Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у газопостачанні. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно постанови НКРЕКП №1274 від 16.04.2015 року ПАТ «КРИВОРІЖГАЗ» наділене правом провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг та Криворізького району Дніпропетровської області (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в м. Кривий Ріг) в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні підприємства. Таким чином, ПАТ «КРИВОРІЖГАЗ» є оператором ГРМ. В свою чергу, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» є гарантованим постачальником природного газу, тобто Оператором ГТС. Відповідно до п.5 ч.4 розділу 9 Кодексу ГРМ, оператор ГРМ в установленому законодавством порядку передає інформацію про обєкт та обсяг розподіленого споживачі (спожитого ним) природного газу за відповідний період до оператором ГТС з метою її використання субєктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу обсяги та обєми розподілу та споживання природного газу є обовязковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. [PERSON] є споживачем послуг природного газу, що надаються ПАТ «КРИВОРІЖГАЗ» за адресою: [ADDRESS], із відкриттям на його імя окремого особового рахунку №0330188183, та іншого особового рахунку на імя [PERSON] за №0330188008. Квартира перебуває у володінні [PERSON] 1/2 частина, та інших осіб. Житлове приміщення обладнане газовою плитою, лічильник газу не встановлено. За вказаною адресою станом на 31.05.2018 року зареєстровано місце проживання 12 осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що слідує з інформаційної довідки (а.с.48). Відносини з приводу надання фізичним особам послуг газопостачання регулюються ст. 714 ЦК України, Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу», Законом України «Про захист прав споживачів, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. №2494 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 р. за № 1379/27824, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. №2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 р. за № 1382/27827, тощо. У зв'язку з реформуванням ринку природного газу та набранням чинності Законом України «Про ринок природного газу» №329-ІІІ від 09.04.2015 року, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2496 встановлено новий порядок укладання договорів постачання природного газу побутовим споживачам. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Згідно з вимогами п.10 розділу III Правил №2496, за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу. У разі коли обєкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні. Згідно з п.14 Правил, п.4.3, 4.6 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2500, до умов якого [PERSON] приєднався шляхом підписання письмової заяви-приєднання від 23.02.2016 року (а.с.47), розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. Розрахунок споживача за природний газ здійснюється на підставі даних оператора ГРМ про обєм (обсяг) природного газу, визначений за договором розподілу природного газу, за підсумками місяця, за платіжними документами (рахунками), які виписує постачальник, з урахуванням показань загальнобудинкового вузла обліку газу, встановленого на будинок. Дослідженням заяви-приєднання, підписаної [PERSON], встановлено, що згоду на її підписанням останнім інші співвласники житлового приміщення надали, свідченням чому є відповідні підписи в заяві (а.с.47). З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, Правил, умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право споживача таких послуг. Крім цього, відповідно до змісту зазначених положень Закону споживач може відмовитися від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг лише в разі відмови від користування такими послугами, а не через непогодження сторонами умов такого договору. З огляду на те, що за адресою: вул. Павла Глазового 17/16, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, було відкрито два особових рахунки, з метою приведення правовідносин між газопостачальним підприємством та [PERSON] до вимог діючих нормативних актів, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснило обєднання цих рахунків в один за № [NUMBER] на імя [PERSON], що слідує з листів підприємства (а.с.7-9). Як слідує з актів звірки, проведених ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з [PERSON], за адресою: вул. Павла Глазового 17/16, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область за особовим рахунком №0330188183 обліковується заборгованість, розмір якої станом на 31.03.2018 року становить 4435,02 грн. (а.с.10-13). Так, по особовому рахунку №0330188008 станом на 01.07.2015 року обліковувалась заборгованість в сумі 3668,76 грн., в той час як за рахунком №0330188183 заборгованість була погашена. Станом на 01.03.2018 року заборгованість за о/р №0330188183 становила 58,42 грн., а за о/р №0330188008 10\~055,30 грн. Після проведення обєднання особових рахунків в березні 2018 року, діючим особовим рахунком визначено о/р за №0330188183, де заборгованість продовжує обліковуватись. Відповідно до вимог ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що спожиті ним послуги з постачання природного газу він оплачує належним чином, заборгованість за його особовим рахунком відсутня, в той час як самостійне обєднання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» декількох особових рахунків, відкритих за адресою його проживання в один, та покладення на нього обовязку погасити заборгованість за інших користувачів, відношення до якої він не має, є протиправним та порушує його права як споживача, за захистом та відновленням яких від звернувся до суду. Обраний [PERSON] спосіб захисту спрямований та виключення заборгованості, нарахованої ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» шляхом зобовязання підприємства вчинити відповідні дії. Надаючи оцінку таким доводам [PERSON], суд приходить до висновку, що обраний ним спосіб захисту є неналежним з огляду на наступне. Згідно зі ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 20 ЦК України передбачено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином,\~субєктивне право\~на захист\~ це\~юридично закріплена\~можливість особи\~використати заходи\~правоохоронного характеру\~для поновлення\~порушеного права\~і припинення\~дій,\~які порушують\~це право. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Цивільне законодавство не містить визначення поняття «спосіб захисту цивільних прав та інтересів». За їх призначенням вони можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав (майнових, особистих немайнових) та інтересів, що приводяться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, порушення прав, свобод чи інтересів особи повинне бути реальним, дійсним, існувати безпосередньо на момент звернення до суду. При цьому, матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів полягає в першочерговому зясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Процесуально-правовий аспект захисту прав полягає у здійсненні їх захисту способом, визначеним законом. У звязку з цим важливим є зясування питання щодо того, про який саме захист прав та від яких конкретно порушень йдеться. Частиною 2 ст.16 ЦК України закріплений перелік способів здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного \~способу захисту залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим, зазначений в статті перелік способів захисту не є вичерпним. Відповідно до абз.2 п.10 ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, з урахуванням положень ст.ст.15, 16 ЦК України пред'явлення позову про зобовязання вчинити дії щодо виключення заборгованості за послуги без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи та не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав. Сама по собі вказівка в особовому рахунку про наявність заборгованості не тягне для позивача негативних наслідків, обовязків для захисту його прав за відсутності спору про них, крім рекомендації сплатити нараховані збитки, що є різновидом претензії, та не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Посилання [PERSON] на ті обставини, що відповідна заборгованість утворилась внаслідок невиконання зобовязань іншим споживачем та власником квартири за іншими особовим рахунком до їх обєднання судом не приймаються до уваги, оскільки фактично позивачем ставиться питання, яке має бути предметом доказування у разі предявлення до нього позовних вимог про стягнення заборгованості має вирішуватись саме в рамках такого спору. Суд зауважує, що діями відповідачів не порушені права позивача, як споживача. Цими діями позивач не позбавлений можливості здійснити (реалізувати) свої права споживача повністю або частково. Посилання [PERSON] на відключення постачання природного газу у звязку з наявною заборгованістю суд не приймає до уваги з огляду на відсутність доказів цьому та не заявлення вимог про відновлення постачання природного газу у випадку протиправності його відключення, адже вирішення спору здійснюється виключно в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства. За правовою природою позовні вимоги [PERSON] фактично є запереченнями проти неіснуючих позовних вимог до нього. З імперативної процесуальної норми ст.5 ЦПК України вбачається, що рішення (ухвала) суду не може прийматися як застереження від будь-яких порушень та не може бути умовним, а розглядати справу та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявне неіснуючі порушення, суперечить приписам чинного законодавства України. Захист прав свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановлення судом факту їх порушення. Чинним законодавством України не передбачено захист прав та інтересів на майбутнє. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» контроль за дотриманням стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг здійснюють центральні органи виконавчої влади та інші уповноважені на це органи виконавчої влади, а також органи місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень. Так, відповідно до ст. 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Встановлено, що з претензіями щодо дотримання відповідачами стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг позивач хоча й звертався у вказаному порядку, однак суду не надано доказів того, що [PERSON] здійснював дії, які б свідчили про його намагання поновити порушене право або захистити його в спосіб, передбачений законом. Таким чином, суд виходить з того, що фактичні обставини, пов'язані із наявністю або відсутністю заборгованості за послуги з постачання природного газу підлягають доведенню при пред'явленні відповідачем позову про їх стягнення. Отже, сторона звернулася до суду за захистом права за відсутності його порушення іншою стороною при нарахуванні заборгованості, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, яке в даному випадку не порушене. Позаяк, звертаючись до суду з позовом за захистом своїх прав, позивач не врахував того, що він, як власник порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи цивільного інтересу, може скористуватися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту, адекватним змісту порушеного права, до чого також зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 12.09.2011 року у справі № 6-25цс11. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. \~ \~ \~ \~Вказані вище доводи, наявні та оцінені судом за власним переконанням докази, встановлені судом обставини в своїй сукупності приводять суд до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у звязку з їх недоведеністю та неналежно обраним способом захисту прав за відсутності доказів їх порушення з боку ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та ПАТ «КРИВОРІЖГАЗ», у тому числі й з огляду на те, що фактично вимог до ПАТ «КРИВОРІЖГАЗ» не заявлено. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує предявлення позивачем даного позову в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» та звільнення його від сплати судового збору в силу ч.3 ст.22 цього Закону, а тому з огляду на ухвалення рішення на користь відповідачів, судові витрати по справі слід покласти на рахунок держави.

Outcome: dismissed