Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Позивач звернулась до суду з позовом, якими висунула вимогу про розірвання шлюбу із [PERSON] . Зокрема, позов умотивувала тим, що 16 липня 2008 році уклала із відповідачем шлюб, від якого вони мають п`ятеро неповнолітніх дітей. Позивач вказала, що на цей час спільно із відповідачем не проживає, між ними відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї, у той час, як відповідач має власні погляди на життя і будь - який дій, які б свідчили про його бажання підтримувати сімейне життя не вчиняє. За таких обставин, позивач просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який був зареєстрований 16 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №26. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15 березня 2021 року після отримання інформації за зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача - фізичної особи. Позиція учасників справи Позивач у судове засідання не з`явилась, про його дату час і місце повідомлена належно, надала письмову заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності. Паралельно позивач висловила позицію щодо підтримання своїх вимог. Відповідач до суду також не прибув, про розгляд справи був повідомлений належно, аналогічно позивачу надав до суду заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності, зокрема, позв визнав повністю, проти його задоволення не заперечував. Сторони одночасно вказали на відсутність у них потреби для надання строку для примирення. Установлені судом фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що склались між сторонами, із посиланням на докази, що додані до позовної заяви Тож, суд, перевіривши доводи і обгрунтованість заявлених позивачем вимог, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши з їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходив із такого. Як вбачається із оригіналу свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане 16 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області, сторони уклали шлюб цього ж дня, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис №26. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На цей час сторони шлюбні відносини припинили, проживають окремо, що визнано відповідачем. А із аналізу змісту обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, і які одночасно не заперечуються відповідачем, суд робить висновок, що у відносинах сторін відсутні ознаки, які притаманні сім`ї і подружжю, так як між ними відсутні порозуміння, повага і почуття любові. Сторони не бажають примирення. Та відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття ж 55 СК України встановлює обов`язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Крім того, за ст. 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання, мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Але кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин або до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Та як установив суд сторони шлюбні відносини між собою припинили і дій, які б свідчити про бажання примиритись не вчинили, а тому таке дає суду підстави вважати, що вони про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги, що притаманно сім`ї, не піклуються, внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер, а збереження такого шлюбу суперечитиме їх інтересам, оскільки стосунки між сторонами за установлених обставин не можливо сприймати як прийнятні для подружжя, із якими закон пов`язує виникнення відповідних прав та обов`язків. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому з урахуванням такого, проаналізувавши позиції сторін, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, оскільки такого роду сімейні відносини позбавляють їх можливості вільної реалізації прав, передбачених, зокрема, Сімейним кодексом України. За таких обставин, враховуючи відносини між сторонами у контексті позиції позивача, яку не заперечив і не спростував відповідач, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін, як подружжя, і збереження їх шлюбу, який носить формальний характер, суперечить їх же інтересам, а тому такий шлюб, згідно вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 СК України, підлягає розірванню, а позов, відповідно, задоволенню. При цьому, за правилами ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом він припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Згідно із правилом ч.1 ст. 142 ЦПК України, ураховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Решта судового збору підлягає стягненню із відповідача на користь позивача ( ч.1 ст. 141 ЦПК України). З цих мотивів,

Outcome: approved