Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

В грудні 2012р. позивач ПАТ «Брокбізнесбанк», який є правонаступником всіх прав та обов'язків АБ «Брокбізнесбанк», звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29 серпня 2008р. між позивачем та відповідачкою було укладено договір про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку №001000000023624 (далі по тексту - договір). В подальшому, 05 вересня 2008р. між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якої позивач надав відповідачці грошові кошти у вигляді кредитної лінії з лімітом у сумі 200000,0 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14% річних та на строк з 05 вересня 2008р. по 04 вересня 2011р. 26 квітня 2010р. за заявою відповідачки було укладено додаткову угоду №2 до договору, умовами якої було визначено, що позивач надав відповідачці кредит у розмірі 170000,0 грн., на строк з 26 квітня 2010р. по 25 квітня 2014р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14% річних на споживчі цілі. Відповідачка свої зобов'язання за договором належним чином не виконує, щомісячні платежі за договором і в термін, встановлений договором, не здійснюються, решта заборгованості не повертається. Станом на 19 грудня 2012р. заборгованість відповідачки становить 46812,47 грн. та складається з: 33675,99 грн. - заборгованість за основним зобов'язанням; 2004,22 грн. - неустойка за невиконання основного зобов'язання; 10581,80 грн. - заборгованість за простроченими процентами; 550,46 - неустойка за простроченими процентами. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2013р. позов було задоволено в повному обсязі та стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №001000000023624 від 29 серпня 2008р. у розмірі 46812,47 грн та судовий збір у розмірі 468,13 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015р. вищевказане рішення суду було скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку. В судовому представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити. Представник відповідачки проти позову заперечував з підстав, викладених у поясненнях, зазначивши, що позивачем невірно обраховано розмір заборгованості. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 29 серпня 2008р. між сторонами було укладено договір (а.с. 9-13), відповідно до п. 1.1 цього договору позивач видав відповідачу платіжну картку миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE із строком дії 2 роки та відкрив спеціальний картковий рахунок [NUMBER] в гривні. 05 вересня 2008р. між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору, відповідно до умов якої сторони домовились, що спеціальний картковий рахунок, відкритий за умовами договору, обслуговується за кредитною схемою. На умовах, визначених вказаною угодою позивач надав відповідачці грошові кошти у вигляді кредитної лінії з лімітом у сумі 200000,0 грн., на строк з 05 вересня 2008р. по 04 вересня 2011р., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14% річних на споживчі потреби. Крім того, судом встановлено, що між сторонами 26 квітня 2010р. було укладено додаткову угоду №2 до договору, умовами якої було визначено, що позивач надав відповідачці грошові кошти у розмірі 170000,0 грн., на строк з 26 квітня 2010р. по 25 квітня 2014р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14% річних на споживчі цілі. Часткове використання кредиту не допускалось (п. 1 додаткової угоди №2). Пунктом 3 додаткової угоди №2 визначено, що сукупна вартість кредиту визначена додатком №1, який є невід'ємною частиною вказаної угоди. Відповідно до п. 5 додаткової угоди №2 проценти за користування кредитом нараховуються банком починаючи з дати фактичного використання кредитних коштів. Згідно п. 14 додаткової угоди №2 у разі несплати власником рахунку 2 (двох) платежів за цією угодою, що йдуть підряд, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, і відповідно власник рахунку зобов'язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в сумі, яка зафіксована на дату несплати другого платежу. Згідно із розрахунком заборгованості за договором станом на 19 грудня 2012р. заборгованість відповідачки становить 46812,47 грн. та складається з: 33675,99 грн. - заборгованість за основним зобов'язанням; 2004,22 грн. - неустойка за невиконання основного зобов'язання; 10581,80 грн. - заборгованість за простроченими процентами; 550,46 - неустойка за простроченими процентами. Відповідно до п. 17 додаткової угоди №2 банк має право вимагати розірвання договору, дострокового повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, а також вимагати відшкодування збитків банку в випадку невиконання чи неналежного виконання власником рахунку своїх зобов'язань за договором та за цією додатковою угодою. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Враховуючи, що протокольну ухвалу суду про проведення взаємозвірки розрахунків стороною позивача виконано не було, а також беручи до уваги розрахунок сторони відповідачки, суд приходить до висновку про неправомірне не зарахування позивачем боргу в сумі 0,67 грн. із заробітної плати відповідачки щомісячно з 03 травня 2011р. по 03 березня 2012р., що призвело до завищення суми основного боргу в сумі 6,70 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а у відповідності до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009р враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК) рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, однак позивачем не доведено розмір та період розрахунку неустойки за простроченим основним зобов'язанням; заборгованості за несплаченими процентами; розрахунку неустойки за простроченими процентами, а тому суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за основним зобов'язанням за винятком вказаного вище завищення суми основного боргу в сумі 6,70 грн., тобто в розмірі 33669,29 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 336,69 грн.

Outcome: partial