Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона з 17.07.99р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в період якого згідно з договором купівлі-продажу квартири від 08.12.04р., відповідач [PERSON] прийняв у власність 2-х кімнатну квартиру загальною площею 54,9кв.м., в т.ч. житловою площею 27,7кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстровані: вона (позивач), відповідач [PERSON] та їх доньки [PERSON] і [PERSON] З 09.08.11р. фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинено та з цієї дати і по теперішній вони мешкають окремо (у відповідача склалася інша сім'я), шлюбні стосунки не відновлювали, спільного господарства не вели. Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 13.10.11р. шлюб між ними розірвано, після чого вона (позивач) залишилася проживати з доньками в спірній квартирі. Зазначає, що з дати припинення фактичних шлюбних відносин, відповідач участі в утриманні майна та сплати комунальних послуг не приймає, разом з тим, у зв'язку з нестабільною подачею електроенергії з причин поривів лінії зовнішньої електромережі виникла необхідність у виконанні робіт з газифікації квартири та заміні електричної плити на газову, заміні вікон балконного блоку, необхідних для провітрювання приміщення, витрати на які складають 6750грн. (виконання робіт по газифікації квартири) та 2 300грн. (витрати на виготовлення та встановлення метало пластикової конструкції). Крім того зазначила, що за період з серпня 2011р. по жовтень 2013р. вона змушена самотужки сплачувати комунальні послуги за опалення, квартплату, сміття у сумі 8 249грн. 95коп. Просила визнати спільним майно подружжя позивачки та відповідача двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], визнавши частки подружжя у спільному майні рівними, тобто по 1/2 частки за кожним; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку даної квартири; стягнути з [PERSON] на її користь частину витрат по заміні обладнання квартири та її елементів у сумі 4 525грн, 1/2 частку понесених витрат на утримання квартири за період з серпня 2011 року по жовтень 2013 року у сумі 4 124грн. 97 коп.; стягнути понесені витрати на сплату судового збору, проведення експертизи та надання юридичної допомоги. Оскаржуваним рішенням позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, стягнення витрат на утримання спільного майна задоволено частково. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 54,9кв.м., в т.ч. житловою площею 27,7кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS], в рівних частках по 1/2 частки за кожним. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 210грн. 90коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати судове рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] витрат по заміні обладнання квартири та її елементів, понесених витрат на комунальні послуги, витрат на проведення експертизи та надання правової допомоги, через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції необґрунтовано прийняв до уваги пояснення відповідача, про не надання ним згоди на заміну обладнання квартири та її елементів, оскільки факт понесення нею даних витрат був визнаний відповідачем та підтверджений відповідними доказами, доданими до позову; суд не побажав оглянути квитанції про оплату нею комунальних послуг з серпня 2011р. по жовтень 2013р. та безпідставно дійшов висновку про не надання нею (апелянтом) доказів на підтвердження понесених витрат на утримання майна; суд помилково порахував, що витрати, понесені на проведення експертної оцінки вартості спірного майна, не є судовими витратами, а також в порушення ст.84 ЦПК України не стягнув з відповідача витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги. Апелянт в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити. Відповідач в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, рішення суду просив залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 17.07.99р. сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану м.Шахтарська Донецької області, актовий запис №176 (а.с.11), від якого сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] (а.с.12), та дочку [PERSON], [INFO] (а.с.13). Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 13.10.11р. шлюб між сторонами розірвано та встановлено припинення фактичних шлюбних відносин з 09.08.11р. (а.с.14). За час шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08.12.04р., відповідач [PERSON] прийняв у власність 2-х кімнатну квартиру загальною площею 54,9кв.м., в т.ч. житловою площею 27,7кв.м., яка знаходиться адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником спірного майна є [PERSON] з розміром його частки 1/1 (а.с.17). Відповідно до довідки, виданої ОСББ «Наш квартал 3» у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: відповідач [PERSON], [PERSON] (позивачка) та їх діти (а.с.18). 05.03.12р. Шахтарським управління по газопостачанню та газифікації позивачці видані технічні умови на газифікацію природним газом [ADDRESS] (а.с.25-30), за виконання яких нею сплачено 273,53грн. (а.с.31). За виконання робочого проекту по газифікації квартири за адресою: [ADDRESS] позивачкою сплачено Шахтарському УГУ 362,40грн. (а.с.31). 11.04.12р. між [PERSON] та Шахтарським управління по газопостачанню та газифікації «Днецькоблгаз» укладено договір №469 на виконання робіт з газифікації квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.32). За виконання робіт з газифікації даної квартири позивачкою сплачено Шахтарському УГУ 2769грн. 03коп. (а.с.33). 16.05.12р. між позивачкою та Шахтарським управління по газопостачанню та газифікації «Днецькоблгаз» укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання (а.с.38). Крім того, судом встановлено, що 22.04.12р. у магазині «Биттехніка плюс» придбана газова плита «Ariston» моделі с - 34861 серійний номер 103163054 вартістю 3 345грн., покупцем якої зазначено [PERSON] (а.с.34). З договору №16/05 від 16.05.12р. на виготовлення та встановлення алюмінієвих або метало пластикових конструкцій - вікон та підвіконників вбачається, що його укладено між СПД [PERSON] та [PERSON], сплачена сума за надані послуги складає 2 300грн. (а.с.35-37). Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції послався на ст.ст.60, 70 ЦК України та виходив з того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, тому за [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати право власності на неї в рівних частках. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] витрат по заміні обладнання спірної квартири та її елементів, суд дійшов висновку, що вони не є витратами на управління, утримання та збереження майна, а є витратами щодо поліпшення спірного майна, тому вони, за відсутності згоди співвласника на таке поліпшення, стягненню не підлягають. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог про стягнення з [PERSON] витрат на утримання майна (витрати по оплаті комунальних послуг), суд виходив з недоведеності їх оплати. Також суд відмовив у стягнення з [PERSON] витрат на проведення експертної оцінки вартості спірного майна, через те, що дані витрати не є судовими в розумінні ст.79 ЦПК України, оскільки були понесені позивачкою до судового розгляду, а також у стягнення витрат на оплату правової допомоги через не надання позивачем доказів їх понесення. Рішення суду оскаржується в частині відмови у стягненні з [PERSON] витрат по заміні обладнання квартири у розмірі 4525грн., витрат на комунальні платежі в розмірі 4 124грн. 97коп., витрат на проведення експертизи у розмірі 800грн. та оплати послуг з надання правової допомоги у розмірі 700грн. Апеляційний суд, з урахуванням меж доводів апеляційної скарги, не може повністю погодитися з висновком суду в оскаржуваній частині з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повному обсязі. Відповідно до положень ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.3 ст.357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що [PERSON] не довела в судовому засідання з наданням доказів, відповідно до вимог ст.60 ЦК України, що нею як співвласником спірного майна, зроблено поліпшення спільного майна (виконання робіт з газифікації спірної квартири) за згодою іншого співвласника (відповідача по справі). Крім того, позивачкою не доведено факту придбання саме нею газової плити та алюмінієвих і металопластикових конструкцій (що пов'язано з газифікацією квартири) за власні кошти. Разом з тим, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] витрат по сплаті комунальних послуг відповідно до його частки у спільній сумісній власності з наступних підстав. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач з серпня 2011 року не мешкає у квартирі за адресою: [ADDRESS], участі у витратах по її утриманню (сплати житлово-комунальних послуг) не приймає, між тим, він повинен нести витрати на утримання належної йому квартирі пропорційно його частці. З ксерокопій квитанцій, доданих апелянтом до апеляційної скарги вбачається, що [PERSON] за період з серпня 2011р. по жовтень 2013р. понесено витрат по сплаті комунальних послуг на суму 8 249грн.95коп. (а.с.111-125). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] повинні брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, тому, враховуючи сплату [PERSON] за даний період комунальних послуг у розмірі 8 249грн. 95коп., з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1/2 їх вартості, тобто 4 124грн. 97коп., що відповідає частці відповідача у спільній частковій власності. З урахуванням задоволення позову [PERSON] в частині стягнення з відповідача витрат на житлово-комунальні послуги, підлягає зміні рішення суду в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору, розмір якого колегія суддів визначає з урахуванням ч.ч.1, 5 ст.88 ЦПК України (пропорційно до задоволеної частини позовних вимог) у сумі 252грн. 14коп. Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтовану відмову судом першої інстанції у стягненні з відповідача витрат на проведення експертизи у розмірі 800грн. та оплати послуг з надання правової допомоги у розмірі 700грн. колегія суддів зазначає наступне. Згідно ч.ч.1, 3 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. Судом першої інстанції було вірно зазначено, що витрати щодо оцінки вартості спірної квартири в сумі 800грн. не підлягають розподілу через те, що вони не є судовими витратами в розумінні ст.79 ЦПК України, оскільки не є експертизою призначеною судом, понесені позивачкою до розгляду справи. Крім того, згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.2 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не надано доказів того, що [PERSON] є адвокатом і має право на зайняття адвокатською діяльністю, не надано доказів, що між позивачем і [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги та на яку саме допомогу, по якій справі (оскільки [PERSON] участь у розгляді справи не приймала), а також доказів про те, скільки часу затратив адвокат на надання даної допомоги і з якого розрахунку визначена сума за надання допомоги. З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача витрат за надання житлово-комунальних послуг не можна визнати законним та обґрунтованим, тому відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесених витрат за надання комунальних послуг за період з серпня 2011 року по жовтень 2013 року у розмірі 4 124грн. 97коп. та судового збору у розмірі 252грн. 14коп. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржувалося.

Outcome: partial