Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

В грудні 2013 р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача КС «Український фінансовий союз», в якому просила суд: стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість за депозитними договорами №Ф1-2330 від 16 січня 2008 р., №Ф1-4529 від 21 квітня 2009 р. та №Ф1-3813 від 12 листопада 2008 р. у розмірі 15026,67 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між сторонами були укладені депозитні договори: №Ф1-2330 від 16 січня 2008 р. (далі по тексту - договір №1) та №Ф1-3813 від 12 листопада 2008 р. (далі по тексту - договір №2). Відповідно до умов договору №1 позивачка внесла грошову суму у розмірі 3000,0 грн. терміном на 13 місяців. По закінченню терміну дії договору №1 позивачка отримала лише нараховані проценти по вкладу, однак суму вкладу відповідач відмовився повертати, при цьому сторони уклали між собою додатковий договір №ГО-17 про здійснення пролонгації на строк 2 місяці - з 17 лютого по 17 квітня 2009 р., по закінченню дії якого, відповідач знову відмовився виплатити суму депозитного вкладу. Сторони переоформили даний вклад шляхом укладення договору №Ф1-4529 від 21 квітня 2009 р. (далі по тексту - договір №3) у сумі 3000,0 грн. терміном на 12 місяців, проте і даний договір залишився невиконаним. Відповідно до умов договору №2 позивачка внесла грошову суму у розмірі 10000,0 грн. терміном на 6 місяців. По закінченню дії договору №2 відповідач виплатив проценти у розмірі 731 грн., при цьому основна сума вкладу та залишок від суми процентів залишились невиплаченими. Станом на дату подачі позову заборгованість відповідача за договорами становить 15026,67 грн. та складається з: основного боргу у розмірі 13000,0 грн., процентів у сумі 1589 грн. та штрафних санкцій у розмірі 437,67 грн. У зв'язку із чим, позивачка вимушена була звернутись до суду за захистом своїх прав. До судового засідання від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач свого представника для участі у розгляді справи не направив, хоча про час та місце розгляду справи сторона відповідача була оповіщена належним чином, про поважність причин неявки свого представника суду повідомлено не було, як і не було клопотань про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, заперечення проти позову не подавалися. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, між сторонами було укладено ряд договорів про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, а саме 16 січня 2008 р. договір №Ф1-2330 за програмою Новорічний депозит, 12 листопада 2008 р. договір №Ф1-3813 за програмою Благосостояние та 21 квітня 2009 р. договір №Ф1-4529 за програмою Депозитна весна. Відповідно до умов договору №1, позивачка внесла на депозитний рахунок грошову суму у розмірі 3000,0 грн. строком на 13 міс. під 23% річних. Після закінчення строку дії даного договору, а саме 16 лютого 2009 р., сторонами було укладено Додатковий договір №ГО-17 до договору №1, за умовами якого пролонговано строк дії договору №1 до 17 квітня 2009 р. Згідно п. 6.2 договору №1 зобов'язання за цим договором припиняється з моменту виплати спілкою вкладнику або іншим уповноваженим на те особам, всієї суми вкладу та процентів за ним, а також в інших випадках, передбачених законодавством України та цим договором. Оскільки стороною позивача не ставилась вимога про виплату процентів за даним договором, під час судового розгляду не перевірявся факт повноти та правильності нарахування процентів за договором №1. При цьому, твердження позивачки, що сума депозитного вкладу їй виплачена не була, а відбулось переоформлення вкладу шляхом укладення договору №3, не можуть бути взяті до уваги судом як доказ невиконання умов договору №1 щодо повернення суми вкладу, так як, згідно наданої позивачкою копії членської книжки, по договору №1 позивачці 21 квітня 2009 р. було повернуто внесок у розмірі 3000,0 грн. та закрито даний депозитний рахунок, що не оспорювалось стороною позивача під час розгляду справи у суді. Більш того, зі змісту договору №3 не вбачається, що він укладений на продовження дії договору №1, а квитанція прибуткового касового ордеру №725 про прийняття відповідачем від позивачки суми депозитного вкладу у розмірі 3000,0 грн. по договору №3 (а.с.6) свідчить про самостійність умов договору №3. Так, згідно умов договору №3 позивачка внесла на депозитний рахунок грошову суму у розмірі 3000,0 грн. строком на 12 міс. під 29 % річних. Відповідно до п.п.2), 3) п.3.2 договору №3 відповідач зобов'язувався повернути всю суму вкладу, прийнятого від позивачки, згідно з умовами цього договору, а також нарахувати та сплачувати вкладнику проценти за користування вкладом у строки та в розмірах, які передбачені умовами цього договору. Згідно п. 1.2 договору №3 днем закінчення строку дії договору є 21 квітня 2009 р. Однак, стороною відповідача станом на дату розгляду справи в суді не виконано умови договору №3, зокрема, не сплачено проценти за користування грошовими коштами та не повернуто суми депозитного внеску, що підтверджується відсутністю будь-яких відміток по операціям з видачі коштів по депозитному рахунку за договором №3 в членській книжці позивачки та не спростовано під час судового розгляду стороною відповідача. Відтак, станом на дату подання позовної заяви наявна заборгованість відповідача по договору №3 у розмірі 3870 грн., де 3000,0 грн. - сума неповернутого депозитного вкладу, 870 грн. - заборгованість по сплаті процентів. Крім того, між сторонами було укладено договір №2, за умовами якого позивачка внесла на депозитний рахунок грошову суму у розмірі 10000,0 грн. строком на 6 міс. під 29 % річних. Відповідно до п.п.2), 3) п.3.2 договору №2 відповідач зобов'язувався повернути всю суму вкладу, прийнятого від позивачки, згідно з умовами цього договору, а також нарахувати та сплачувати вкладнику проценти за користування вкладом у строки та в розмірах, які передбачені умовами цього договору. Згідно положень п. 2.3 договору №2 проценти на вклад нараховуються за фактичну кількість днів користування спілкою грошовими коштами та починається з наступного дня після отримання спілкою суми внеску (вкладу) на депозитний рахунок, а припиняються в день закінчення строку вкладу чи день дострокового розірвання. Виплата процентів здійснюється вкладнику 12 числа кожного місяця. При цьому, як вбачається із членської книжки позивачки, по видатковим операціям по договору №2 позивачці виплачено лише суму нарахованих процентів у розмірі 731,46, а відтак, станом на момент розгляду справи в суді заборгованість відповідача по договору №2 становить 10 718,54 грн., де 10000,0 грн. - сума неповернутого депозитного вкладу, 718,54 грн. - заборгованість по сплаті процентів. Згідно п. 5.3 договору №2 та №3 у випадку невиконання або не належного виконання умов цього договору, сторони несуть відповідальність у відповідності до чинного законодавства України. У відповідності з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ч. 7. ст.10 Закону України «Про кредитні спілки», повернення вкладів провадиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором. У відповідності з ч. 1 ст. 23 цього Закону внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 2 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, у порядку і строки, які визначені відповідно до ч. 7 ст. 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за укладеними договорами №2 та №3 перед позивачкою не виконав, а тому суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість у розмірі 14588,54 грн., що складається з: 13000,0 грн. - суми депозитних вкладів та 1588,54 грн. - процентів за договорами. При цьому, враховуючи положення ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», згідно яких, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги щодо стягнення 3% річних від суми заборгованості у розмірі 437,67 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial