Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Відповідач [PERSON] заперечень на позов не надав, у судові засідання, які призначалися на 26.06.2015 р., 08.09.2015 р., 22.09.2015 р., будучи належним чином сповіщений, не являвся, про причину неявки суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. У звязку із цими обставинами суд прийняв рішення про подальший заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 959267 від 11.06.2007 р.; копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.03.2015 р.; копія рішення суду від 28 листопада 2011 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 130 по вул. 28 Червня, 2 в м. Рені Одеської області; копія довідки відділу Держземагенства у Ренійському районі Одеської області про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки від 20.07.2015 р.; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачеві [PERSON], на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 28.11.2011 року належить житловий будинок садибного типу № 130, який складається з : літ «А» - житлового будинку загальною площею 26,90 кв. м., житловою площею 15,40 кв. м.; 1 огорожі; 2 споруди, який розташований по вул. 28 Червня, 2 в м. Рені Одеської області. Право власності на вищевказаний будинок зареєстровано за [PERSON] 12.03.2015 р., про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34882955 від 13.03.2015 р. Як пояснив позивач [PERSON], земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку садибного типу № 130/2, по вул. 28 Червня в м. Рені Одеської області, площею 0,0328 га., яка розташована за вказаною адресою, належить на праві власності відповідачу [PERSON], про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку серії Я.Г. № 959267 від 11.06.2007 р. Таким чином позивач вважає, що оскільки він набув права власності на житловий будинок садибного типу № 130/2, по вул. 28 Червня в м. Рені Одеської області, розташований на земельній ділянці площею 0,0328 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку садибного типу № 130/2, по вул. 28 Червня в м. Рені Одеської області, що перебуває у власності відповідача, до нього переходить право власності на вказану земельну ділянку, на яку розташований даний житловий будинок. Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, виходячи з вищенаведених обставин, неодноразово усно звертався до відповідача із проханням переоформити на себе земельну ділянку, що належить [PERSON], та на якій розташований житловий будинок садибного типу № 130/2, по вул. 28 Червня в м. Рені Одеської області, що належить [PERSON] на праві власності, однак відповідач кожен раз мотивував свою відмову тим, що це потребує додаткових матеріальних витрат, постійними відрядженнями тощо, тому позивач звернувся до суду для вирішення цього спору. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи позивач не заперечує, визнає їх та просив задовольнити, відповідач, будучи належним чином сповіщений, у судове засідання не зявився тричі, заперечень не надав, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутою правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельну ділянку в порядку ч. 1 ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на земельну ділянку.

Outcome: approved