Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 січня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт тривалістю 200 годин. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 5726 гривень 12 копійок на відшкодування витрат на лікування, 920 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 20000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а всього 26646 гривень 12 копійок. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03 серпня 2020 року вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 січня 2020 року в частині вирішення цивільного позову скасовано, призначено у цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду залишено без змін. Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2020 року позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 6276,12 гривень в рахунок відшкодування витрат на лікування; 920 гривень в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з відшкодуванням матеріальної шкоди; 20000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позов [PERSON] до [PERSON] в частині відшкодування втраченого середнього заробітку потерпілим - залишено без розгляду. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року рішення Світловодського міськрайонного суду від 11 листопада 2020 року скасоване в частині залишення позову про відшкодування втраченого середнього заробітку без розгляду, справу в цій частині направлено для продовження розгляду позову по суті до суду першої інстанції. У позовній заяві від 28 січня 2019 року позивач [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] заробіток(дохід) втрачений потерпілим у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 38971 гривню. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період з 07 листопада по 16 листопада 2018 року та з 30 листопада по 12 грудня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні, всього 23 дні, внаслідок спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] . [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, при цьому сплачує єдиний податок і відповідно не веде детального бухгалтерського та податкового обліку, що унеможливлює точно вирахувати із валового доходу чистий прибуток. Відповідно сума втраченого заробітку обраховано згідно даних органу доходів і зборів за попередній рік, у 2017 році сукупний дохід становив - 609987,92 гривні, відповідно за один місяць - 50832,32 гривень, за 23 дні - 38971 гривня. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, та просив стягнути з відповідача 38971 гривню в рахунок відшкодування втраченого середнього заробітку потерпілим. Відсутність розмежування валового доходу та чистого прибутку приватним підприємцем [PERSON] унеможливлює у будь-який інший спосіб обрахувати розмір втраченого середнього заробітку, ніж той який вказаний у позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, посилаючись на те, що середній заробіток та валовий дохід від зайняття підприємницькою діяльністю є різними поняттями і ототожнювати їх взагалі не можливо. [PERSON] займається реалізацією побутових приладів і відповідно у валовий дохід включено вартість придбаних товарів. Чистий дохід, з якого міг бути чітко обрахований втрачений середній заробіток, це різниця між валовим доходом та витратами на придбання товару. Позивачем до суду не надано належного розрахунку прибутків від зайняття підприємницькою діяльністю, що в свою чергу унеможливлює обрахування втраченого заробітку. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позов [PERSON] про відшкодування втраченого середнього заробітку потерпілим задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Дійсно вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 січня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч.2 ст.125 КК України, який залишено без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03 серпня 2020 року, за виключенням вирішення цивільного позову потерпілого. В цій частині призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства(т.2 а.с.109-117, 214-222). Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2020 року позов [PERSON] до [PERSON] в частині відшкодування втраченого середнього заробітку потерпілим - залишено без розгляду. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року рішення Світловодського міськрайонного суду від 11 листопада 2020 року скасоване в частині залишення позову про відшкодування втраченого середнього заробітку без розгляду, справу в цій частині направлено для продовження розгляду позову по суті до суду першої інстанції. Відповідно до статті 1198 ЦК України, розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, на підставі даних органу державної податкової служби. Розмір доходу, втраченого фізичною особою обчислюється виходячи з розміру доходу, який потерпілий мав до ушкодження здоров`я у сумах, нарахованих до вирахування податків. Тобто статтею 1198 ЦК України чітко визначено, що дохід фізичної особи-підприємця це чистий прибуток + нараховані податки, при цьому до доходу не включаються витрати на здійснення підприємницької діяльності в тому числі і витрати на придбання товарів. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що доходи це\~загальна сума доходу платника податку від\~усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в\~грошовій, матеріальній або нематеріальній формі. Валовий доход включає загальні доходи від реалізації товарів (робіт, послуг). Прибуток\~це різниця, на яку доходи перевищують пов`язані з ними витрати. Позивач у своєму позові просить суд стягнути з [PERSON] на його користь саме втрачений середній заробіток за час лікування, що у даному випадку є тотожним поняттям прибутку від зайняття підприємницькою діяльністю. Відмовляючи в\~задоволенні позову, суд виходить не з тих підстав, що взагалі відсутні підстави для відшкодування втраченого середнього заробітку [PERSON] , а саме з тих підстав, що без наявності відомостей про його прибуток за 2017 рік, визначити середній заробіток, за період непраздатності в період лікування, протягом 23 днів у листопаді та грудні 2018 року, не можливо.

Outcome: dismissed