Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 14 січня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 203, 215 ЦК України визнати недійсним договір позики № 2626233 укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан». Даний позов обґрунтовано наступним. Між [PERSON] та ТОВ « Мілоан» було укладено договір №2626233, відповідно до якого ним було отримано позику в сумі 7000 грн., однак позивач вважає, що укладений договір є недійсним, з тих підстав, що даний договір ним не підписано. Позивач вказує, підписання електронного договору здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик, однак вказаний порядок суперечить чинному законодавству. Позивач відмічає, що договір позики, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа - укладається у письмовій формі. На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому грошової суми або визначеної кількості речей. Позивач наголошує, що договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений між ним та відповідачем має ознаки кредитного договору. Окрім того в оспорюваному договорі не була вказана ціна та вартість кредиту. Позивач зазначає, що відповідачем було введено його в оману на рахунок істотних умов договору, а зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та йому не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Йому було повідомлено значно меншу ціну кредиту. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як йому запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. 15 лютого 2021 року відповідач надіслав до суду відзив, відповідно до якого просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі. Даний відзив мотивовано наступним. Відповідач вказує, що позов було подано з порушенням правил територіальної підсудності. Окрім того, із позивачем не було укладено договір позики №2626233 на суму 7000 грн., позивачем укладався договір № 2086162 від 02.08.2020 року на суму 5000 грн, та договір № 3075314 від 28.06.2020 року. За останнім фінансові зобов`язання виконані в повному обсязі. Відповідач відмічає, що із позивачем укладено фінансовий кредит а не споживчий. Окрім того відповідач зауважує, що позивачем обрано невідний спосіб захисту, а саме він просить визнати договір недійсним, тоді як відповідно до чинного законодавства повинен був просити про визнання його неукладеним. Відповідач вказує, що позивач був належним чином повідомлений про всі істотні умови договору про що посвідчив шляхом підписання умов одноразовим ідентифікатором в особистому кабінеті позичальника, відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач заперечує проти звинувачення позивача щодо введення його в оману та вказує, що воно є безпідставним. Окрім того відповідач зазначає, що права вимоги за кредитним договором, що виступає предметом спору було відступлено 10.11.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», таким чином належним відповідачем за даним позовом є саме ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Позивачем разом із позовом подано клопотання про витребування доказів. Ухвалою Томашпільського районного суду від 18 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання призначено на 15 березня 2021 року, клопотання позивача про витребування доказів задоволено. 15 лютого 2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах відзиву міститься клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, розглянувши заяви сторін, матеріали справи, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст.. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.. 630 ЦК України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст.. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 1 ст.. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно ч. 1 ст.. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Судом встановлено, що підтверджуючим особу документом позивача є його паспорт-паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 03.10.2002 року Томашпільським РВУМВС України у Вінницькій області. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду із позовом [PERSON] посилається на те, що між [PERSON] та ТОВ « Мілоан» було укладено договір №2626233, відповідно до якого ним було отримано позику в сумі 7000 грн. Як вказано відповідачем у відзиві між ним та [PERSON] договір позики № 2626233 не укладався. Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 51-МЛ від 10 листопада 2020 року кредитний договір за № 2626233 було укладено відповідачем із [PERSON] , та відступлено ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» Відповідно до витягу із сайту ТОВ «Мілоан» із позивачем укладено договори № 2086162, та № 3075314. Разом із тим, суд відзначає, що наявні в матеріалах справи докази на які посилається позивач як на підтвердження своїх позовних вимог, не підтверджують факту укладення між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» договору №2626233. Щодо інших тверджень відповідача викладених у відзиві, то в даному випадку суд не оцінює їх правомірність, оскільки вони не належні предмету позову. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що між ним та ТОВ «Мілоан» укладено договір №2626233 на суму 7000 грн, щодо визнання недійсним якого він заявляє позов, відповідачем доведено що між ним та позивачем договір №2626233 на суму 7000 грн не укладався, суд приходить до висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю предмета позову.. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Зважаючи на те, що згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач у справі звільняється від сплати судового збору, судові витрати за розгляд справи слід віднести за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed