Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивача, діючий від імені та в інтересах позивача, на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 08.08.2014 р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер 08.06.2014р.; копія свідоцтва про народження відповідача; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.2013р.; копія технічного паспорту на житловий будинок №54 по вул. Дністровська в м. Рені Одеської області, оформленого на імя [PERSON]; копія домової книги на будинок. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON], зазначивши, що у серпні 2014 р. між ним та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж належного йому житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Дністровська, 54 в м.Рені Одеської області. 08.08.2014р. сторони досягли взаємної домовленості по всіх істотних умовах договору. Тоді ж позивач передав відповідачу обумовлену суму (60000 грн.), а відповідач передав документи на будинок. У майбутньому відповідач пообіцяв позивачу засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивач організував догляд за придбаною нерухомістю, сплачує всі необхідні комунальні платежі. Як зясувалося пізніше, на час укладення угоди про купівлю-продаж будинку, дана нерухомість за документами не належала відповідачу, на той час він проходив процедуру прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON], свідоцтво про право на спадщину не отримав. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідача, однак [PERSON] від посвідчення договору ухилявся, на прохання позивача про зустріч не реагував, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на будинок на себе, позивачу було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Дністровська, 54 в м. Рені він не знав і не міг знати про те, що [PERSON] не мав права на відчуження нерухомості, у звязку із тим, що він на той час належним чином не оформив право власності на нерухомість (не отримав свідоцтво про право на спадщину та не зареєстрував нерухомість належним чином у відповідних органах). Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість. Крім того, як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачем була фактично досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач [PERSON] продав, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами за певну плату. 08.08.2014 р. позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав позивачу документи на будинок. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки до теперішнього часу це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо житлового будинку із надвірними спорудами та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачем як добросовісним набувачем.

Outcome: approved