Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

В грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», яким просив визнати припиненими зобов'язання по кредитному договору та договору іпотеки, стягнути з відповідача на його користь витрати по оплаті правової допомоги та судового збору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 23.05.2008 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № VIGWGA0000001010, згідно якого він отримав кредит в розмірі 55250 гривень. З метою забезпечення зобов'язання по поверненню кредиту між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки від 23 травня 2008 року. Предметом іпотеки був житловий будинок [ADDRESS] В жовтні 2010 року [PERSON] виплатив заборгованість по кредитному договору в повному обсязі, про що йому було видано відповідну довідку. Однак, в лютому 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 11012,87 грн. Рішенням Крижопільського районного суду від 02 червня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено в задоволенні вказаного позову в зв'язку з виконанням [PERSON] свого зобов'язання по кредитному договору. Нарахування банком боргу в сумі 11012,17 грн. суд визнав безпідставним. В жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою, в якій просив припинити кредитний договір та договір іпотеки в зв'язку із виконанням основного зобов'язання, та скасувати обтяження його житлового будинку. Однак, ПАТ КБ «Приватбанк» повідомив йому, що не зважаючи на рішення суду про незаконність вимог банку по нарахуванню боргу, борг за ним рахується, а тому він зобов'язаний його сплатити. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, однак підстав з яких не визнав позов суду не навів. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 23.05.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № VIGWGA0000001010, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 55250 гривень з терміном повернення до 23.05.2013 року (а.с. 7-9). В забезпечення виконання зобов'язання між сторонами було укладено договір іпотеки від 23 травня 2008 року. Предметом іпотеки був житловий будинок № 3 по вул. Сонячна в смт. Крижопіль, Вінницької області, належний [PERSON] (а.с. 11-13). У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані прострочені збитки. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 01.11.2010 року виданої [PERSON], останнім погашена заборгованість по кредитному договору № VIGWGA0000001010 від 23.05.2008 року (а.с. 10). Рішенням Крижопільського районного суду від 02 червня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено в задоволенні його позову до [PERSON] про стягнення заборгованості, в зв'язку з виконанням [PERSON] свого зобов'язання по кредитному договору. Нарахування банком боргу в сумі 11012,17 грн. суд визнав безпідставним (а.с. 14, 15). В зв'язку з чим суд вважає, що заборгованість по погашенню кредиту позивачу відповідачем в розмірі 11012,17 грн. була нарахована безпідставно. У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту статей 526 та 599 ЦК України, зобов'язання вважається виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства. А відповідно до ч. 1 ст. 559, ч. 1 ст. 593 ЦК України з припиненням основного зобов'язання, забезпеченого заставою або порукою, припиняється порука і право застави. Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Суд вважає, що позивачем виконані умови кредитного договору № VIGWGA0000001010 від 23.05.2008 року, наданий кредит погашений в повному обсязі і додаткові нарахування не мають під собою правових підстав. Тому і договір іпотеки припинив свою дію. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] Посилання позивача на стягнення з відповідача на його користь потрачені кошти за надану правничу професійну допомогу нічим не підтверджені, тому не можуть бути прийняті судом, а відтак суд відмовляє в стягненні з відповідача витрат за надання правової допомоги. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial