Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання цих осіб такими, що втратили право на користуванням житловим приміщенням [ADDRESS], у зв'язку з їх відсутністю протягом тривалого часу в цьому приміщенні. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що відповідачі мають інше житло і були відсутні в приміщенні кімнати гуртожитку в час, коли приходила комісія. Оскільки інші громадяни потребують житла, комісія вжила заходів для виявлення порожніх житлових приміщень задля забезпечення їх житлом. Просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили та суду пояснили, що проживали у приміщенні постійно. [PERSON] хворіє і проживає в селі. Допомагали йому та перебували на роботі до пізнього вечора, а тому були відсутні під час прибуття комісії. Просили у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та суду пояснив, що висновки позивача про постійну відсутність відповідачів за місцем реєстрації на підставі актів комісії є помилковими, а тому позов є необґрунтованим. Просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належно повідомлявся про час та місце судового розгляду справи. Враховуючи право сторін на правову визначеність щодо спору суд вважає, що розгляд справи слід провести за відсутності цього відповідача, надіславши йому копію повного рішення суду негайно після його виготовлення для забезпечення можливості оскарження. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, відповідно до яких вона є хорошою знайомою відповідачів та знає, що в однокімнатній квартирі вони проживають приблизно з 1992-1993 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, відповідно до яких вона є сусідом відповідачів - проживає на 4 поверсі гуртожитку. Знає, що в однокімнатній квартирі на 2 поверсі проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON]. Приміщення квартири обжите. Приходила до них у гості. Знає, що вони працювали до пізнього вечора. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, відповідно до яких він є хорошим знайомим відповідачів, оскільки працював разом з [PERSON] та добре знає його сім'ю. Часто, раз у два тижні, заходить до них у гості та бачив, що вони проживають там постійно. Знає, що [PERSON] та [PERSON] працювали до пізнього вечора. У період з грудня 2010 року по червень 2011 року був у них та бачив, що вони живуть у квартирі. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають цивільні правовідносини, а також про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону. Суд вважає неналежними подані позивачем докази відсутності фактичного проживання відповідачів у приміщенні [ADDRESS] протягом шести місяців, оскільки кількість обстежень на предмет проживання, встановлена актами від 14.12.2010 року, 03.03.2011 року, 24.05.2011 року, 29.06.2011 року та 14.04.2011 року, за переконанням суду, з огляду на незначний час обстеження, пояснення відповідачів та показання свідків, є недостатньою для встановлення факту не проживання особи у приміщенні. Оскільки обставина відсутності проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] в приміщенні [ADDRESS] іншими доказами не підтверджена, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними. За таких обставин,

Outcome: dismissed