Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

В грудні 2016 року керівник Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області [PERSON] в інтересах держави в особі [PERSON] районної державної адміністрації, як органу, який є розпорядником коштів для фінансування комунальної установи «[PERSON] центральна районна лікарня» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Позовні вимоги мотивовував тим, що вироком Сокирянського районного суду від 31.05.2016 року (провадження №1-кп/722/29/16) засуджено [PERSON] за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та із застосуванням ст.69 КК України призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні ВАІТ комунальної установи «[PERSON] ЦРЛ» з 28.10.2015 року по 31.10.2015 року та з 31.10.2015 року по 09.11.2015 року, всього 12 ліжко-днів, відповідно заклад поніс витрати на його лікування в сумі 5951,34 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] районної державної адміністрації Чернівецької області витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] в сумі 5951,34 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 1378 грн. У судовому засіданні прокурор Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві. Уповноважений представник позивача [PERSON] РДА [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила суд розглянути справу за її відсутності. Розгляд справи проводився за відсутності відповідача [PERSON], який подав до суду письмову заяву, якою позовні вимоги не визнав та просив суд розглянути справу за його відсутності. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав з тих підстав, що відповідач повністю відшкодував потерпілому всі витрати на його лікування і закладові охорони здоровя відшкодовувати їх не повинен. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами письмові докази, встановив наступне: Вироком Сокирянського районного суду від 31.05.2016 року (провадження №1-кп/722/29/16) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України та із застосуванням ст.69 КК України йому призначено покарання у виді 3-х років 6 місяців позбавлення волі. Згідно змісту вироку, [PERSON] визнаний винуватим в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його заподіяння, потерпілому [PERSON] Довідкою КП «[PERSON] центральна районна лікарня» №577 від 15.03.2016 року підтверджується, що потерпілий від вчиненого відповідачем злочину [PERSON], житель [INFO], дійсно перебував на стаціонарному лікуванні у ВАІТ КУ «[PERSON] центральна районна лікарня» з 28.10.2015 року по 30.10.2015 року та в хірургічному відділенні цієї ж лікарні з 31.10.2015 року по 09.11.2015 року з діагнозом: «Проникаюче ножове торако-абдомінальне поранення з пошкодженням діафрагми та дна шлунку», відповідно вищевказаний заклад охорони здоров'я ніс витрати на його лікування. За весь час його перебування в лікарні потерпілий [PERSON] провів 12 ліжко-днів, вартість одного ліжко-дня становить: в ВАІТ - 1171,71 грн., в хірургічному відділенні: в жовтні - 143,19 грн., в листопаді - 254,78 грн. Тобто, загальна вартість перебування на стаціонарному лікуванні [PERSON] складає 5951,34 грн. (1171,71 грн. х 3 = 3515,13 грн.; 141,19 грн. х 1 = 141,19 грн.; 254,78 грн. х 9 = 2293,02 грн.; 3515,13 + 142,19 + 2293,02 = 5951,34 грн.). Частиною першою ст.1206 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Частиною третьою зазначеної статті передбачено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до частин другої, третьої та четвертої постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року № 545 «Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» сума коштів, яка\~ підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів\~ визначається\~ на\~ підставі\~ медичної картки стаціонарного хворого (форма\~ 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день проводиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідно бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Листом №2-06/673 від 30.12.2016 року начальника Фінансового управління [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON], а також листом №2427 від 27.12.2016 року головного лікаря КУ «[PERSON] центральна районна лікарня» [PERSON] підтверджується, що відповідно до підпункту 3 статті 22 Бюджетного Кодексу України та рішення 5 сесії [PERSON] районної ради від 23.12.2016 року №109/05-16 «Про районний бюджет на 2017 рік» головним розпорядником бюджетних коштів в галузі охорони здоровя (КУ «[PERSON] центральна районна лікарня» та КУ «[PERSON] центр первинної медико-санітарної допомоги») визначено [PERSON] районну державну адміністрацію. Під час ухвалення вищезазначеного вироку рішення про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] не приймалося. З листа КУ «[PERSON] центральна районна лікарня» Чернівецької області від 13.04.2017 року №669 встановлено, що витрати за стаціонарне лікування [PERSON] у розмірі 5951,34 грн. [PERSON] не відшкодовані. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному об`ємі. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.\~ Відповідно з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати у розмірі 1378 грн. На підставі ст.1206 ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року № 545 «Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» та

Outcome: approved