Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернувся із позовом до суду,який обґрунтовує тим, що 30 травня 2016 року з відповідачем був укладений договір позики, що підтверджується розпискою від 30 травня 2016 року, за умовами якого він передав позичальнику кошти в сумі 9360,0 доларів США строк повернення якої до 30 липня 2016 року. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав і позичених коштів не повернув, не дивлячись на неодноразові вимоги позикодавця. Просить стягнути борг за договором позики 13586,70 доларів США, в тому числі сума основного боргу 9360,0 доларів США, проценти за користування позикою 3568,54 доларів США, три процента річних простроченої суми в розмірі 658,16 доларів США з конвертацією в національну валюту України на день здійснення платежу. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить про їх задоволення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлені про час і місце розгляду справи у визначеному законом порядку. До суду подала відзив на позов, в якому вказала, що позов не визнає, так як жодних розписок вона не писала, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою судді від 18 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. 06 серпня 2019 року ухвалено рішення по суті спору. Перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 30 травня 2019 року відповідач [PERSON] позичила у [PERSON] кошти в сумі 9360,0 доларів США з кінцевим строком повернення до 30 липня 2016 року, що підтверджується розпискою, підписаною відповідачем власноручно. Проте умов договору позики щодо повернення боргу в сумі 9360,0 доларів США [PERSON] не виконала та у визначений договором строк позичених коштів не повернула. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривні. Якщо у зобов`язанні буде визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сумі, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно із п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума боргу за договором позики 9630,0 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06.08.2019 року становить 25,73 грн. за 1 долар США і складає 247779,90 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Строк виконання зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] за позикою від 30 травня 2016 року сплинув 30 липня 2016 року, тому відповідно до ст. 625 ЦК України на суму боргу підлягають нарахуванню три відсотки річних. За період з 30.07.2016 року по 14.12.2018 року три відсотка річних становить 16934,46 грн. = 247779,90 грн.* 3%*757 днів/365 днів прострочення. Враховуючи вищевикладене, заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики від 30 травня 2016 року складає 13586,70 доларів США, в тому числі сума основного боргу 9360,0 доларів США, проценти за користування позикою 3568,54 доларів США, три процента річних простроченої суми в розмірі 658,16 доларів США, що еквівалентно . З наведених підстав позов підлягає задоволенню та слід стягнути з відповідача борг у сумі 9 на користь позивача. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких умов з відповідача належить стягнути судові витрати в сумі 3785,25 грн. по сплаті судового збору на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved