Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

В вересні 2015 р. Позивач звернувся до суду з позовом до Центрального відділу ДВС Миколаївського МУЮ про скасування арешту, накладеного постановою державного виконавця Центрального ВДВС [PERSON] від 07.11.2013 року на все рухоме та нерухоме мано , що йому належить , та зобовязати відповідача припинити обтяження . Справу передано судді Гуденко О.А. 10 грудня 2015 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що в червні 2014 року постановою державного виконавця повернуто стягувачеві виконавий лист , виданий Центральним районним судом м.Миколаєва 05 травня 2011 року про стягнення заборгованості у сумі 10 099,94 грн. - на підставі ст. 50, п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження . Оскільки річний строк предявлення виконавчого листа до виконання минув, він звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту, на що йому було відмовлено та порекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 08 лютого 2016 року до участі в справі залучено у якості третьої особи стягувача за даним виконавчим провадженням ПАТ «УСК «Гарант-Авто» , яке є правонаступником ВАТ УСК «Дженералі Гарант» . Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив про задоволення позову. Представник відповідача в минулому судовому засіданні відніс вирішення питання на розсуд суду. Представник третьої особи неодноразово повідомлявся судом належним чином за місцем реєстрації юридичної особи, до суду не зявився, про причини неявки суду не повідомив, письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог не надав. Вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Відповідно до виконавчого листа № 2-645\\11 , виданого 05 травня 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва, з [PERSON] стягнуто заборгованість у розмірі 10099 грн. 94 коп. на користь ВАТ УСК Дженералі Гарант , вул. Наваринська,13А м.Миколаїв. Постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС Миколаївського МУЮ за заявою стягувача , поданою 10.10.2013 року, 11 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа. 05 листопада 2013 року стягувач повідомив відповідача про зміну банківських реквізитів. Постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС Миколаївського МУЮ 07 листопада 2013 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] , заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. Постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС Миколаївського МУЮ від 10 червня 2011 року повернуто стягувачеві зазначеного виконавчого листа на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження , оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. 30 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про скасування арешту. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час видачі виконавчого листа та діє на час вирішення справи , виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження»,строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони. Серед підстав закінчення виконавчого провадження, встановлених цим Законом, при яких державним виконавцем одночасно скасовується арешт, накладений на майно боржника, відсутні підстави, визначені ст. 47 цього Закону. Разом з тим, ст. 60 ЗУ Про виконавче провадження не виключає можливості зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документу стягувачеві. Так, відповідно до зазначеної статті Закону, у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Ч.2 ст. 60 цього Закону встановлено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Як вбачається з пояснень сторін та матеріалів цивільної справи , стягувач з часу повернення йому виконавчого листа, адже сплинуло більше року, що встановлено для повторного предявлення виконавчого документу до примусового виконання, жодних дій для повторного його предявлення не вчинив. Заперечень суду не надав, доказів, які б спростували твердження позивача, суду не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі ст. 321, 392 ЦК України. Разом з тим , наслідки зняття арешту з майна боржника за рішенням суду прямо передбачені законом і додатковому судовому захисту не підлягають. Отже у задоволенні вимог позову про покладення на відповідача обов'язку вчинити дії, необхідні для державної реєстрації припинення обтяження рухомого та нерухомого майна слід відмовити за їх передчасністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати сплачені при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial