Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

В жовтні 2014 року представник позивача звернувся до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом, у якому посилаючись на передбачені п.3 ст. 134 КЗпП України, просив суд стягнути з відповідача завдані його діями, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, збитки у повному обсязі 324437,60 грн., та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що відповідач перебував із ПАТ «Одеська кіностудія» у трудових відносинах та обіймав посаду генерального продюсера (а в період з 29.04.2009 року по 07.06.2012 року в.о. голови правління Кіностудії), та у період виконання покладених на нього обовязків з організації та забезпечення роботи підприємства допустив ряд порушень, через які підприємство зазнало значних збитків: -було укладено договір оренди приміщень за заниженою вартістю, що призвело до недоотримання кіностудією грошових кошів у розмірі 216000,00 грн.; -не належним чином виконувалась претензійно-правова робота , в наслідок чого кіностудія недоотримала 103430,18 грн. в наслідок не предявлення претензії кредитора у порядку ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; -не належним чином виконувалась претензійно-правова робота , в наслідок чого кіностудія недоотримала 5007,42 грн. через проведення видатків без фактичного отримання товарів чи робіт . Виходячи з викладених обставин позивач зазначав про те, що діяння, якими відповідач завдав вказаних збитків підприємству мають ознаки переслідуваних у кримінальному порядку, про що свідчить реєстрація Приморським районним відділенням ОМУ ГУМВС України в Одеській області заяви позивача та внесення до ЄРДР відомостей про справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України («Привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем»), а з такого, вказуючи на результати проведеної Держфінінспекцією в Одеській області ревізії діяльності ПрАТ «Одеська кіностудія» за період з 29.04.2009 року по 07.06.2012 року та постанову Державної фінансової інспекції в Одеській області від 19.08.2014 року №15-0659/2014 про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, вважав, наявними всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача повного відшкодування спричинених ним підприємству у наслідок невиконання покладених на нього трудових обовязків, що визначені відповідним Контрактом, з підстав п.3 ст. 134 КЗпП України. В судовому засіданні представник позивача наполягав на наявності правових та фактичних підстав для задоволення позову, пояснював, що скасування судом постанови Державної фінансової інспекції в Одеській області від 19.08.2014 року №15-0659/2014 про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності виключає лише відповідальність відповідача до якої його було притягнуто однак не спростовує самого факту вчинення відповідачем діяння, що має ознаки кримінального. Зокрема передбаченого ч.1 ст. 191 КК України. Разом з тим представник наголошував на тому, що відповідача, в силу укладеного між ним та кіностудією контракту, у період виконання ним обовязків голови правління, було зобовязано безпосередньо і через сформований апарат забезпечувати ефективне використання і збереження майна товариства та вживати всіх можливих заходів для його беззбиткової діяльності, та при цьому на нього було покладено особисту відповідальність за діяльність товариства. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти викладених у позові обставин та наданих представником позивача пояснень, просив суд відмовити у задоволенні позову через його надуманий характер та відсутність будь яких фактичних підстав для його задоволення. Разом з тим надав пояснення у яких наголошував на умисному судовому переслідуванні з боку теперішнього керівництва Кіностудії, та наданні позивачем не повних відомостей про обставини справи. Так відповідач повідомив суд про те, що постанову Державної фінансової інспекції в Одеській області від 19.08.2014 року №15-0659/2014 було скасовано, а розміри збитків зазначені позивачем не відповідають фактичним обставинам справи. Вислухавши пояснення учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи суд зазначає наступні фактичні обставини справи. За контрактом від 29.04.2009 року що укладено між ЗАТ «Одеська кіностудія» (правонаступником якого є позивач) в особі голови наглядової ради, [PERSON], який діяв на підставі рішення зборів акціонерів (протокол від 24.04.2009 року) та [PERSON], останнього було призначено на посаду виконуючого обовязки Голови правління Закритого акціонерного Товариства «Одеська Кіностудія». Цей контракт регулює трудові відносини, що виникли між [PERSON] та підприємством. В силу такого контракту [PERSON], у період виконання ним обовязків голови правління, було зобовязано безпосередньо і через сформований апарат забезпечувати ефективне використання і збереження майна товариства та вживати всіх можливих заходів для його беззбиткової діяльності, та при цьому на нього було покладено особисту відповідальність за діяльність товариства. Відповідно до Акту ревізії фінансово-господарської діяльності Приватного акціонерного товариства «Одеська кіностудія» за період з 01.10.2011 року по 31.03.2014 року, що складено Державною податковою інспекцією в Одеській області (акт від 19.06.2014 року №05-11/133 ), у період з 27.04.2009 року по 06.06.2012 року [PERSON] перебуваючи на посаді в.о. голови правління товариства мав право розпоряджатися рахунками та відписувати розрахункові документи, мав право першого підпису, та є відповідальною особою за недоотримання Кіностудією коштів: -у розмірі 216000,00 грн., через укладення між кіностудією та СПД ФОП [PERSON] договору оренди кінотеатру за ціною, не відповідною вимогам «Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна», затвердженої Постановою від 04.10.1995 №786; -у розмірі 103430,18 грн., через невикористання прав, передбачених ст. 509 ЦК України і не проведення претензійно-позовної роботи в межах терміну позовної давності і в результаті пропуску тридцяти денного строку, з 02.02.2012 року, на подання письмової вимоги кредитора, передбаченої ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника,або про визнання його банкрутом»; -у розмірі 5007,42 грн., внаслідок невикористання прав, передбачених ст. 509 ЦК України і не проведення претензійно-позовної роботи щодо забезпечення виконання своїх обовязків дебіторами або повернення сплачених коштів, що виявилися у вигляді проведення кіностудією видатків без фактичного отримання товарів чи робіт; а разом 324437,60 грн. Позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача про стягнення з останнього відшкодування збитків як з працівника, що спричинив підприємству збитків, вчинивши діяння, що має ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку («Привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем»), тобто з підстав, що передбачені п.3 ст. 134 КЗпП України. Щодо правових обставин справи, то суд вважає за необхідне зазначити та звернути увагу на наступне. Підставою позову зазначено ст.130, п.3 ст. 134 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, спричинену підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно п. 3 ч. 1 ст.134 КЗпП України, у відповідності до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність в повному розмірі шкоди, спричиненої з їх вини підприємству, установі, організації у випадку, якщо шкода спричинена діями працівника, що містять ознаки кримінально-карного діяння. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено, задовольнити позов з відмінних від заявлених позивачем підстав) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Прямо вказаної можливості виходу суду за рамки заявленого позову про стягнення суми завданої підприємству робітником суми збитків діючим законодавством не передбачено. При цьому відповідно до наданих судам розяснень у п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам, слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п.3 ст.134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства. Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом (пункти 3, 4, 8 статті 6, 7, 7-1, 7-2, 8, 9, 10 КПК) При винесенні виправдального вироку (закритті провадження у кримінальній справі) за відсутністю складу злочину, суд, розглядаючи справу в порядку цивільного судочинства, вправі з інших передбачених законом підстав задовольнити позов у межах повного розміру заподіяної працівником шкоди. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином суд доходить наступних висновків Відповідно до аналізу наведених правових положень, наданих до них розяснень та фактичних обставин справи позивач, з метою обґрунтування його вимог, зобовязаний надати до суду допустимі (у розумінні ч.2 ст. 59 ЦПК України ) докази, які підтверджують, що вчинення працівником, [PERSON], таких діянь, що мають ознаки переслідуваних у кримінальному порядку - встановлено у порядку кримінального судочинства, однак всупереч такого обовязку за час розгляду справи судом відповідні докази суду надані не були, а саме посилання на внесення до ЄРДР відомостей про заяву позивача про вчинення відповідачем діянь з ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 ЦПК України як належні докази наведених обставин оцінені бути не можуть виходячи того є єдиною підставою для визнання особи винною у вчиненні злочину є відповідне рішення суду, що набуло законної сили. Виходячи з викладеного у задоволенні позовної заяви ПАТ «Одеська Кіностудія» про стягнення з [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у загальному розмірі 324437,60 грн. з підстав п.3 ст. 134 КЗпП України слід відмовити. В звязку з відмовою у задоволенні вимог, понесені позивачем судові витрати компенсації не підлягають. Відповідачем про понесені ним судові витрати заявлено не було.

Outcome: dismissed