Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

В грудні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив визнати квартиру [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , стягнути з [PERSON] на його користь суму в розмірі 155453 грн. 00 коп. та судові витрати. Свої позовні вимоги мотивував тим, що з 14.10.1995 року по 06.01.2018 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . В період шлюбу, а саме 14.12.2012 року за спільні сумісні кошти була придбана квартира [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] . Після розірвання шлюбу домовились добровільно поділити все спільне майно, колишня дружина [PERSON] запропонувала продати спірну квартиру а кошти поділити порівну. 20.11.2018 року спірна квартира була за його письмовою згодою продана. Ціна продажу становила 310906 грн., однак після продажу відповідач половину коштів не повернула. В добровільному порядку відмовляється сплатити кошти, тому він вимушений звернутись до суду. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Вказує на те, що дійсно квартира [ADDRESS] була об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , однак заперечує проти стягнення з неї на користь колишнього чоловіка половини коштів, отриманих за продаж квартири, оскільки вони були використані в інтересах сім`ї, а саме передані їх спільному сину [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 17.01.2020 року відкрито провадження по справі. В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідач та її представник позов не визнали, в задоволенні просили відмовити. В судовому засіданні допитані як свідки [PERSON] та позивач [PERSON] . Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З 14.10.1995 року по 06.01.2018 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, а саме 14.12.2012 року, за спільні сумісні кошти придбана квартира [ADDRESS] , право власності на яке зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Вказана квартира була об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що не оспорюється відповідачем. 20 листопада 2018 року на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), за нотаріальною згодою [PERSON] , [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] за ціною 310906 грн. 00 коп, однак половину коштів в сумі 155453 грн. 00 коп. [PERSON] не віддала. Частиною 2 статті 3 Сімейного Кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст..63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. (стаття 68 СК України). Отже, після продажу квартири як об`єкта спільної сумісної власності подружжя, кожен з подружжя, а саме [PERSON] та [PERSON] мали рівні права на грошові кошти, отримані в результаті продажу квартири, тобто кожен повинен був отримати по 155453 грн. 00 коп. Разом з тим, відповідач [PERSON] кошти в сумі 155453 грн. позивачу не повернула, а розпорядилась ними на власний розсуд без згоди позивача. що суперечить нормам Сімейного та Цивільного кодексів України. Посилання відповідача на те, що кошти від продажу квартири були використані в інтересах сім`ї на потреби спільного сина, суд до уваги не бере виходячи з наступного. На час продажу квартири шлюб між сторонами розірвано, позивач [PERSON] 19.09.2018 року (до продажу квартири) зареєстрував шлюб з іншою жінкою. Спільний син сторін - [PERSON] , на час продажу квартири був повнолітнім, проживав за межами України, спільного господарства з позивачем не вів, спільним побутом не пов`язаний. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 155453 грн. 00 коп., отриманих від продажу квартири [ADDRESS] . Щодо вимоги позивача про визнання квартири [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити, оскільки на час розгляду справи квартира була продана і перебуває у приватній власності іншої особи. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1554 грн. 53 коп. та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн., які підтверджені документально. Відповідачем понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., які підтверджені документально. Враховуючи часткове задоволенні позовних вимог (50%), з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 777 грн. 27 коп. у відшкодування сплаченого судового збору та 3000 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу, а всього 3777 грн. 27 коп. З позивача на користь відповідача необхідно стягнути 2500 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача різниці у понесених судових витратах в сумі 3777, 27 грн. - 2500 грн. = 1277 грн. 27 коп., з яких 777 грн. 27 коп. у відшкодування сплаченого судового збору та 500 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Outcome: partial