Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності. Позивач, його представник - [PERSON] на задоволенні позову наполягали. Позивач просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO].; копії інформаційних довідок зі спадкового реєстру від 20.12.2013р.; копія заповіту від 12.09.2011р., оформленого на ім'я [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON]; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.1993р.; копія договору купівлі-продажу від 04.05.1955р.; копія рішення про виділення земельних ділянок під житлову забудову від 25.02.1993р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON] та [PERSON]; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 10.01.2018р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер 13.10.2010р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] з 2008р. спільно мешкав із [PERSON] та доглядав її. На відповідачку [PERSON] було складено [PERSON] заповіт, відповідачі [PERSON] та [PERSON] являються вдовою та донькою відповідно нині померлого [PERSON] (сина [PERSON].) За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.12.1993р. та договору купівлі - продажу від 04.05.1955р. належали ? частини житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS]. Інша ? частина вищевказаної нерухомості належала її синові [PERSON] На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначену частину майна (1/4). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ні його дружина - [PERSON], ні його донька - [PERSON], (спадкоємці першої черги за законом) із заявою до нотаріальної контори не звернулися, спадщину не прийняла. Матір [PERSON] - [PERSON] мешкала разом із ним до його смерті, понесла витрати із похованням сина, після його смерті залишилася мешкати і надалі в спірному житловому будинку, доглядала і за частиною нерухомості, що належала її синові також. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину на належну [PERSON] ? частину будинку в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняла її, не заявила про відмову від неї. [INFO]. [PERSON] померла, на випадок своєї смерті вона розпорядилася належним їй майном, залишила заповіт на ім'я [PERSON] Після смерті [PERSON] позивач у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивача за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у зв'язку із тим, що в нього були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів. Крім того, сама [PERSON] за своє життя не оформила належним чином прийняття спадщини після смерті свого сина, не зареєструвала право власності на ? частину нерухомого майна. Останні роки перед смертю [PERSON] позивач мешкав разом із нею, доглядав за нею. Відповідачка [PERSON] спадщину за заповітом не прийняла. В нинішній час відповідачі на спадщину не претендують, не заперечують, щоб її оформив позивач. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючого документу на вищевказані нерухомість, про що нотаріусом було винесено відповідну постанову. В даний час, вже після смерті [PERSON] це питання неможливо вирішити, за визнанням права власності на будинок, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON], і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці її не прийняли та на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Після смерті [PERSON] за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто (ні дружина, ні донька) не звертався, однак, матір - [PERSON] прийняла її фактично, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Таким чином, [PERSON] став належати весь житловий будинок. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ст. 1269 ЦК України). За ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, передбаченого ст. 1270 УК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем четвертої черги за законом (ст. 1264 ЦК України). У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою для прийняття спадщини. Як зазначив позивач, після смерті [PERSON] у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок, оскільки [PERSON] свого часу не оформила своє спадкове право після смерті сина - [PERSON] В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості у зв'язку із відмовою нотаріуса з причини відсутності правовстановлюючих документів. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на будинок, розпорядження щодо його цільового використовування тощо). Таким чином, позивач прийняв спадщину (на весь житловий будинок) в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved