Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

в жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказує, що їй та [PERSON], [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 11.09.2001 року. Відповідач з 2000 року в зазначеній квартирі не проживає, а також відсутні її особисті речі, перешкод у користуванні квартирою останній ніхто не чинив. Факт реєстрації [PERSON] в квартирі, яка належній позивачу квартирі, створює для неї перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном. Просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась за адресою зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак судові повістки повернуто до суду за закінченням терміну зберігання, що на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України дає суд висновок про їх належне повідомлення. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату та час судового розгляду справи повідомлені належним чином. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.09.2001 року, зареєстрованим Київським міським бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу за №4172 від 03.10.2001 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних долях належить квартира [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до довідки №100/39-1965 від 15.01.2018 про надання відомостей щодо реєстрації місця проживання [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). Факт відсутності відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтверджується актами-довідками №60 від 14.06.2017р., №196 від 21.07.2017р., №82 від 28.09.2017р., згідно яких остання в квартирі не проживає з 2000 року (а.с. 8-10). Факт реєстрації відповідача [PERSON] в квартирі, яка належить позивачу на праві власності, створює для неї перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Так, ч.4 статті 311 ЦК України гарантовано, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За правилами ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що відповідач у спірній квартирі не проживає тривалий час, не є власником даного жилого приміщення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Розподіл судових витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved