Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

В грудні 2017 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивач вказав, що він є власником квартири №1 в житловому будинку по [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрована, але не проживає відповідачка [PERSON], яка є його дочкою. Відповідачка з травня 2013 року у вищевказаній квартирі не проживає, її власних речей у квартирі немає, вона проживає за адресою по [ADDRESS]. Факт реєстрації відповідача обмежує права власника на нерухоме майно, що стосується володіння, користування і розпорядження ним, тому звернувся до суду. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги довірителя підтримує, просить задовольнити, визнати [PERSON], [INFO], такою що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідачка [PERSON] подала клопотання про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі відповідача, в якому позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує, просить розгляд даної справи проводити без його участі. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних мотивів. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що стверджується договором дарування, укладеним 19.07.2002 року в м. Чорткові Тернопільської області. За вказаною адресою зареєстрована, але не проживає з 18 травня 2013 року по сьогодні відповідачка [PERSON], не користується житловою площею, її власних речей у квартирі немає. Зокрема, факт не проживання відповідачки у вказаній квартирі понад один рік стверджується актом про встановлення факту не проживання, складеним уповноваженою комісією Чортківської міської ради 05 грудня 2017 року. Факт реєстрації відповідачки обмежує права позивача як власника на нерухоме майно, що стосується володіння, користування і розпорядження ним. Відповідно до змісту ст. ст. 64, 156 Житлового кодексу України - до членів сім'ї власника будинку належать дружина, їх діти і батьки. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Реєстрація відповідачки обмежує права позивача як власника нерухомого майна, що стосується володіння, користування і розпорядження ним. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачка не користується житлом понад один рік.

Outcome: approved