Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, просив визнати недійсними: договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 01.08.2002 року між [PERSON] та [PERSON] на універсальній товарній біржі Моноліт; договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений 11.02.2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON]; договір дарування тієї ж квартири, укладений 24.03.2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] Також позивач просив скасувати державну реєстрацію права приватної власності відповідачів на квартиру [ADDRESS], визнати за ним право власності на неї в порядку спадкування за заповітом та розподілити судові витрати. В обґрунтування вимог посилався на ті обставини, що є єдиним спадкоємцем після матері [PERSON], яка померла 27.10.2013 року, за законом та за заповітом, про укладення спірних договорів купівлі-продажу та дарування спадкового майна йому не було відомо. Більше того, зазначав, що [PERSON] вищезазначений договір купівлі-продажу квартири не укладала, а її особистий підпис на договорі підроблений. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Суду пояснив, що спадкодавиця [PERSON] про укладення від її імені договору нічого не знала, згоди на це не давала, договір не підписувала, грошові кошти за продаж квартири не отримувала. За такого вважав, що є підстави для визнання правочину, вчиненого від імені [PERSON] і послідуючі правочини спрямовані на відчуження квартири [ADDRESS] недійсними, злочинними і такими, що були спрямовані на незаконне заволодіння майном матері позивача. Більше того зазначив, що у звязку з вищенаведеним, по заяві позивача слідчим відділом Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. В рамках зазначеного досудового розслідування проведена судово-криміналістична експертиза щодо справжності підпису [PERSON] на договорі купівлі-продажу, відповідно висновку експерта підпис в графі продавець вчинений іншою особою. Відповідачі у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання матеріали справи не містять. Письмові заперечення на адресу суду не надійшли. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу від 07 серпня 1992 року, укладеного між виконавчим комітетом Миколаївської міської ради народних депутатів, в особі інспектора бюро по обміну та бронюванню жилих приміщень [PERSON], та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-2228, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 13-14) 27 жовтня 1994 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4-5807, згідно якого усе належне їй на праві власності майно, на ке вона матиме право за законом на день смерті, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, в тому числі належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], заповідає сину [PERSON] повністю (а.с. 17) 27 жовтня 2013 року [PERSON] померла (а.с. 12) Після її смперті позивач 01.11.2013 року звернувся з заявою до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], в якій зазначав, що приймає спадщину після смерті матері за заповітом та за законом, а також вказував, що є єдиним спадкоємцем померлої. На підставі даної заяви приватним нотаріусом заведено спадкову справу № 11/2013, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01.11.2013 року (а.с. 188-189) В свою чергу, позивач позбавлений можливості оформити спадкові права, оскільки після звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, йому стало відомо, що спірна квартира неодноразово відчужувалась на підставі наступних договорів. 01 серпня 2002 року на універсальній товарній біржі Моноліт укладений договір купівлі-продажу № 3-10, згідно якого [PERSON] нібито продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 1700 грн. 00 коп. із зобовязанням у строк до 15.08.2002 року звільнити квартиру від власного побутового майна та здійснити виписку усіх мешканців (а.с. 20) 11 лютого 2012 року між [PERSON], від імені якого діяв [PERSON], та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 280. Документом, що підтверджує право власності продавця на квартиру в договорі, зазначений спірний договір купівлі-продажу № 3-10, зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 22 листопада 2011 року, реєстраційний номер майна 35624223. Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий ММБТІ виданий 22.12.2011 року за № 32631576, номер запису: 17618, в книзі: 102 (а.с. 67-68) 24 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 516, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] спірну квартиру. Також в договорі зазначено, що квартира, що дарується, належить дарувальнику на праві приватної власності на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири від 11.02.2012 року. Позивач стверджує, що [PERSON] не укладала з [PERSON] спірний договір купівлі-продажу. Таку позицію мотивує, в тому числі, невиконанням сторонами суттєвих умов договору, посилаючись на те, що суму грошей, визначену договором вона не отримувала, більше того, постійно проживала у належній їй квартирі по день смерті. Факт постійного проживання спадкодавиці підтверджується також довідками ТОВ ЖЕК Забота за вих. № 3985 та № 3986 від 31.10.2013 року, згідно яких за спірною адресою з 07.05.1966 по день смерті була зареєстрована і постійно проживала тільки [PERSON] (а.с. 18-19) Разом з тим, за заявою позивача розпочато досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013160020007726 від 11.12.2013 року, щодо кримінального правопорушення, що містить ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. В рамках досудового розслідування Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром УМВС України у Миколаївській області проведена почеркознавча експертиза, на вирішення експерту було поставлене питання щодо справжності підпису [PERSON] в договорі купівлі-продажу № 3-10. В результаті проведення дослідження судовим експертом складений висновок № 9 від 21.01.2014 року, з якого слідує, що підпис в графі Продавець: [PERSON] в договорі купівлі-продажу № 3-10 від 01.08.2002 року квартири [ADDRESS], виконаний, ймовірно, не [PERSON], а іншою особою. Запис ПІБ в графі Продавець: [PERSON] в тому ж договорі виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с. 143-146) В силу ч. 1 ст. 41 ЦК УРСР, що діяв на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири № 3-10, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. З матеріалів справи слідує, що укладення цього договору не зумовило настання жодних правових наслідків протягом 10 років з дня його підписання. Аналогічна норма поняття та виду правочину міститься і в ч. 1 ст. 202 ЦК України. В той же час, зі змісту ст. 203 ЦК України слідує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним. А зі змісту ст. 215 ЦК України слідує, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути встановлений судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. В силу ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Отже, вимоги позивача про скасування договорів купівлі-продажу та дарування квартири підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом всієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Жодних відомостей щодо скасування або недійсності заповіту від 27 жовтня 1994 року матеріали справи не містять. А згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі вищевикладеного за [PERSON] слід також визнати право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. В той же час, рішення суду про визнання оспорюваних договорів недійсними саме по собі має наслідком скасування державної реєстрації прав власності на спірну квартиру за відповідачами, тому ухвалення з цього приводу окремого рішення суд необхідності не вбачає. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також слід стягнути судовий збір в розмірі по 386 грн. 07 коп. з кожного.

Outcome: partial