Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

В жовтні 2013 року позивач звернулася до суду із вимогами про стягнення з [PERSON] 231 710 грн. (еквівалент за курсом НБУ 29 000 доларів США) коштів, безпідставно отриманих останньою за продаж належної їй квартири. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив про їх задоволення. В обґрунтування позову посилався на те, що фактично договір-купівлі продажу був укладений між відповідачкою та третьою особою [PERSON], яка і набула права власності на нерухоме майно. В той же час саме позивачка передавала свої власні кошти за придбання квартири і вважала, що в договорі купівлі-продажу саме вона зазначена покупцем і стала власником. Про порушення своїх прав дізналася лише у вересні 2011 року, після чого неодноразово зверталася до [PERSON], з вимогою повернути безпідставно отримані кошти. В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги не визнала, посилаючись на отримання цих коштів в рахунок вартості квартири, укладення договору купівлі-продажу цієї квартири належним чином в присутності нотаріуса , позивачка та третьої особи. Вона вважала, що договір оформлюється на третю особу, оскільки вона є донькою [PERSON], отже у неї і не виникало сумнівів щодо реального наміру сторін. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 19 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] зазначену квартиру, вартістю 3658 грн. Оспорюваний договір був підписаний сторонами в присутності нотаріуса, позивача, відповідача та покупця квартири [PERSON] В матеріалах справи наявна розписка від 19 червня 2006 року, згідно якої [PERSON] отримала від [PERSON]. 146450 грн., що відповідає 29 000 доларів США за курсом НБУ. Зазначену грошову суму [PERSON] отримала за продаж квартири [ADDRESS] Як стверджує позивач , вона вважала, що вказана квартира належить на праві власності їй в цілому, оскільки фактично житло придбавалося для неї для власного проживання за її кошти від продажу частини домоволодіння по [ADDRESS], яку вона продала в лютому 2006 року і з того часу підшукувала собі нову квартиру. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2013 року, яке залишено в силі ухвалою від 14.05.2013 року апеляційного суду Миколаївської області, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи - [PERSON], приватний нотаріус [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності -відмовлено. Зазначеними рішеннями встановлено, що наявність розписки про передачу продавцю квартири 29 000 доларів США в рахунок повної оплати вартості квартири саме від [PERSON], не свідчить про недійсність договору і не вказує на існування між сторонами інших договірних відносин, посилання [PERSON], на цю розписку не є беззаперечними, оскільки вказана в розписці сума не відповідає ціні придбаної квартири та не підтверджує належність цих коштів саме позивачці. Доводи позивачки, що саме вона була покупцем за вищевказаним договором необгрунтовані і спростовуються змістом самого договру купівлі-продажу. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Стаття 1212 ЦК України дає визначення поняття безпідставного набуття, збереження майна (безпідставного збагачення) і встановлює умови його виникнення. Зобов'язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: по-перше, щоб мало місце набуття або зберігання майна; по-друге, щоб набуття або зберігання здійснено за рахунок іншої особи; по-третє, щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна. Позивачка не була учасником договору купівлі-продажу квартири і не перебуває з продавцем квартири в зобов'язальних правовідносинах, не надала суду достеменних доказів того, що передані нею кошти в рахунок придбання квартири належали їй особисто та були її власністю.. За такого, суд не може прийняти до уваги посилання позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212-1214ЦК України, оскільки таке є наслідком невірного тлумачення норм права. Підставою набуття [PERSON] коштів є оплата за продане нерухоме майно , позивачка не була учасником договору купівлі-продажу квартири і не перебуває з продавцем квартири в зобов'язальних правовідносинах, не надала суду достеменних доказів того, що передані нею кошти в рахунок придбання квартири належали їй особисто та були її власністю. Отже , підставою набуття коштів [PERSON] як продавцем квартири в якості оплати відчужуваного майна є договір купівлі-продажу. Невірне його оформлення, як-то зазначає позивачка, не дає підстав для повернення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України, яка не поширюється на спірні правовідносини. З огляду на встановлені судом обставини справи, у задоволенні позовау слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed