Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

В грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, уточнивши позовні вимоги в лютому 2014 року. Посилався на те, що 07 липня 1989 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 04 листопада 2013 року. В 2006 році за спільні кошти подружжя ними було придбано гараж № [NUMBER] в товаристві власників індивідуальних гаражів № 2, членство в якому за їх спільним рішенням було оформлено на відповідачку. В 2011 році також за спільні кошти ними було придбано автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 108», 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], який також за спільним рішенням було оформлено на відповідачку, а його вписано в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу як особу, що має право керувати даним транспортним засобом. В силу ст. 60 Сімейного кодексу України йому належить право власності на 1/2 частину цього майна. До вересня 2013 року вони з відповідачкою вільно та безперешкодно користувались як приміщенням гаражу, так і автомобілем, однак з вересня 2013 року відповідачка стала створювати йому перешкоди у користуванні даним майном, на його вимогу надати ключі від гаражу та автомобіля відповідачка відповіла відмовою. Відповідно до звіту оцінювача [PERSON] від 11 листопада 2013 року вартість гаража № [NUMBER] в товаристві власників індивідуальних гаражів № 2 в селі Коровія Глибоцького району Чернівецької області становить суму 33582 грн., а вартість автомобіля марки «MERCEDES-BENZ 108», 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], становить суму 83000 грн., всього вартість спільно придбаного майна подружжя становить суму 116582 грн., з якого його частка становить суму 58291 грн. Просить поділити спільне майно подружжя, виділивши йому набутий за час шлюбу автомобіль марки «Мercedes-Benz 108», 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 89000 грн. та визнавши за ним право власності на цей автомобіль; виділити відповідачці [PERSON] гараж № [NUMBER] в товаристві власників індивідуальних гаражів № 2 в селі Коровія Глибоцького району Чернівецької області вартістю 33000 грн., визнавши за нею право власності на даний гараж; стягнути з нього на користь [PERSON] різницю в вартості часток спільного майна подружжя в сумі 28000 грн. В січні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності та поділ спільного майна подружжя, який ухвалою суду від 22 січня 2014 року прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження з первісним позовом, уточнивши в лютому 2014 року свої позовні вимоги. Посилалась на те, що 07 липня 1989 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 04 листопада 2013 року. Під час шлюбу ними було придбано наступне майно: автомобіль марки «Мercedes-Benz 108», 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], вартістю 95000 грн.; гараж № [NUMBER] в товаристві власників індивідуальних гаражів № 2 по вулиці Південно-Кільцевій м. Чернівців вартістю 32400 грн.; 2/3 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 52,90 кв.м, в тому числі житловою площею 27,50 кв.м, вартістю 264500 грн., яка була придбана за договором міни від 23 червня 1998 року, сторонами якого з одного боку була [PERSON], а з другого боку вона, [PERSON] та [PERSON], таким чином дана квартира належить їм трьом на праві спільної сумісної власності без визначення розміру часток співвласників. Згідно ст.372 ч.2 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, розмір часток кожного з них в квартирі складає по 1/3 частці вартістю в сумі 88167 грн. Загальна вартість майна, що належить їй та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя становить суму 298325 грн., з якої вартість автомобіля суму 89000 грн., гаража суму 32991 грн. та 2/3 часток квартири суму 176334 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 04 листопада 2013 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. Згідно довідки управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 13 січня 2014 року розмір щомісячних аліментів, що стягуються з [PERSON], складає 480 грн. За період з кінця листопада по грудень 2013 року нею на дитину [PERSON] було витрачено на харчування суму 985 грн. 34 коп., на одяг та взуття для зимового періоду і для відвідування дитячого садочку суму 3375 грн., на ліки та лікування суму 1360 грн. 29 коп., а всього суму 5720 грн. 63 коп. Враховуючи рівність прав батьків щодо виховання дитини та рівність батьків щодо обов'язку утримання дитини доля участі [PERSON] по утриманню їх сина [PERSON] повинна була б становити 2860 грн. Таким чином, розмір стягуваних аліментів з [PERSON] в сумі 480 грн. є явно недостатнім для утримання їх малолітнього сина [PERSON], оскільки розмір необхідної участі [PERSON] для утримання малолітнього сина є набагато вищим. Крім того, вона на сьогоднішній день не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, займається домашнім господарством та самостійного заробітку не має. Таким чином, з урахуванням інтересів малолітнього сина вважає доцільним та справедливим під час поділу спільного майна подружжя збільшити її частку до 2/3, що у грошовому виразі буде складати суму 198883 грн. 30 коп., відповідно частка відповідача [PERSON] буде складати 1/3 спільного майна подружжя, що у грошовому виразі складає суму 99441 грн. 60 коп. Вважає справедливим поділ майна таким чином: визнати за відповідачем [PERSON] право приватної власності на автомобіль марки «Мercedes-Benz 108», 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], вартістю 89000 грн. та гараж № [NUMBER] в товаристві власників індивідуальних гаражів № 2 по вулиці Південно-Кільцевій м. Чернівців, вартістю 32991 грн., визнати за нею право власності на 2/3 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] вартістю 176334 грн., різницю вартості часток в сумі 22549 грн. 30 коп. стягнути з [PERSON] на її користь. Просить визначити, що частка її, [PERSON], [PERSON] в квартирі [ADDRESS] становить по 1/3 кожного; поділити спільне майно подружжя, визнавши за [PERSON] право приватної власності на гараж № [NUMBER] в товаристві власників індивідуальних гаражів № 2 по вулиці Південно-Кільцевій м. Чернівців вартістю 32991 грн.; автомобіль марки «Мercedes-Benz 108», 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], вартістю 89000 грн.; визнати за нею право приватної власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] вартістю 176334 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь суму 22549 грн. 30 коп. як грошову компенсацію різниці у вартості часток; припинити право спільної сумісної власності її та [PERSON] на автомобіль, гараж та 2/3 частки квартири та стягнути з відповідача [PERSON] понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник первісні змінені позовні вимоги підтримали повністю, просять поділити спільне майно подружжя, виділивши йому набутий за час шлюбу автомобіль марки «Мercedes-Benz 108», 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 89000 грн., та визнавши за ним право власності на цей автомобіль; виділити [PERSON] гараж № [NUMBER] в товаристві власників індивідуальних гаражів № 2 в селі Коровія Глибоцького району Чернівецької області вартістю 33000 грн., визнавши за нею право власності на даний гараж; стягнути з нього на користь [PERSON] різницю у вартості часток спільного майна подружжя в сумі 28000 грн. з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. Зустрічні позовні вимоги визнали частково, не заперечують проти визнання за ним, [PERSON] та сином [PERSON] права власності на 1/3 частку за кожним в квартирі [ADDRESS] і припинення права спільної сумісної власності на цю квартиру, в задоволенні решти позовних вимог просять відмовити за безпідставністю, оскільки вважають, що квартира не є спільним майном подружжя, так як придбана за договором міни на квартиру, яка була приватизована ними та на той час малолітнім сином [PERSON] в березні 1998 року. Крім того, частка [PERSON] не може бути збільшена з врахуванням інтересів неповнолітнього сина [PERSON], так як це суперечить вимогам Сімейного кодексу України. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, просять в їх задоволенні відмовити. Зустрічні змінені позовні вимоги підтримали повністю, просять визначити у праві власності на квартиру [ADDRESS] розмір часток по 1/3 за нею, [PERSON] та [PERSON]; поділити спільне майно подружжя, а саме: визнати за [PERSON] право приватної власності на автомобіль марки «Мercedes-Benz 108», 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], вартістю 89000 грн., та гараж № [NUMBER] у товаристві власників індивідуальних гаражів № 2 по вулиці Південно-Кільцевій м. Чернівців вартістю 32991 грн.; визнати за нею право на 2/3 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] вартістю 176334 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію різницю вартості часток в сумі 22549 грн. 30 коп.; припинити право спільної сумісної власності її та [PERSON] на даний автомобіль, гараж та 2/3 частки квартири, а також стягнути з [PERSON] понесені судові витрати з підстав, вказаних в зустрічній позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги до нього визнав повністю, не заперечує проти визнання за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/3 частку в квартирі [ADDRESS] та припинення права спільної сумісної власності на цю квартиру. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, суд вважає, що змінені позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, зустрічні уточнені позовні вимоги [PERSON] частково обґрунтовані і підлягають до часткового задоволення. Згідно ст.ст.316 ч.1, 321 ч.1 і ч.2, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.ст.355, 368 ч.ч.1-3, 372 ч.ч.1-3 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ст.ст.60, 69 ч.1, 70 ч.ч.1, 3 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що 07 липня 1989 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі ЗАГС м. Борисів Мінської області Республіки Білорусії, який розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 04 листопада 2013 року, що підтверджується копіями паспортів (а.с.30-31), ці обставини визнали сторони. Під час шлюбу у них народилось двоє синів: [PERSON], [INFO], який є повнолітнім, та [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім. Сторони проживали і були зареєстровані в однокімнатній квартирі [ADDRESS], яку за договором міни від 23 червня 1998 року обміняли на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 52,90 кв.м, в тому числі жилою площею 27,50 кв.м, що підтверджується копією договору міни (а.с.61-62). На підставі цього договору міни дана квартира належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності, яке зареєстровано в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації 24 липня 1998 року в книзі за № 105, що підтверджується довідкою ЧКОБТІ та копією технічного паспорту (а.с.63-67). Частки позивача [PERSON], відповідачки [PERSON] та їх сина відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в цій квартирі є рівними, тобто по 1/3 частині, що визнали сторони в судовому засіданні, а тому суд вважає, що зустрічні позовні вимоги в частині визначення часток в розмірі по 1/3 за кожним в праві власності на цю квартиру та припинення права спільної сумісної власності є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Згідно ст. 22 ч.1 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним до 01 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічні положення передбачені і ст.60 ч.1 Сімейного кодексу України, який є чинним з 01 січня 2004 року. Згідно ст.24 ч.1 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Аналогічні положення передбачені і ст.57 ч.1 Сімейного кодексу України, який є чинним з 01 січня 2004 року. Згідно ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відносно цих вимог закону суд вважає, що квартира [ADDRESS], яка була набута [PERSON], [PERSON], [PERSON] в 1998 році під час шлюбу позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON], не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона була набута на підставі договору міни на однокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 березня 1998 року Представництвом фонду держмайна України в м. Чернівці згідно розпорядження № 27538 і належить їм трьом на праві спільної сумісної власності. У зв'язку з цим суд вважає, що позивачка за зустрічним позовом [PERSON] не має правових підстав визнавати за собою право власності на 2/3 частки в цій квартирі як на частку в спільному майні подружжя, оскільки згідно вимог ст.69 ч.1 СК України вона має право тільки на поділ майна, що належить їй та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя, а 2/3 частки в квартирі [ADDRESS] не належить до спільного майна, придбаного ними в період шлюбу згідно ст.57 ч.1 п.4) СК України, тому в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] в цій частині належить відмовити за безпідставністю. Крім того, навіть, якщо визнати, що позивачу [PERSON] та відповідачці [PERSON] належить по 1/3 частки в квартирі [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності подружжя, то немає законних підстав для виділення [PERSON] частки [PERSON] в цій квартирі з врахуванням часток в іншому придбаному майні в період шлюбу, оскільки ця квартира не підлягає поділу в натурі, [PERSON] не згоден на передачу свої частки в квартирі [PERSON], так як він не забезпечений іншим житлом, що визнали сторони в судовому засіданні, а тому суд вважає, що належить визнати частки сторін в квартирі рівними по 1/3 вартістю 99441 грн. 60 коп., залишивши квартиру в їх спільній частковій власності разом з часткою відповідача за зустрічним позовом [PERSON], не включаючи в склад іншого майна, придбаного в період шлюбу. Під час подружнього життя 24 лютого 2011 року відповідачкою [PERSON] було придбано автомобіль марки «Мercedes-Benz 108», 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], який зареєстрований на її ім'я, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та повідомленням УДАІ УМВС України в Чернівецькій області за № 8/3743 від 16 жовтня 2013 року (а.с.7, 93), ці обставини визнав і позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні. Вартість даного автомобіля на час розгляду справи судом становить суму 89000 грн., яку суд вважає дійсною і приймає за основу, оскільки з такою вартістю погодились сторони в судовому засіданні. Також в період шлюбу у 2006 році відповідачкою [PERSON] було придбано гараж № [NUMBER] в товаристві власників індивідуальних гаражів № 2 в селі Коровія Глибоцького району Чернівецької області, який зареєстрований на її ім'я, що підтверджується довідкою цього товариства № 29 від 15 жовтня 2013 року (а.с.8), ці обставини визнав і позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні. Вартість даного гаражу на час розгляду справи судом становить суму 33000 грн., яку суд вважає дійсною і приймає за основу, оскільки з такою вартістю погодились сторони в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає достовірно встановленим, що позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] в період шлюбу набуто спільне майно подружжя: автомобіль марки «Мercedes-Benz 108», 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], вартістю 89000 грн., та гараж № [NUMBER] в товаристві власників індивідуальних гаражів № 2 в селі Коровія Глибоцького району Чернівецької області вартістю 33000 грн., а всього майна на суму 122000 грн., яке є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними в натурі в рівних частках, так як інше не визначено домовленістю між ними, частка кожного становить суму 61000 грн., тому суд вважає, що за позивачем [PERSON] належить визнати право власності на автомобіль марки «Мercedes-Benz 108», 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], вартістю 89000 грн., за відповідачкою [PERSON] належить визнати право власності на гараж № [NUMBER] в товаристві власників індивідуальних гаражів № 2 в селі Коровія Глибоцького району Чернівецької області вартістю 33000 грн., з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] належить стягнути грошову компенсацію різниці її частки в набутому спільному майні подружжя в сумі 28000 грн. (89000 грн. - 61000 грн.), задовольнивши повністю позовні вимоги [PERSON], а в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] в цій частині з цих же підстав належить відмовити за безпідставністю. При цьому суд виходив з того, що сторонами в період шлюбу було придбано тільки це майно, яке по закону підлягає поділу в натурі, відповідачка в судовому засіданні заявила, що немає коштів на виплату грошової компенсації, якщо їй виділити все майно, а позивач погодився на виплату грошової компенсації різниці в частках. Також суд вважає, що немає підстав для збільшення частки відповідачки [PERSON] в спільному майні подружжя з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини [PERSON], оскільки у відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України нею не надано доказів в підтвердження цих вимог. Посилання відповідачки на те, що розмір стягуваних аліментів з [PERSON] на утримання сина не забезпечує повне і достатнє забезпечення сина всім необхідним з врахуванням стану його здоров'я та потреби в лікуванні (докази на а.с.118-132) не може бути прийняте судом як підстава в збільшенні її частки при поділі спільного майна подружжя, оскільки неповнолітній син проживає разом з позивачем та відповідачкою в одній квартирі і позивач приймає додатково участь у його утриманні, а, крім того, відповідачка у відповідності до вимог ст.185 СК України має право звернутись до суду з позовом про участь батька у додаткових витратах на дитину. Крім того, поділу в натурі підлягає тільки автомобіль та гараж, іншого майна, придбаного в період шлюбу, у сторін немає. Суд також вважає, що у відповідності до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України не підлягають стягненню зі сторін на користь один одного судові витрати по сплаті судового збору, оскільки як основні позовні вимоги, так і зустрічні позовні вимоги задоволені. На підставі викладеного, ст.ст. 22 ч.1, 24 ч.1, 28 КпШС України, ст.ст. 316, 321, 328, 355, 368, 369, 372 ЦК України, ст.ст.57, 60, 61, 69, 70, 71, 185 СК України,

Outcome: partial