розгляді справи та дає свою письмову згоду на розлучення. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.08.1995 року, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення неможливе. З 2002 року сторони не підтримують шлюбних відносин, спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що при укладенні шлюбу позивачка прізвище не змінювала.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

В грудні 2013 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до Козаровичської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті їх матері , [PERSON], а саме на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, що [INFO] померла їх мати, [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. Під час оформлення документів з»ясувалось, що право власності на домоволодіння за [PERSON] не є зареєстрованим в БТІ, тому позивачам було відмовлено в оформленні права власності на спадкове майно, оскільки за померлою не зареєстровано право власності на спадковий будинок в Вишгородському БТІ, правовстановлюючі документи відсутні. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали і просить задовільнити. Відповідач - представник Козаровичської сільської ради в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином, направив суду листа про слухання справи в його відсутність, проти позову не заперечує. Заслухавши пояснення позивачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява [PERSON] [PERSON] підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . Згідно будинкової книги, інвентарної справи №2200078 [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Суд вважає доведеним право власності [PERSON] на домоволодіння , що знаходиться в [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] в передбачений законом строк звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, заведено спадкову справу №12-2011. Суд приходить до висновку, що визнання права власності за позивачами [PERSON] та [PERSON] не порушить прав інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.1217,1268,1269,1297 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

В грудні 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказувала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 07 травня 2009 року у відділі РАЦС Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом № 587, шлюб у обох перший. Від шлюбу є син [PERSON], [INFO], який проживає з нею і після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Спору про поділ майна немає. Посилалась на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, в грудні 2012 року вони припинили подружні стосунки, з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї було те, що з грудня 2011 року між ними постійно виникали сварки із-за різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відсутність взаєморозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали до повного розриву інших відносин. Подальше спільне проживання і збереження сім'ї та шлюбу з відповідачем буде суперечити її інтересам, примирення неможливе. Просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить справу розглянути у її відсутності, суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення в газетах «Урядовий кур'єр» № 16 (5145) від 28 січня 2014 року та «Свобода слова» № 3 (660) від 23 січня 2014 року, про причини неявки суду не повідомив, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що збереження сім'ї та шлюбу між сторонами стало неможливим. Сторони з грудня 2012 року припинили подружні стосунки, з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї сторін було те, що з грудня 2011 року між ними постійно виникали сварки із-за різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства, відсутність взаєморозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали до повного розриву інших відносин, що призвело до втратив почуттів поваги та любові один до одного, на примирення позивачка не згідна, а тому суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам малолітньої дитини, в зв'язку з чим шлюб належить розірвати. Суд вважає, що малолітнього сина [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу належить залишити проживати з матір'ю [PERSON]. На підставі викладеного, ст.ст. 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

В грудні 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказувала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 15 липня 2005 року у відділі РАЦС Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом № 869. Від шлюбу є двоє доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з нею і після розірвання шлюбу залишаться проживати з нею. Спору про поділ майна немає. Посилалась на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, тривалий час вона з відповідачем проживали в Греції, однак з листопада 2012 року вони припинили подружні стосунки, з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї було те, що у них виявилась несумісність в поглядах на життя, вони стали чужими людьми, втратили сімейний зв'язок і можливість повернення до нормальних шлюбних відносин. Подальше спільне проживання і збереження сім'ї та шлюбу з відповідачем буде суперечити її інтересам, примирення неможливе. Просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить справу розглянути у її відсутності, суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, на примирення не згоден, просить справу розглянути у його відсутності, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що збереження сім'ї та шлюбу між сторонами стало неможливим. Сторони з листопада 2012 року припинили подружні стосунки, з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї сторін було те, що у них виявилась несумісність в поглядах на життя, вони стали чужими людьми, втратили сімейний зв'язок і можливість повернення до нормальних шлюбних відносин, на примирення сторони не згідні, а тому суд вважає, що їх сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, в зв'язку з чим шлюб належить розірвати. Суд вважає, що неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу зі згоди обох батьків належить залишити проживати з матір'ю [PERSON]. На підставі викладеного, ст.ст. 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

В грудні 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказувала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 30 липня 2006 року у відділі РАЦС Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом № 1123, шлюб у обох перший. Від шлюбу є син [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем і після розірвання шлюбу залишиться проживати з ним. Спору про поділ майна немає. Посилалась на те, що сімейне життя з відповідачем не склалось внаслідок різних поглядів на життя та взаємовідносин в родині, непорозуміння щодо розподілу обов'язків в сім'ї стали призводити до докорів та образ, що призвело до втрати почуттів поваги, любові та довіри один до одного, без чого сімейне життя неможливе. На даний час вони однією сім'єю не проживають, припинили подружні стосунки. Подальше спільне проживання і збереження сім'ї та шлюбу з відповідачем буде суперечити її інтересам, примирення неможливе. Просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини, доповнивши, що протягом останніх трьох років подружні стосунки неодноразово припинялись, остаточно припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства влітку 2013 року, з того часу проживають окремо в різних квартирах, примирення між ними неможливе. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, на примирення не згоден, просить справу розглянути у його відсутності, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що збереження сім'ї та шлюбу між сторонами стало неможливим. Сторони влітку 2013 року остаточно припинили подружні стосунки, з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї сторін були різні погляди на життя та взаємовідносини в родині, непорозуміння щодо розподілу обов'язків в сім'ї приводили до докорів та образ, що призвело до втрати почуттів поваги, любові та довіри один до одного, без чого сімейне життя неможливе, з цих причин вони протягом останніх трьох років неодноразово припиняли подружні стосунки, на примирення сторони не згідні, а тому суд вважає, що їх сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам малолітньої дитини, в зв'язку з чим шлюб належить розірвати. Суд вважає, що малолітнього сина [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу зі згоди обох батьків належить залишити проживати з батьком [PERSON]. На підставі викладеного, ст.ст. 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

В грудні 2013 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи: Чортківської районної державної нотаріальної контори Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві позивачка вказала, що [INFO] року померла її мати [PERSON], [INFO] року помер її батько [PERSON]. 24 жовтня 2000 року [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів їй - [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] та земельну ділянку. Чортківська районна державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Оскільки, спадкове майно є спільною сумісною власністю, відповідно до свідоцтва про право власності на будинковолодіння, виданого виконкомом Чортківської районної Ради народних депутатів 12 грудня 1989 року та зареєстрованого в Чортківському міжрайонному бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 1, будинок належить колгоспному двору, що складається з двох членів, головою якого являється . [PERSON] і тому необхідно визначити частки в спільному майні спадкодавців і вирішити питання права власності на спадкове майно. Тому позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] в порядку спадкування майна після смерті матері та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку після смерті батька. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання подали письмові заяви, просять справу слухати у їхній відсутності, позовні вимоги визнають. Представник третьої особи - Чортківської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України [PERSON] є спадкоємцем і спадщина належить їй з часу її відкриття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

В грудні 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісяця та до повноліття дитини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка зазначила, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини: доньки [PERSON] [INFO], яка проживає з позивачкою. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Тому позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка надала письмову заяву, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За згодою позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступних обставин. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини: доньки [PERSON] [INFO] ( свідоцтво про народження - а.с. 9). Неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 10.12.2013 року, яка була видана КП «Єдність». Відповідач [PERSON] проходить службу в Держспецзв'язку з 01.01.2007 року, що підтверджується довідкою № 336 від 16.12.2013 року, яка була видана адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України суд, врахувавши обставини справи та матеріальне становище платника аліментів, прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Враховуючи положення Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 з відповідача на користь бюджету Вознесенського району підлягають стягненню судовий збір у сумі 229,40 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

В грудні 2013 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27.08.2005 року. На даний час в судовому порядку вирішується питання про розірвання шлюбу. Від шлюбу вони мають неповнолітніх сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Відповідач надає кошти на утримання дітей, проте як вона вважає в недостатньому розмірі, нести витрати по утриманню дітей самостійно їй важко, тому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, а тому вона хоче отримувати аліменти в розмірі 800 грн. на кожну дитину щомісячно до повноліття дітей з урахуванням індексу інфляції. В судовому засіданні позивач уточнила вимоги свого позову, просила суд про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей, на кожного по 600 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього грошових коштів на утримання дітей на кожного по 600 грн. щомісяця. Зазначив, що працює, але не офіційно, може надавати допомогу позивачці на утримання їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.08.2005 року. (а.с.5). Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] , в свідоцтві про народження яких батьком записаний відповідач - [PERSON] (а.с. 6-7). Як зазначила позивачка, відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей надає, але не в тому обсязі, який був би достатнім, тому вона має намір вирішити питання про стягнення аліментів в судовому порядку відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов»язок утримувати дитину є рівною мірою обов»язком як матері, так і батька. Причому обов»язком особистим і індивідуальним. Відповідач є працездатним, працює, а тому суд вважає, що він спроможний надавати позивачці аліменти на утримання їхніх дітей. Що ж стосується розміру аліментів, то, відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, який вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти щомісячно по 600 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст. 217 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню понесені по справі судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved