Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Виконавчий комітет Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області у лютому 2020 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON] . У зв`язку із тим, що 08.03.2018 року дитину було залишено без нагляду протягом невизначеного часу, чим було створено загрозу її життю та здоров`ю, дитину було направлено до Комунального закладу «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 08.04.2019 року відмовлено у задоволенні позовної заяви Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] та попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON] , та покладено на орган піки та піклування виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків відносно дитини протягом одного року. 24.05.2019 року відповідач [PERSON] забрав свого малолітнього сина [PERSON] додому, а вже 29.05.2019 року сусіди відповідача повідомили орган опіки та піклування про те, що малолітній [PERSON] перебуває без догляду. Зі слів мешканців смт. Комишуваха, на наступний день після повернення сина в родину, [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями, за всі дні перебування дитини вдома батька тверезим ніхто не бачив. 30.05.2019 року комісія ради опіки та піклування виїхала до місця проживання [PERSON] та виявила, що в будинку перебуває брудний і голодний [PERSON] та його батько зі своїми товаришами в сильному алкогольному сп`янінні. У зв`язку із зазначеним було вирішено направити дитину до Комунального закладу «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради. 13.11.2019 року комісія органу опіки та піклування повторно виїхала до місця проживання відповідача для обстеження житлово-побутових умов, однак було виявлено відповідача у стані алкогольного сп`яніння, який не допустив комісію в будинок, вказуючи, що в будинку не прибрано. Викладені обставини у сукупності свідчать, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є підставо для позбавлення його батьківських прав. Ухвалою суду від 27.02.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву та просив її задовольнити, пославшись на факти та доводи, викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на факти та доводи, викладені у письмовому відзиві на позов, які в узагальненому виді зводяться до такого. Належним позивачем у даній справі щодо позбавлення батьківських прав є Служба у справах дітей Оріхівської райдержадміністрації Запорізької області, а не Виконавчий комітет Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області. Позивачем з метою створення у суду хибного явлення про відповідача як про асоціальну людину включено обставини та відповідні докази про події до 24.05.2019 року, які вже були предметом судового розгляду та яким надана правова оцінка у цивільній справі № 323/3533/18. Акт обстеження від 30.05.2019 року, копія якого додана до позовної заяви, спростовується доданими до відзиву фотодокументами. Висновок опікунської ради від 27.11.2019 року, копія якого долучена до позовної заяви, та його розгляд і затвердження є вкрай формальними. Більшість доданих до позовної заяви документів містить висновки самих учасників справи, а не первісні докази. Про те, що доля дитини небайдужа відповідачу, свідчить той факт, що в жовтні 2017 року сам [PERSON] , а не орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області про позбавлення батьківських прав матері дитини [PERSON] (Справа № 323/2760/17). Емоційний зв`язок батька та дитини не втрачений. Відповідач відвідує сина в реабілітаційному центрі, дитина ставиться до нього з любов`ю. Батьку дитини важко самому утримувати та доглядати дитину, але це ніяким чином не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Жодний наданий позивачем доказ не доводить, яким чином за наявності інших заходів впливу та (або) соціальної допомоги, яких можливо вжити, позбавлення батьківських прав буде якнайкраще захищати права дитини та відповідати її інтересам. В позовній заяві не зазначено, чи вичерпані всі заходи соціального супроводу родини та які саме, для того, щоб вдатись до крайнього заходу впливу на батька. При вирішенні питання про стягнення аліментів слід звернути увагу на те, що відповідач перебуває на обліку в центрі зайнятості населення як безробітний, та є особою, обмеженою у праці у зв`язку із отриманням захворювання під час несення військової служби. Крім цього відповідач, допитаний за його згодою як свідок, вказав, що з лютого 2020 року він не вживає спиртні напої, заробляє на життя тимчасовими заробітками. В травні 2019 року він забрав дитину додому, однак у зв`язку із тим, що дитину не було з ким залишити, він не зміг вийти на роботу, тому звільнився. Перебуваючи біля магазину в смт. Комишуваха він побачив жінку, яка попросила у нього грошей і він запропонував їй доглядати за його дитиною, запросив її додому. Однак вона почала вживати алкоголь у нього вдома, тому він її вигнав. Вважає, що дитині буде з ним краще, він намагатиметься знайти роботу та влаштувати дитину до дитячого садочка. Наразі він говорив із сусідками літнього віку, які погодилися у разі потреби допомогами йому з дитиною. Під час обстеження його помешкання комісією органу опіки та піклування в травні 2019 року він не був у стані сп`яніння, а лише спав на дивані, так як втомився після роботи. Щодо осіб, які крім нього перебували у будинку, не зміг надати зрозумілої відповіді. Представники третіх осіб підтримали позовні вимоги, вказавши, що відповідач не може вказати, яким чином він буде забезпечувати належний догляд та харчування дитини. За весь час слухання справи він навіть не знайшов постійної роботи. Вважають, що в інтересах дитини буде позбавлення відповідача батьківських прав. Судом було заслухано думку малолітнього [PERSON] , який вказав, що йому хочеться жити із татом. Пояснив, що коли жив із батьком, то він часто залишався один вдома, без нагляду катався на велосипеді та ходив до річки. Крім цього вказав, що йому подобається в закладі, де він зараз перебуває, його готують до школи, в нього там є друзі. На запитання суду, чи може статися таке, що після повернення до батька він знову захоче повернутися до закладу, малолітній [PERSON] вказав, що таке можливо. Суд, вислухавши сторін, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши думку малолітньої дитини [PERSON] , аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області 22.03.2016 року (а.с.4). Рішенням виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 17.07.2018 року № 211 було затверджено Висновок ради опіки та піклування при Виконавчому комітеті від 27.06.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до його сина [PERSON] (а.с.5-6). Підставою для такого рішення стало звернення мешканців вулиці Свободи смт. Комишуваха про перебування без догляду малолітнього [PERSON] та виявлення дитини самого вдома в наляканому стані, який замерз та плакав. Дитину було вилучено до Комунального закладу «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Згідно з інформацією про перебування малолітнього [PERSON] у КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 13.03.2018 року за №01-14/155, дитина доставлена у заклад у занедбаному стані. Зовнішній вигляд хлопчика був неохайним, одяг брудний. На внутрішній стороні правого стегна слід від опіку. По всій голові сліди, схожі на лишай. На правому стегні великий синець (несвіжий). В ході первинної психолого-педагогічної діагностики з`ясовано, що рівень пізнавальних здібностей недостатній, але за умови систематичних розвиваючих занять можливо покращити рівень пізнавальних здібностей дитини. Дитина мала високий рівень емоційної напруги та стурбованості (а.с.9). Як свідчить лист про надання інформації КЗ «Дошкільний навчальний заклад «Казка» від 23.05.2018 року №18, малолітній [PERSON] відвідував даний заклад з вересня 2017 року по березень 2018 року, за весь період дитина відвідала заклад 33 дні (а.с.10). Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 08.04.2019 року відмовлено у задоволенні позовної заяви Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] та попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON] , та покладено на орган піки та піклування виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків відносно дитини протягом одного року (справа № 323/3533/18). Жодна із сторін не надала до матеріалів справи копію вказаного рішення суду, однак і у позовній заяві, і у відзиві на позов йде посилання на вказане рішення. Дане рішення наявне в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та набрало законної сили. Згідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 30.05.2019 року комісія ради опіки та піклування при Виконавчому комітеті Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області склала акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] . Під час обстеження встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] та його син [PERSON] , 2014 р.н., якого повернуто в родину 24.05.2019 року. Вхідні двері до будинку відчинили сторонні особи в сильному алкогольному сп`янінні. В кухні за столом сиділи невідомі чоловік та жінка, які представитись не забажали, сказали, що вони знайомі [PERSON] , який їх запросив. На столі, крім їжі, стояло три чарки з налитим спиртним. Також на столі стояла повністю наповнена недопалками попільничка. В кухні скрізь на підлозі та підвіконні розкидані недопалки та пусті пляшки з-під пива та горілки. [PERSON] перебував у залі, грався іграшками. Хлопчик розповів, що він цього дня ще не їв, також напередодні не вечеряв. В цей час батько спав в спальні на ліжку зі своєю знайомою. [PERSON] прокинувся в нетверезому стані та пояснив, що таку пиятику влаштував з благою метою, щоб знайти матір для свого сина. [PERSON] було запропоновано швидко прибрати в будинку, випровадити своїх нетверезих товаришів та привести себе в належний стан, але у зв`язку із сильним сп`янінням товаришок, виставити їх за межі двору та будинку не вдалося. З огляду на те, що батько [PERSON] та його друзі були в стані алкогольного сп`яніння, а дитина [PERSON] був голодний, в брудному одязі та не митий, для повноцінного життя та розвитку дитини належні умови не створено, [PERSON] було вирішено повернути до КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини від неадекватного стану батька та невідомих людей в стані сильного алкогольного сп`яніння (а.с.16). Згідно з інформацією про перебування малолітнього [PERSON] у КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 01.11.2019 року за №01-15/605, вперше [PERSON] перебував у центрі з 08.03.2017 року по 24.05.2019 року (1 рік 2 місяці). 24.05.2019 року дитина була повернута батькові. Вже через шість днів малолітній [PERSON] знову був доставлений до закладу. За час перебування дитини в Центрі вдруге (4 місяці), батько лише двічі відвідав дитину, зовні виглядав схудлим. З його слів, до дитини не приїздив, бо хворів. 09.09.2019 року приїхав, спілкувався кілька хвилин, та сказав, що треба на процедури в ЦРЛ (а.с.18). 26.11.2019 року комісія ради опіки та піклування при Виконавчому комітеті Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області склала акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] . На момент обстеження [PERSON] на вигляд перебував в стані алкогольного сп`яніння, в житлове приміщення для обстеження житлово-побутових умов проживання комісію не впустив, мотивуючи це тим, що в оселі не прибрано (а.с.17). Рішенням виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 27.11.2019 року № 209 було затверджено Висновок ради опіки та піклування при Виконавчому комітеті від 27.11.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до його сина [PERSON] (а.с.12-15). В листі КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 06.04.2020 року, надісланому на адресу суду, зазначено, що за час перебування малолітнього [PERSON] в Центрі з 30.05.2019 року по 06.04.2020 року батько [PERSON] лише три рази відвідав дитину в закладі (09.09.2019 року, 04.10.2019 року та 07.02.2020 року), не телефонував та не цікавився успіхами дитини та здоров`ям (а.с.46). З фототаблиці, доданої до відзиву на позовну заяву, видно, що [PERSON] проживає в житловому будинку, в якому є кухня, кілька житлових кімнат, санвузол, наявні м`які меблі, телевізор, іграшки для дитини та пральна машина (а.с.70-78). Згідно до виписки від 1999 року із свідоцтва про хворобу, [PERSON] отримав захворювання при виконанні обов`язків військової служби, та має обмеження в праці (а.с.79-80). З 29.05.2020 року відповідач перебуває на обліку в Оріхівській районній філії Запорізького ОЦЗ як безробітний, про що свідчать відповідні довідки. Відповідно до характеристик на [PERSON] , виданих 22.05.2020 року та 09.09.2020 року Виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, матеріали на адміністративну комісію та скарги від мешканців села відносно відповідача не надходили. [PERSON] є учасником бойових дій в Афганістані. [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога в КНП «Оріхівська БЛІЛ» не знаходиться, що підтверджується довідкою від 29.07.2020 року. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ч.2, ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частинами 3 і 4 ст.164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно до ч.1, ч.3 ст.170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічними висновками керувався КЦС ВС й у постановах від 28.11.2018 року № 718/337/17 та від 16.01.2019 року № 465/3694/14-ц. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. З пояснень малолітнього [PERSON] встановлено, що він залишався сам вдома, без нагляду катався на велосипеді та ходив до річки, що з урахуванням віку дитини на той час є неприпустимим, оскільки могло привести до непоправних наслідків. Крім цього, дитина допускає, що може знову захотіти повернутися до Центру, що свідчить про те, що під час знаходження його з батьком мали місце негативні моменти, які впливали на психіку дитини та на його нормальний психічний розвиток. На запитання суду, що йому не подобалось під час проживання з батьком, хлопчик сказав, що йому щось не подобалось, однак що саме він не сказав, а лише опустив очі. З пояснень відповідача також встановлено, що він привів додому малознайому йому жінку, якій збирався довірити свою малолітню дитину, що також викликає у суду занепокоєння з приводу усвідомлення відповідача щодо наслідків таких дій. Проаналізувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач не забезпечив своїй дитині належні умови для проживання та виховання, не дбає про гігієну дитини та стан його здоров`я, що підтверджується тим, що 30.05.2019 року дитина була виявлена в брудному одязі, не мита та голодна. Перебування відповідача та його знайомих у стані алкогольного сп`яніння в будинку, де проживає малолітня дитина, могло нести загрозу для дитини. При цьому суд бере до уваги, що питання неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків вже було предметом судового розгляду, та його було попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON] , однак після повернення дитини додому відповідач знову допустив нехтування своїми обов`язками по догляду за дитиною, допустивши створення ситуації, яка описана в акті обстеження житлово-побутових умов проживання від 30.05.2019 року. Після поміщення малолітнього [PERSON] до Центру у травні 2019 року, контрольною перевіркою належного відповідачу будинку у листопаді 2019 року зафіксовано, що відповідач знову перебував у стані алкогольного сп`яніння та не допустив комісію в будинок, посилаючись на те, що там не прибрано. Те, що відповідач безвідповідально ставиться до здійснення своїх батьківських обов`язків підтверджується також тим, що під час розгляду справи відповідач постійно лише вказував про намір знайти роботу та особу, яка б допомагала у догляді за дитиною, однак за весь період розгляду справи з лютого 2020 року по жовтень 2020 року відповідач так і не працевлаштувався, а лише звинувачував державні органи у тому, що йому ніхто не допомагає. Таким чином, суд, виходячи з аналізу викладених обставин справи, тривалості існування негативної для розвитку дитини обстановки, відсутності змін у ставленні батька до виконання своїх обов`язків, вважає, що розлучення його з дитиною у даному разі є необхідним в інтересах самої дитини з метою забезпечення дитині належних умов проживання, навчання і медичного догляду та недопущення страждань дитини через відсутність піклування та неповноцінного виховання. Однак враховуючи, що відповідач сам виховує дитину, проявляє до сина інтерес та сім`я відповідача не є явно неблагополучною, суд вважає, що позбавлення батьківських прав на даний час є недоцільним заходом та відповідачу необхідно надати час для впорядкування свого життя та створення необхідних умов для виховання та розвитку дитини. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування тимчасового заходу у вигляді відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав, який здійснюється на підставі статті 170 СК України в якнайкращих інтересах дитини з метою охорони її фізичного та психічного здоров`я, забезпечення нормального розвитку та права на освіту, а не позбавлення батьківських прав, що є крайнім заходом. Залишення дитини з відповідачем є небезпечним для життя, здоров`я і морального виховання дитини з огляду на те, що дитина часто залишалася вдома сама та крім цього, відповідач дозволяв собі вживати алкогольні напої в присутності дитини, що зафіксовано актом від 30.05.2019 року. Тому відібрання дитини від батька є виправданим і пропорційним, оскільки цього потребують інтереси дитини на зростання у безпечному середовищі. Розлучення батька з дитиною не перешкоджає батьку відвідувати дитину у закладі, де вона перебуває, тому сімейні зв`язки не будуть розірвані. Також суд зауважує, що відповідач матиме право звернення до суду з позовом про повернення йому дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини його батьком (зміна ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання та догляду за дитиною, забезпечення належного матеріального забезпечення дитини). Тому природнє бажання відповідача виховувати свою дитину може бути поновлене за певних умов. Суд не погоджується із думкою представника відповідача щодо того, що Виконавчий комітет Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області не є належним позивачем у справі, оскільки згідно до ч.1 ст.56 Цивільного кодексу України, органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, а статтею 165 Сімейного кодексу України правом на звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав наділені, в тому числі і органи опіки та піклування. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов`язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, суд при визначенні розміру аліментів враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.4 ст.170 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Частиною 2 ст.193 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Суд, враховуючи досліджені письмові докази, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі по 1/4 частині всіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, зі стягненням їх на користь закладу, в якому перебуває дитина. На підставі викладеного та

Outcome: partial