Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

В вересні 2018 р. [PERSON]звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що 27.08.2005 р.ним був укладений шлюб із відповідачем,зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції,актовий запис № 389. Сторони є батьками [PERSON],[INFO] З вересня 2017 р.сторони проживають окремо,сім*я фактично розпалася,ведення спільного господарства сторонами припинено, вони не підтримують особистих відносин, поновлювати сімейні відносини з відповідачем позивач наміру не має, шлюб існує лише формально. Майновий спір між сторонами на час розгляду справи про розірвання шлюбу відсутній,дитина сторін залишається проживати з мамою та перебувати на спільному вихованні з відповідачем. Посилаючись на те,що через різні погляді на сімейне життя, втрату особистих почуттів між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння,подальше спільне проживання сторін як подружжя неможливе,позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Провадження у справі відкрито ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.10.2018 р. Відповідно до ст.274 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання 02.11.2018 р.,проведене на підставі заяви позивача та відповідача без їх участі,відповідач визнав позов у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України,за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.105,110 СК України за позовом одного із подружжя шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Як передбачено ст.112 ч.2 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересах їхніх дітей,що мають істотне значення. Судом встановлено та перевірено доказами, що 27.08.2005 р.[PERSON]був укладений шлюб з [PERSON],зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції,актовий запис № 389 ,після одруження прізвища чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON],про що надана копія свідоцтва про шлюб. Сторони є батьками [PERSON],[INFO] На час розгляду справи про розірвання шлюбу спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. З вересня 2017 р.сторони проживають окремо,спільного господарства не ведуть,шлюбних відносин не підтримують, взаєморозуміння відсутнє. Такі висновки суду ґрунтуються на викладених позивачем у позовній заяві фактичних обставинах справи,які відповідач доказами не спростував. З наведеного суд встановив,що розлад у сім*і сторін триває кілька місяців,тобто має не короткочасний характер,причиною чого є відсутність взаєморозуміння,різні погляди сторін на спільний побут,діти це подружжя як батьків не поєднують. На переконання суду,шлюб між сторонами не може бути збережений,їх взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї,примирення між ними не відбулося і позивач проти цього категорично заперечує з посиланням на інші,ніж почуття любові,мотиви для укладання шлюбу відповідачем. Факти,встановлені судом,приводять до висновку,до шлюб між сторонами розпався остаточно,спільне життя сторін як подружжя не поновлено протягом з вересня 2017 р.,водночас,збереження шлюбу можливо на паритетних засадах,почуттях взаємної любові та поваги,взаємодопомоги та підтримки,тобто на тому,що є морально-правовою основою шлюбу і між сторонами втрачено. Конкретні обставини даної справи,категоричне небажання сторін примиритися вказують на те,що позивач не має наміру відновлювати шлюбні стосунки,а відповідач не використав своє процесуальне право довести суду,що ним докладені зусилля для налагодження стосунків з позивачем та що ці зусилля призвели до примирення і збереження сім*ї можливе. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення,протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Після розірвання шлюбу відповідач питання про зміну прізвища не ініціювала. На підставі ст.105,110,112 СК України,ст. 12,13,76,81,200,258,259,263,265,280,353,355 ЦПК України, суд-

Outcome: approved