Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

В грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, надавши його в січні 2014 року в новій редакції, до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу квартири та витребування майна. Посилався на те, що він з [PERSON] рідні брат і сестра. Йому згідно договору купівлі-продажу від 05 листопада 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], належала на праві власності однокімнатна квартира [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців загальною площею 27 кв.м, в тому числі житловою площею 12,6 кв.м, право власності на яку зареєстроване в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації 18 листопада 2003 року. 20 вересня 2006 року між ним та його сестрою [PERSON] був укладений договір дарування даної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким він передав їй в дар цю квартиру та оригінал договору дарування, а вона прийняла їх від нього. Після укладення цього договору [PERSON] перевезла в квартиру свої речі, а в 2008 році зробила за свої кошти ремонт, в тому числі замінила вікна, вхідні двері і замок, давши один ключ йому, а решту залишила собі. Згідно ч.1 ст.722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття, що передбачено і п.11 договору дарування. Їм не було відомо, що відповідно до ст.182 ЦК України, ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою, інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав . Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Він залишився зареєстрованим в даній квартирі, а [PERSON] зареєстрована не була, так як вважала цю реєстрацію необовязковою. Оскільки він мав намір виїхати на заробітки за межі України, сестра дозволила йому проживати у квартирі на умовах оплати комунальних платежів. Пізніше він змінив свої плани щодо виїзду з Чернівців, про що поставив до відома [PERSON] і за її згодою залишився проживати в квартирі. з 30 серпня по 06 вересня 2013 року незнайомими особами над ним було вчинене насильство, його доводили до стану алкогольного спяніння, один із них скоїв на нього напад, в результаті чого йому були спричинені тілесні ушкодження, що зафіксовано судово-медичним освідченням. Крім того, у нього був відібраний паспорт, пенсійне посвідчення, мобільний телефон і ключі від квартири. Про це він звернувся до Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області з відповідною заявою про злочин. У звязку із відсутністю у нього ключів він 20 та 22 вересня 2013 року взяв у [PERSON] ключі від квартири для подальшого проживання, однак ключі до замка вхідних дверей не підходили і двері він не зміг відчинити. 23 вересня 2013 року двері відчинив незнайомий чоловік, який проводив ремонт в квартирі, там були відсутні його та [PERSON] речі. На виклик цього робітника приїхав відповідач [PERSON], який предявив копію довіреності, посвідчену 06 вересня 2013 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], згідно якої він нібито уповноважив [PERSON] розпоряджатися, в тому числі продати за ціну та на умовах на його розсуд квартиру [ADDRESS] (нині [PERSON]) м. Чернівців. Для цього він надавав, як зазначено в довіреності, [PERSON] право представляти його інтереси в органах місцевих рад, нотаріату, бюро технічної інвентаризації, реєстраційній службі, у всіх інших державних, недержавних установах і організаціях, вести його справи у всіх судових установах по питанню зняття з реєстраційного обліку громадянина [PERSON],укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, подавати виконавчі документи до державної виконавчої служби для їх виконання, одержання присудженого майна або грошей, підписати договір купівлі-продажу, отримати дублікат правовстановлюючих документів, сплачувати за нього платежі, розписуватись від його імені, отримати належні йому гроші, виконувати всі інші дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такої. Крім того, відповідач [PERSON] предявив їм та викликаним ними співробітникам міліції копію договору купівлі-продажу, посвідченого 16 вересня 2013 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], згідно якого [PERSON], який діяв від його імені на підставі довіреності від 06 вересня 2013 року, продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (нині [PERSON]) м. Чернівців, яка складається з однієї кімнати загальною площею 27 кв.м, в тому числі житловою площею 12,60 кв.м. Продаж квартири вчинено за 90828 гривень. Ні його сестра [PERSON], ні він наміру щодо відчуження даної квартири не мали, ніякої угоди щодо її відчуження він не укладав, ніякої довіреності на відчуження квартири і повязаних із цим дій не оформляв, у нотаріуса [PERSON] не був, з відповідачем [PERSON] знайомий не був. При ознайомленні з довіреністю від 06 вересня 2013 року побачив, що підпис в ній відтворений не ним, тобто підроблений, сама довіреність складена поспіхом, з помилками. З тексту договору купівлі-продажу від 16 вересня 2013 року, укладеного нібито між ним, від його імені діяв [PERSON], та покупцем [PERSON], вбачається, що вказана квартира належить йому як продавцю на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири від 05 листопада 2003 року, посвідченого 12 вересня 2013 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] Незважаючи на те, що відповідно до тексту довіреності він нібито уповноважив [PERSON] вести його справи у всіх судових установах по питанню зняття з реєстраційного облікугромадянина [PERSON], співробітник відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області незаконно зняв з реєстрації за цією довіреністю не [PERSON], а його, хоча його особистої заяви про зняття з реєстрації в розпорядженні цього співробітника не було, а згідно тексту цієї довіреності він не уповноважував [PERSON] знімати себе з реєстрації. Крім того, в тексті довіреності йдеться про те, що його особу нотаріусом встановлено на підставі його паспорту КР № 903493, виданого Сторожинецьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 11 травня 2006 року, однак паспорт йому був виданий Шевченківським РВ УМВС України в Чернівецькій області. Від слідчого йому та його сестрі стало відомо про те, що відповідачі [PERSON] продав, а [PERSON] придбав спірну квартиру згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 12 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], за 4350 гривень. 31 жовтня 2013 року їм з сестрою стало відомо здовідок № 1776 від 31 жовтня 2013 року та № 1787 від 02 листопада 2013 року, виданих КЖРЕП № 17, що відповідач [PERSON] зареєстрований в спірній квартирі, [PERSON] є власником даної квартири, а він знятий з обліку в цій квартирі17 вересня 2013 року в м. Тернопіль по довіреності ВТК № 537584 від 06 вересня 2013 року, яка видана в м. Сторожинець. Проведені [PERSON] дії по відчуженню спірної квартири на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], яку він не підписував, свідчать про намір приховати незаконні продаж та придбання квартири відповідачами, незаконне позбавлення його права власності шляхом оформлення довіреності, яка посвідчена з порушенням ст.ст.43, 45 Закону України «Про нотаріат», швидкого перепродажу квартири для приховання незаконних дій за так званим добросовісним набувачем. Вважає, що приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] при посвідченні довіреності 06 вересня 2013 року порушено вимоги ст.ст.5, 7, 34, 43, 45 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.202, 203, 204 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України. Йому нічого не було відомо про існування даної довіреності, оскільки він не був при цьому присутнім, не мав наміру відчуження квартири, яку вважав належною його сестрі [PERSON], гроші від продажу квартири він не отримував, а тому такі дії призвели до порушення його прав власника, по суті до насильницького шахрайського відібрання квартири. Просить визнати недійсною довіреність від його імені, посвідчену 06 вересня 2013 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], якою він уповноважив [PERSON] на проведення дій, повязаних з відчуженням квартири [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, посвідчений цим же нотаріусом 16 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON]; витребувати у [PERSON] у його власність дану квартиру та стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] понесені судові витрати. В грудні 2015 року третя особа [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів: приватний нотаріус Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON]Д.) про визнання права власності на квартиру, визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу квартири і витребування квартири. Посилалась на те, що вона та [PERSON] рідні брат та сестра, після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище Біла на [PERSON]. 20 вересня 2006 року між нею та її братом [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким [PERSON] передав їй в дар цю однокімнатну квартиру з усіма комунальними зручностями загальною площею 27 кв.м, в тому числі житловою площею 12,6 кв.м, та оригінал договору дарування, а вона прийняла їх. Дана квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05 листопада 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], який зареєстрований в ЧКОБТІ 18 листопада 2003 року. Після передачі їй [PERSON] в дар квартири вона перевезла туди свої речі, в 2008 році зробила за свої кошти ремонт, в тому числі замінила вікна, вхідні двері і замок, давши один ключ [PERSON], а решту залишила собі. Право власності нею не було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав. Відповідно до ст.182 ЦК України, ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація прав є обовязковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Кодексу, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст.210 ч.1 ЦК України правочин підлягає реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. На підставі ст.722 ч.1 та ч.4 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття, що передбачено і п.11 договору дарування, тобто право власності за договором дарування нерухомого майна виникає не з моменту державної реєстрації, а з моменту нотаріального посвідчення такого договору та прийняття дарунку обдаровуваним. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Таким чином, згідно договору дарування, посвідченого 20 вересня 2006 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], вона є власником квартири [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців. В квартирі вона зареєстрована не була, так як вважала цю реєстрацію необовязковою. Оскільки [PERSON] мав намір виїхати на заробітки за межі України, вона дозволила йому проживати в квартирі на умовах оплати ним комунальних платежів. Пізніше [PERSON] змінив свої плани щодо виїзду із м. Чернівців, про що поставив її до відому і за її згодою залишився проживати в квартирі. Після 06 вересня 2013 року зі слів [PERSON] вона дізналась, що незнайомими особами над ним було вчинене насильство, його доводили до стану алкогольного спяніння, скоїли на нього напад, в результаті йому були спричинені тілесні ушкодження. Крім того, у [PERSON] був відібраний паспорт, пенсійне посвідчення, мобільний телефон і ключі від квартири. У звязку з відсутністю у [PERSON] ключів від квартири вона 20 та 22 вересня 2013 року передала йому ключі від квартири для подальшого користування нею, оскільки там знаходились його особисті речі і він в ній проживав, однак ключі до замка не підходили і двері він не зміг відчинити. 23 вересня 2013 року при огляді квартири вони побачили, що вона знаходиться в стадії ремонту, який проводила незнайома їм людина, також в квартирі були відсутні як її речі, так і речі [PERSON] На виклик робітника, який проводив ремонт, приїхав відповідач [PERSON], який предявив копію довіреності, посвідчену 06 вересня 2013 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], згідно якої [PERSON] нібито уповноважив відповідача [PERSON] розпоряджатися, в тому числі продати за ціну та на умовах на його розсуд квартиру [ADDRESS] (нині [PERSON]) м. Чернівців. Для цього [PERSON] надавав, як зазначено в довіреності, [PERSON] право представляти його інтереси в органах місцевих рад, нотаріату, бюро технічної інвентаризації, реєстраційній службі, у всіх інших державних, недержавних установах і організаціях, вести його справи у всіх судових установах по питанню зняття з реєстраційного обліку громадянина [PERSON],укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, подавати виконавчі документи до державної виконавчої служби для їх виконання, одержання присудженого майна або грошей, підписати договір купівлі-продажу, отримати дублікат правовстановлюючих документів, сплачувати за нього платежі, розписуватись від його імені, отримати належні йому гроші, виконувати всі інші дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такої. Крім того, відповідач [PERSON] предявив їм та викликаним ними співробітникам міліції копію договору купівлі-продажу, посвідченого 16 вересня 2013 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], згідно якого [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності від 06 вересня 2013 року продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (нині [PERSON]) м. Чернівців за 90828 гривень. Вона не мала наміру відчужувати свою квартиру, ніякої домовленості з [PERSON] щодо відчуження квартири в неї також не було, ніякого доручення на відчуження квартири ні [PERSON], ні будь-якій іншій особі вона не давала. Зі слів [PERSON] він також ні з ким не укладав угоди щодо відчуження квартири, ніякої довіреності на відчуження квартири і повязаних із цим дій не оформляв, у нотаріуса Сторожинецького нотаріального округу не був, з відповідачем [PERSON] знайомий не був. При ознайомленні з довіреністю від 06 вересня 2013 року вони з [PERSON] побачили, що підпис в ній відтворений не [PERSON], тобто підроблений, сама довіреність складена поспіхом, з помилками. Крім того, згідно висновків судової почеркознавчої експертизи, проведеної експертами науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Чернівецькій області, довіреність була підписана не [PERSON], а ймовірно відповідачем [PERSON] З тексту договору купівлі-продажу від 16 вересня 2013 року, укладеного нібито між [PERSON], від імені якого діяв [PERSON], та покупцем [PERSON], вбачається, що вказана квартира належить продавцю [PERSON] на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири від 05 листопада 2003 року, посвідченого 12 вересня 2013 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] Потім їй стало відомо про те, що [PERSON] продав, а [PERSON] придбав спірну квартиру згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 12 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], за 4350 гривень. 31 жовтня 2013 року їй стало відомо здовідок № 1776 від 31 жовтня 2013 року та № 1787 від 02 листопада 2013 року, виданих КЖРЕП № 17, що відповідач [PERSON] зареєстрований в її квартирі, [PERSON] є власником даної квартири, а [PERSON] знятий з обліку в цій квартирі17 вересня 2013 року в м. Тернопіль по довіреності ВТК № 537584 від 06 вересня 2013 року, яка видана в м. Сторожинець. Проведені [PERSON] на підставі довіреності, яку [PERSON] не оформляв та не підписував, дії по відчуженню спірної квартири свідчать про намір приховати незаконні продаж та придбання квартири відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У звязку з тим, що право власності на квартиру [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців оспорюється відповідачами, вона вимушена ставити питання про визнання за нею права власності на дану квартиру, яка належить їй на підставі договору дарування від 20 вересня 2006 року. Просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців; визнати недійсною довіреність від імені [PERSON], посвідчену 06 вересня 2013 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], якою він уповноважив [PERSON] на проведення дій, повязаних з відчуженням квартири [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців; визнати недійсним договір купівлі-продажу цієї квартири, посвідчений цим же нотаріусом 16 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON]; витребувати у [PERSON] у її власність дану квартиру та стягнути з відповідачів [PERSON] і [PERSON] понесені судові витрати. Ухвалою суду від 21 грудня 2015 року третю особу без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] залучено в якості третьої особи, яка заявила самостійні вимоги, на стороні позивача [PERSON] за первісним позовом. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просять визнати недійсною довіреність від його імені, посвідчену 06 вересня 2013 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], якою він уповноважив [PERSON] на проведення дій, повязаних з відчуженням квартири [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, посвідчений цим же нотаріусом 16 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON]; витребувати у [PERSON] у його власність дану квартиру та стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 802 грн. 90 коп. та витрати за проведення експертиз в сумі 4100 грн. 24 коп. з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. З цих же підстав визнали позовні вимоги [PERSON], не заперечують проти їх задоволення. [PERSON] доповнив, що він [PERSON] не знає і ніколи не бачив, у нотаріуса [PERSON] в м. Сторожинець не був, довіреність на продаж квартири не оформляв і не підписував, квартиру не продавав, гроші за неї не отримував. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців; визнати недійсною довіреність від імені [PERSON], посвідчену 06 вересня 2013 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], якою він уповноважив [PERSON] на проведення дій, повязаних з відчуженням квартири [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців; визнати недійсним договір купівлі-продажу цієї квартири, посвідчений цим же нотаріусом 16 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON]; витребувати у [PERSON] у її власність дану квартиру та стягнути з відповідачів [PERSON] і [PERSON] понесені судові витрати в сумі 1948 грн. 80 коп. з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. Позовні вимоги [PERSON] вважає обґрунтованими, оскільки дійсно позивач [PERSON] є її рідним братом, він в 2003 році придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців. 20 вересня 2006 року брат за договором дарування подарував їй цю квартиру. Він ніколи не мав бажання продати комусь іншому дану квартиру, оскільки знав, що вона належить їй. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги [PERSON] не визнав, вважає їх не обґрунтованими. Пояснив, що він проживає в [INFO], займається ріелторською діяльністю. Йому зателефонували з м. Чернівців і просили допомогти продати квартиру, яку мали намір відчужити за суму 10000 доларів США, на що він погодився. До нього приїхали [PERSON] ще з двома незнайомими чоловіками, у [PERSON] було щось з ногою, він був з костилем, до цього він його не знав. Після цього на початку вересня 2013 року вони разом на його прохання приїхали до приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу [PERSON], де оформили довіреність від імені [PERSON] на його імя, якою він уповноважив його на продаж квартири [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців. Довіреність оформили тому, що у [PERSON] не було всіх документів на квартиру. Після того, як нотаріус підготувала довіреність, вона оголосила [PERSON] її зміст і він її підписав. Довіреність залишилась у нього. Потім на протязі тижня він займався збором документів на квартиру. Коли їх зібрав, то запропонував придбати дану квартиру [PERSON] за 10000 доларів США, так як таку ціну назвав [PERSON] До оформлення договору купівлі-продажу вони квартиру не дивились, оскільки ціна була дуже низькою. Після підписання договору купівлі-продажу він біля будинку передав [PERSON] гроші за квартиру приблизно 80000 грн. Також після цього згідно довіреності зняв [PERSON] з реєстрації в цій квартирі. Потім почав робити ремонт в квартирі, щоб перепродати. Робітник, який робив ремонт, викликав його, так як прийшли [PERSON] з [PERSON], його забрали в міліцію. Обставин продажу цієї квартири [PERSON] [PERSON] не знає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що вони з [PERSON] родичі. Йому зателефонував [PERSON] і повідомив, що можливо придбати квартиру [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців за 10000 доларів США. Він погодився і 16 вересня 2013 року було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] Після цього він продав дану квартиру [PERSON], 12 жовтня 2013 року було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] Продаж вчинено за 18000 доларів США, про що він власноручно написав [PERSON] розписку, однак в договорі купівлі-продажу було вказану іншу ціну 4350 грн., щоб сплатити менший податок. З позивачами не знайомий. Вважає, що придбав і продав спірну квартиру законно, тому підстав визнавати недійсними договори купівлі-продажу немає, просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги [PERSON] не визнали, пояснили, що він разом з дружиною проживав в [INFO], яку вирішив продати та переїхати в м. Чернівці. Через ріелторів дізнався про продаж однокімнатної квартири [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців, яку він подивився, вона йому сподобалась і 12 жовтня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] Дану квартиру він придбав за 18000 доларів США, які передав [PERSON], про що він власноручно написав розписку, однак в договорі купівлі-продажу було вказану іншу ціну 4350 грн., щоб сплатити менший податок. Після придбання квартири почав робити ремонт, завіз будівельні матеріали, а коли через деякий час знову приїхав, то виявив, що замки вхідних дверей були поміняні. Він викликав працівників міліції, двері відчинив [PERSON] з [PERSON], які показали йому договір дарування і після цього почалися проблеми. Вважає, що він є добросовісним набувачем, квартиру придбав на законних підставах, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] та позовних вимог [PERSON] просять відмовити. Третя особа приватний нотаріус Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги вважає необґрунтованими. Пояснила, що [PERSON] є її постійним клієнтом. 06 вересня 2013 року до неї в офіс по вулиці Федьковича, № 10-А м. Сторожинець прийшли [PERSON] та [PERSON] і вона дійсно посвідчувала довіреність від імені [PERSON], якою він уповноважив [PERSON] на проведення дій, повязаних з відчуженням квартири [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців. Довіреність була написана в їх присутності, вони прочитали її та підписали. [PERSON] дійсно був присутнім при оформленні довіреності, вона перевіряла його документи, розяснювала йому суть даної угоди. Вона не памятає в якому стані був [PERSON], але здається він був на костилях, його нога була в гіпсі. Він не був в стані алкогольного спяніння і розумів, що відбувається. Також вона посвідчувала 16 вересня 2013 року договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] Згідно ст.55 Закону України «Про нотаріат» дозволяється посвідчувати договір купівлі-продажу по реєстрації однієї особи, а оскільки одна з осіб - [PERSON] був зареєстрований в [INFO], тому вона законодавство України не порушила, її дії не суперечили Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. При посвідченні договору купівлі-продажу у її присутності гроші не передавались. Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] родичі. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника, відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], його представника, третіх осіб [PERSON], приватного нотаріуса [PERSON], покази свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] частково обґрунтовані і підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є рідними братом та сестрою, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, копіями свідоцтв про народження (т.1, а.с.20, 31-32). 05 листопада 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців загальною площею 27 кв.м, в тому числі житловою площею 12,6 кв.м (копія в т.1, а.с.21), який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], право власності на квартиру зареєстроване у Чернівецькому КОБТІ 18 листопада 2003 року, порядковий номер обєкта нерухомого майна 731542. 20 вересня 2006 року між позивачем [PERSON] та його сестрою [PERSON] був укладений договір дарування (копія в т.1, а.с.22), який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4108, згідно з яким [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців, а [PERSON] прийняла її від нього. Право власності на квартиру нею не було зареєстроване ні в Чернівецькому КОБТІ, ні у Державному реєстрі речових прав. Згідно ст.182 ч.1, 210 ч.1 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст.3 ч.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст.722 ч.1 та ч.4 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Відповідно до цих вимог закону суд вважає, що право власності за договором дарування нерухомого майна виникає не з моменту його державної реєстрації, а з моменту прийняття дарунку обдаровуваним. [PERSON] відповідно до договору дарування від 20 вересня 2006 року прийняла як дарунок від [PERSON] квартиру [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців, оскільки у неї з того часу є оригінал цього договору дарування, що відповідає і пункту 11 договору дарування, в якому передбачено, що право власності на квартиру виникає у обдаровуваної з моменту її прийняття; обдаровувана свідчить, що вона дарунок приймає; прийняттям дарунка вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Також після передачі [PERSON] в дар квартири [PERSON] перевезла туди свої речі, а в 2008 році зробила за власні кошти ремонт, в тому числі замінила вікна, вхідні двері і замок, один ключ від якого передала [PERSON], а решту залишила собі. Ці обставини в судовому засіданні визнав [PERSON] як відповідач за позовом [PERSON] Доказів на спростування цих обставин у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України іншими відповідачами не надано. Крім того, [PERSON] як власник володіла і розпоряджалась цією квартирою, з її згоди в квартирі залишався проживати [PERSON], був в ній зареєстрований до 17 вересня 2013 року. Вона в цій квартирі не була зареєстрована, так як не вважала це обовязковим, і постійно не проживала, однак відповідно до ст.317 ч.2 ЦК України це не впливає на зміст права власності. Таким чином, враховуючи встановлені обставини та вимоги зазначеного законодавства, суд вважає, що договір дарування квартири не підлягає державній реєстрації, право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців виникло з моменту нотаріального посвідчення договору дарування цієї квартири, а саме з 20 вересня 2006 року, коли вона одержала оригінал цього договору, тому належить визнати за нею право власності на дану квартиру, задовольнивши її позовні вимоги в цій частині. Згідно ст.ст.316 ч.1, 317 ч.1, 319 ч.1, 321 ч.ч.1 і 2, 328 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст.215 ч.1 та ч.3 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу і передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або заінтересована особа заперечує проти його дійсності на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відносно цих вимог закону судом встановлено, що як власник квартири [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців [PERSON] не мала наміру її відчужити іншим особам, зокрема відповідачу [PERSON], для цього ніякої довіреності відповідачу [PERSON] вона не надавала, що визнав і [PERSON] в судовому засіданні, також не уповноважувала на проведення цих дій і [PERSON], що він також визнав в судовому засіданні. Про те, що належна [PERSON] на праві власності квартира була відчужена за договором купівлі-продажу їй стало відомо тільки 23 вересня 2013 року від відповідача [PERSON], якого викликав чоловік, що проводив ремонтні роботи в цій квартирі без її згоди, який предявив довіреність, видану на його імя від імені [PERSON], посвідчену 06 вересня 2013 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], зареєстровану в реєстрі за № 2296, якою він уповноважив [PERSON] на проведення дій, повязаних з відчуженням квартири [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців, та копію договору купівлі-продажу цієї квартири від 16 вересня 2013 року, укладеного між [PERSON], від імені якого згідно довіреності діяв [PERSON], та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2400 (т.1, а.с.24-25). Як вбачається з тексту довіреності від 06 вересня 2013 року [PERSON] уповноважив відповідача [PERSON] розпоряджатися, в тому числі продати за ціну та на умовах на його розсуд квартиру [ADDRESS] (нині [PERSON]) м. Чернівців. Для цього надав [PERSON] право представляти його інтереси в органах місцевих рад, нотаріату, бюро технічної інвентаризації, реєстраційній службі, у всіх інших державних, недержавних установах і організаціях, вести його справи у всіх судових установах по питанню зняття з реєстраційного обліку громадянина [PERSON],укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, подавати виконавчі документи до державної виконавчої служби для їх виконання, одержання присудженого майна або грошей, підписати договір купівлі-продажу, отримати дублікат правовстановлюючих документів, сплачувати за нього платежі, розписуватись від його імені, отримати належні йому гроші, виконувати всі інші дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такої. Довіреність видана на строк три роки до 06 вересня 2016 року. В довіреності зазначено паспорт [PERSON], який виданий Сторожинецьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 11 травня 2006 року, однак паспорт йому був виданий Шевченківським РВ УМВС України в Чернівецькій області, тобто особу [PERSON] не було встановлено нотаріусом. [PERSON] не мав права надавати таку довіреність [PERSON], так як він не є власником квартири, власником є [PERSON], яка його на це не уповноважувала. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] цієї довіреності на відчуження квартири і повязаних з цим дій не оформляв і не підписував, знайомий з відповідачем [PERSON] не був, у приватного нотаріуса [PERSON] в м. Сторожинець не був. В період з 30 серпня по 06 вересня 2013 року на [PERSON] було вчинено напад невстановленими особами, які спричинили йому тілесні ушкодження, при цьому відібрали у нього паспорт, пенсійне посвідчення, мобільний телефон та ключі від квартири. З цього приводу він звернувся з заявою в Шевченківський РВ УМВС України в Чернівецькій області, було порушено кримінальне провадження 27 вересня 2013 року, по якому до даного часу проводиться досудове розслідування слідчим відділом СУ УМВС України в Чернівецькій області, в тому числі по факту незаконного заволодіння паспортом [PERSON] з метою підробки та використання підроблених документів, зокрема, довіреності від 06 вересня 2013 року, якою він уповноважив [PERSON] розпоряджатись його майном, внаслідок чого була відчужена квартира [ADDRESS] (нині [PERSON]) м. Чернівців. Ця довіреність посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] з порушенням вимог ст.ст.5, 7, 34, 43, 45 Закону України «Про нотаріат». Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 424-К від 19 березня 2014 року, проведеної в рамках кримінального провадження експертом науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Чернівецькій області (копія в т.1, а.с.187-192), підпис від імені [PERSON] та рукописний запис «Білий» в графі «Підпис» в довіреності від 06 вересня 2013 року, посвідченій приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], в нотаріальному примірнику цієї довіреності та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій виконані не [PERSON], а іншою однією особою. Також згідно висновку повторної комісійної почеркознавчої експертизи № 2011-К від 21 жовтня 2015 року, проведеної за ухвалою суду експертами науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Чернівецькій області (т.2, а.с.89-106), підпис від імені [PERSON] та рукописний запис «Білий» в графі «Підпис» в довіреності від 06 вересня 2013 року, посвідченій приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], в нотаріальному примірнику цієї довіреності та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій виконаний не [PERSON], а виконаний ймовірно [PERSON] При цьому суд не приймає як доказ покази свідка [PERSON] про те, що при посвідченні довіреності були присутні [PERSON] та [PERSON], при цьому [PERSON] був на костилях, так як у нього було щось з ногою, він зазначав, що довіреність має бути саме на продаж квартири, потім її прочитав і підписав, був дієздатним, все розумів, оскільки вона є заінтересованою особою, бажає виправдати незаконні дії нотаріуса [PERSON], у якої працює помічником. Дані покази також спростовуються поясненнями [PERSON] про те, що у вересні 2013 року у нього не було ушкоджень ноги і він не користувався костилями. Також суд не приймає як доказ висновок Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 142 від 27 березня 2015 року (т.2, а.с.14-17), оскільки в даному висновку не дані відповіді на всі запитання, які поставлені судом перед експертами, крім того, вони суперечать висновкам почеркознавчої експертизи № 2011-К від 21 жовтня 2015 року та фактичним обставинам оформлення довіреності, встановленим в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що належить визнати недійсною довіреність від імені [PERSON], посвідчену 06 вересня 2013 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], зареєстрованою в реєстрі за № 2296, якою він уповноважив [PERSON] на проведення дій, повязаних з відчуженням квартири [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців, задовольнивши в цій частині позовні вимоги [PERSON], оскільки він не був присутнім у нотаріуса при її посвідченні, не підписував її і не міг уповноважувати відповідача [PERSON] на відчуження квартири, яка йому не належить на праві власності, таких повноважень власник квартири [PERSON] також йому не надавала. Позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки довіреність видавалась не нею. Так як довіреність від імені [PERSON], посвідчена 06 вересня 2013 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], якою він уповноважив [PERSON] на проведення дій, повязаних з відчуженням квартири [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців, визнана недійсною, ця квартира [PERSON] не належить на праві власності і він не мав права нею розпоряджатись, а власником її є [PERSON], яка не мала наміру її відчужувати і таких повноважень не надавала відповідачу [PERSON], її згоди на продаж квартири не було, то суд вважає, що з цих підстав належить визнати недійсним договір купівлі-продажу цієї квартири від 16 вересня 2013 року, укладений між [PERSON], від імені якого за довіреністю від 06 вересня 2013 року діяв [PERSON], та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2400, в цій частині належить задовольнити позовні вимоги [PERSON], а позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно ст.ст.330, 388 ч.1 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 390 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що не з волі третьої особи [PERSON] була відчужена належна їй на праві власності квартира [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців, своєї згоди на відчуження квартири вона не надавала, квартира вибула з її володіння не з її волі та волі [PERSON] внаслідок незаконних дій відповідача [PERSON], тому судом визнано недійсним договір купівлі-продажу цієї квартири від 16 вересня 2013 року, укладений між [PERSON], від імені якого за довіреністю від 06 вересня 2013 року діяв [PERSON], та [PERSON] Відповідач [PERSON] за договором купівлі-продажу від 12 жовтня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 10363 (копія в т.1, а.с.26), продав квартиру [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців відповідачу [PERSON] за суму 4350 гривень, хоча фактично передав кошти в сумі 18000 доларів США. Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON] після оформлення договору купівлі-продажу 16 вересня 2013 року він розпочав ремонтні роботи в цій квартирі, так як мав намір її відчужити, що і було зроблено 12 жовтня 2013 року. Цей договір не може бути визнаний недійсним, оскільки він вчинений вже після недійсного договору купівлі-продажу від 16 вересня 2013 року, тому необхідно витребувати у [PERSON] у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців, задовольнивши позовні вимоги [PERSON] в цій частині, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині належить відмовити, так як він не є власником квартири. Суд вважає, що третя особа [PERSON] предявила позов у відповідності до вимог ст.257 ЦК України, не пропустивши строк позовної давності, тому підстав для застосування наслідків, передбачених ст.267 ЦК України, як про це заявив в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] немає. Відповідно до вимог ст.154 ч.6 ЦПК України суд вважає, що після набрання рішенням законної сили належить скасувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження квартири [ADDRESS] (колишня Червоноармійська) м. Чернівців згідно ухвали судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 30 грудня 2013 року. Оскільки позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, то у відповідності до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] належить стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 802 грн. 90 коп., сплачених згідно квитанцій (т.1, а.с.19, 33) та витрати за проведення експертиз в сумі 4100 грн. 24 коп., сплачених згідно квитанцій (т.2, а.с.3, 86, 107) та на користь [PERSON] належить стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1948 грн. 80 коп., сплачених згідно квитанцій (т.2, а.с.142, 143). На підставі викладеного, ст.ст.12, 15, 16, 182, 202, 203, 204, 210, 215, 216, 256, 267, 316, 317, 319, 321, 328, 330, 388, 392, 722 ЦК України, ст.ст.5, 7, 34, 43, 45 Закону України «Про нотаріат», п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: partial