Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

В жовтні 2014 р.[PERSON].в інтересах малолітнього [PERSON],2010 р.н.,звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що відповідач [PERSON].є батьком їх спільного сина [PERSON],2010 р.н. З народження малолітній [PERSON]проживає з позивачкою,знаходиться на повному її утриманні,відповідач залишив сім*ю у 2011 р.і з цього часу проживає окремо від дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов*язків,з дитиною не спілкується,ніякої участі у її вихованні та розвитку не приймає,життям та здоров*ям не цікавиться,аліменти не сплачує, фактично всі батьківські обов*язки виконує позивачка. Між відповідачем та дитиною не виникло особистих зв*язків та почуття любові,дитина не знає рідного батька,відповідач живе своїм власним життям та подальшою долею дитини не переймається. Посилаючись на ці обставини,позивачка з підстав,передбачених ст.164,165 СК України просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] ,2010 р.н. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила,що з 2009 р.перебувала у шлюбі з відповідачем,який був розірваний рішенням суду у 2012 р.,має з відповідачем спільну дитину -сина [PERSON],2010 р.н.У 2011 р.відповідач пішов із сім*ї,залишивши сина з нею, з цього часу відповідач відносин з нею та сином не підтримує,ніякої участі у вихованні та розвитку сина не приймає,життям та здоров*ям сина не цікавиться,матеріально не утримує,фактично його покинув.Просить суд задовольнити позов та позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON],оскільки це відповідатиме інтересам дитини та дасть можливість позивачці одноособово вирішувати всі питання,які виникають у житті дитини. Прокурор вважає доведеним факт свідомого тривалого ухилення відповідача від участі у вихованні сина,який своєю сім*єю вважає позивачку,батька фактично не знає та не має до нього почуття любові,оскільки останній покинув його на вихованні матері,позбавлення відповідача батьківських прав повністю відповідатиме інтересам дитини. Відповідач [PERSON].в судове засідання не з*явився з невідомих причин,викликався відповідно до ст.74,76 ЦПК України шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем реєстрації,які отримав завчасно,про що у справі є поштове повідомлення. Підстав вважати причини неявки відповідача у судове засідання поважними не встановлено. Відповідно до ст.224 ЦПК України,суд розглянув справу без участі відповідача,який у судове засідання не з*явився без поважних причин,належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. За згодою позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник органу опіки та піклування Герасимчук В.В.в процесі розгляду справи підтримала позов про позбавлення батьківських прав відповідача,який тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов*язків відносно малолітнього сина,проживає окремо від дитини,з сином не спілкується,аліменти не сплачує. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши сторони та їх представників,оцінивши у сукупності надані письмові докази , суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. З матеріалів справи суд встановив,що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON],[INFO],який з народження проживає та зареєстрований з позивачкою за місцем реєстрації останньої в [ADDRESS]. Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини. Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім*ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов*язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров*я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При розгляді справи суд встановив,що відповідач з 2011 р. проживає окремо від дитини,без жодних поважних причин не приймає участі у вихованні дитини,з сином не спілкується без жодних перешкод для цього. Також відповідач не виконує свого обов*язку батька утримувати дитину і має заборгованість по аліментам за період з 03.10.2012 р.по 31.08.2014 р.у розмірі 14544 гр.64 коп.,про що надана довідка ВДВС. Як вбачається із висновків органу опіки та піклування від 19.11.2014 р.,малолітній [PERSON],2010 р.н.,проживає разом із позивачкою в [ADDRESS],яка самостійно займається його вихованням,утриманням,розвитком. Дитина не відвідує дошкільний навчальний заклад ,згідно довідки лікарняного закладу,знаходиться на диспансерному обліку на індивідуальному догляді матері. Відповідно до п. 2-4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини,жорстоко з ним поводяться,є хронічними алкоголіками чи наркоманами. Відповідно до роз*яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Встановлені судом обставини переконують у тому,що відповідач як батько малолітнього [PERSON] ,2010 р.н.,не виконує своїх обов*язків та свідомо ухиляється від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини,не створює умов для отримання сином освіти. Фактично між дитиною та батьком не виникло родинних стосунків,притаманних сім*ї,між ними немає почуттів любові,емоційного зв*язку. Дитина не відчуває потреби у батькові,оскільки з раннього віку покинута ним на вихованні матері та батька не пам*ятає. Відповідач ,після припинення шлюбних відносин з позивачкою, дитиною не цікавився, має інші інтереси та проживає окремо від дитини,намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов*язків не висловив,виховання дитини матір*ю та самоусунення від участі у житті сина є для нього зручним. Крім того,органом опіки при наданні висновку встановлено,що відповідач за місцем проживання зарекомендував себе з негативної сторони,сина не відвідує. Враховуючи тривалість часу,протягом якого відповідач без жодних об*єктивних перешкод не виконує своїх батьківських обов*язків відносно сина ,його небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про нього,суд прийшов до висновку,що винна поведінка батька відносно сина знайшла своє підтвердження доказами і до відповідача необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов*язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки батька відносно дитини та інших обставин справи. З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами. На підставі ст.ст. 10, 11, 57, 60, 76, 88, 169, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165 СК України, суд -

Outcome: approved