Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Виклад позиції позивача. У лютому 2018 року до суду звернувся [PERSON] із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначається, що 01.03.2015 року позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 212 00 дол. США у борг на термін до 13 березня 2015 року, про що відповідачем складено та надано письмову розписку. Також, у цей же день позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 208 00 дол. США у борг на термін до 01 квітня 2015 року, про що відповідачем складено та надано письмову розписку. Факт отримання коштів за вищевказаними розписками підтверджується також присутністю в день видачі розписок [PERSON] . З настанням строку виконання вказаних зобов`язань (13 березня 2015 року та 01 квітня 2015 року) відповідач не повернув позивачеві грошових коштів у розмірі 212 000 доларів США та 208\~000 доларів США, що є невиконанням взятих на себе зобов`язань за договорами позики. Контакту з позивачем відповідач уникає, будь-яких причин невиконання зобов`язання не повідомляє. За таких обставин, позивач просить стягнути із відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 212 000, 00 доларів США, що еквівалентно 5 910 560 грн., суму трьох процентів річних у розмірі 514 461 грн. 61 коп.; суму боргу за договором позики у розмірі 208 000, 00 доларів США, що еквівалентно 5 799 040 грн., суму трьох процентів річних у розмірі 489 025 грн. 89 коп., а всього 12 713 087 грн. 50 коп. Заперечення відповідача. Відзив відповідачем до суду не поданий, проте 11.10.2019 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення до заперечень проти задоволення позову про стягнення коштів за договором позики. У вказаних поясненнях представник повідомив, що згідно пояснень відповідача, 01.03.2015 року він не був у м. Києві, оскільки в цей день святкував зустріч випускників, що підтверджується фотогалереєю та повідомленням, опублікованими ним в соціальній мережі Фейсбук, де вказана дата 01.03.2015, тобто день написання розписок. Дана обставина виключає той факт, що під час написання розписок 01.03.2015 був присутній свідок [PERSON] та факт передання грошових коштів. Також, зі змісту переписки між позивачем та відповідачем в комп`ютерній програмі системи обміну миттєвими повідомленнями Facebook Messenger вбачається, що грошові кошти залучалися сторонами для придбання та продажі валюти, тобто участі в торгах на рину валюти з метою отримати заробіток на різниці цін. Зміст цієї переписки вказує на те, що між сторонами були не відносини позики, а здійснювалась спільна інвестиційна діяльність на ринку валют. Представник відповідача вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Інші процесуальні дії. Ухвалою суду від 07 березня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 29 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та представники позивача [PERSON] та [PERSON] доводи позову підтримали просили про задоволення позовних вимог. Позивач у судовому засіданні додатково пояснив, що надавав відповідачу деякі кошти «під проценти», і про це йдеться у переписці, що надана до суду. Проте заперечив будь-який зв`язок між позикою за розписками та змістом переписки. Відповідач та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що грошові кошти за вказаними розписками не передавались. Сторонами велась, так-би мовити, інвестиційна діяльність, де вони заробляли на різниці курсів валюти. Вважають, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними. Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до даних розписки від 01.03.2015 [PERSON] даною розпискою підтверджує, що отримав безпосередньо від [PERSON] грошову суму у розмірі 212\~000 дол. США, яку зобов`язаний повернути [PERSON] 13 березня 2015 року. Розписка написана в присутності [PERSON] , що підтверджує факт передачі грошей і добровільне написання без примусу та обтяжень. Підписано 01.03.2015 року [PERSON] (а.с. 10) Відповідно до даних ще однієї розписки від 01.03.2015 [PERSON] даною розпискою підтверджує, що отримав безпосередньо від [PERSON] грошову суму у розмірі 208 000 дол. США, яку зобов`язаний повернути [PERSON] 01 квітня 2015 року. Розписка написана в присутності [PERSON] , що підтверджує факт передачі грошей і добровільне написання без примусу та обтяжень. Підписано 01.03.2015 року [PERSON] (а.с. 11) Свідок [PERSON] у судовому засіданні розповіла, що чоловік ( [PERSON] ) повідомив, що [PERSON] хотів позичити кошти у великій сумі, тому чоловік попросив бути свідком цього. 01 березня 2015 року вони приїхали до офісу чоловіка у м. Києві на [ADDRESS] . Р. Окіпної, туди ж приїхав відповідач. [PERSON] передав [PERSON] гроші. Гроші передавались у чорному сміттєвому пакеті, в автомобілі відповідача, гроші позивач не перераховував. Розписки також написані в автомобілі на суму понад 400 тис. дол. США. Також пояснила, що це не спільні кошти подружжя, а чоловікові, оскільки вона ніде не працює, а шлюб зареєстрований 25 жовтня 2014 року. Скільки чоловік заробляє, свідок не знає, але знає, що він юрист і також працює в будівельній компанії. Допитаний як свідок позивач [PERSON] пояснив, що [PERSON] звернувся до нього із проханням позичити 420\~000 доларів США. Знає відповідача з дитинства, свідок навчався із його сестрою, були хороші стосунки із батьком [PERSON] Пояснив, що ніякої спільної бізнес діяльності із відповідачем не мав. Розписка була написана в Києві біля офісу позивача, в автомобілі, де також знаходилась дружина [PERSON] . При передачі гроші не перераховував, оскільки порахував їх вдома, гроші знаходились у чорному пакеті. [PERSON] пояснив, що гроші потрібні йому для якогось бізнес-проекту. Щодо походження грошей пояснив, що з 2002-2003 років займається підприємницькою діяльністю, займався будівельним бізнесом, все офіційно задекларовано. Позивач телефонував відповідачу щодо повернення позики, на що той обіцяв повернути, але не зробив цього. Допитаний як свідок відповідач [PERSON] пояснив, що знайомий з позивачем давно. У 2014 році свідок запропонував позивачу заробляти на продажі валюти і вони почали міняти валюту, гроші давав і позивач і свідок. Це була така спільна неофіційна діяльність. Останній раз позивач дав гроші вкінці 2014 року, після цього вже не було ніякого руху. Сторони порахували суму коштів, що мав повернути відповідач, і тому [PERSON] попросив написати розписку, про те що у них є певні фінансові відносини. Цей документ був формальністю. Розписка була написана десь вкінці березня 2015 року, на суму яку вказав позивач, він продиктував текст розписки і казав зазначити там свідком дружину, бо так потрібно згідно закону. На наступний день позивач сказав, що він вирахував неправильну суму, і потрібно переписати розписку. Відповідач під`їхав додому до позивача і написав іншу розписку, позивач запевнив, що знищить першу розписку. Свідок повідомив, що ці кошти не були взяті в борг, а це була спільна справа. Також повідомив, що дати написання розписок вигадані, а 01.03.2015 року свідок був на зустрічі випускників. Свідок вважає, що винен позивачу близько 100\~000 доларів США, але не за розписками. Написання розписок пояснив тим, що між сторонами були довірливі стосунки. На даний час заборгованість свідок не може повернути, бо не має таких коштів. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. При розгляді даної справи, на підставі досліджених доказів установлено, що між сторонами укладений усний договір позики грошових коштів, підтвердженням чого є розписки від 01.03.2015 року, власноручно написані відповідачем [PERSON] . Факт написання розписок відповідач не заперечував. Проте, заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що між сторонами були відносини щодо інвестиційної діяльності, тому на підтвердження суми коштів, на прохання позивача, відповідачем написана розписка на суму 208\~000 дол. США, а пізніше інша розписка на суму 212\~000 дол. США, яку також обрахував позивач. Першу розписку позивач обіцяв, що знищить. На підтвердження вищевказаних обставин відповідач надав до суду «скріншоти» переписки між сторонами у комп`ютерній програмі « [INFO] », які датовані січнем 2015 року. Проте, проаналізувавши надану до суду переписку, неможливо встановити зв`язок змісту повідомлень [PERSON] зі змістом розписок, які датовані 01.03.2015. Більше того, зміст переписки ніяк не спростовує обставини, зазначені в розписках щодо дати взяття коштів, суми боргу та дати повернення позики. Відповідач також вказує на те, що дата написання розписки не відповідає дійсності, оскільки 01.03.2015 року він був на святкуванні зустрічі випускників, що підтверджується фотографіями та повідомленням, опублікованим ним у мережі Фейсбук, де вказана дата 01.03.2015 року. Разом з тим, такі аргументи відповідача не спростовують дати написання розписок та взяття у цей день грошей у позику в [PERSON] , оскільки перебування [INFO] на святкуванні у м. Бориспіль, не виключає можливості бути в цей день в якийсь період часу також у м. Києві. Крім того, відповідно до положень статті 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Отже, покази відповідача, як свідка, про те, що він не отримував грошей за розписками від 01.03.2015 року, не є належним та достатнім доказом таких обставин, виходячи з положень статті 1051 ЦК України. Таким чином, належних та допустимих доказів щодо іншої правової природи розписок від 01.03.2015 року відповідач до суду не надав та не спростував обставин, які зазначені ним в розписці власноручно. Відповідач не підтвердив також своїх аргументів про те, що грошові кошти насправді ним не були одержані від позикодавця. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] коштів за договором позики є доведеними. Щодо валюти заборгованості. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Саме такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц. Отже, суд приходить до висновку про стягнення коштів за договором позики у розмірі 212\~000 дол. США та 208\~000 дол. США. Щодо стягнення 3 процентів річних. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином, враховуючи те, що період прострочення виконання зобов`язання за першою розпискою (сума 212\~000 доларів США) з 14.03.2015 по 05.02.2018 року (кількість днів 1060), то 3% річних становить 18\~452, 71 дол. США. За іншою\~розпискою (сума\~208\~000\~доларів США) період прострочення виконання зобов`язання з 02.04.2015 по 05.02.2018 року (кількість днів 1041), тому 3% річних становить 17\~779,73 дол. США. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду (постанова від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц) зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Таким чином, враховуючи те, що сума позики, отримана в іноземній валюті, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача суми боргу та 3% річних в іноземній валюті (долар США) без зазначення гривневого еквіваленту. Щодо судових витрат. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Із матеріалів справи вбачається, що звертаючись із даними вимогами, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8 810 грн., що підтверджується оригіналами відповідних квитанцій. (а.с. 7). Отже, виходячи із положення ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України та враховуючи те, що позов щодо стягнення заборгованості в іноземній валюті підлягає задоволенню у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 8 810 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial