Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Відповідно до наказу КП «Київпастранс» від 17.12.2018 №689-к [PERSON] було прийнято на роботу на посаду заступника начальника служби з безпеки руху з КП «Київпастранс». На основі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету КП «Київпастранс» від 19.12.2019 року [PERSON] було видано спеціальний ордер №84 на право вселення в кімнату [ADDRESS] , площею 17,6 кв.м. Вказаний гуртожиток наказом Головного управління з питань майна Київської міської державної адміністрації від 10.04.2002 №30 «Про закріплення основних фондів комунальної власності територіальної громади міста Києва» передано на праві повного господарського відання до КП «Київпастранс». 27.12.2019р. між КП «Київпастранс» та [PERSON] укладено договір найму житлового приміщення у гуртожитку, предметом якого визначили право користування кімнатою [ADDRESS] (далі Договір). Факт передачі квартири в користування сторони Договору оформили відповідним актом (а.с. 14). Наказом КП «Київпастранс» від 02.02.2021 №19-к [PERSON] було звільнено з посади заступника начальника служби з безпеки руху на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. 20.04.2021 року КП «Київпастранс» надіслали [PERSON] вимогу про звільнення кімнати гуртожитку. Оскільки вимога залишилась без виконання, КП «Київпастранс» заявили позов про виселення [PERSON] з кімнати № 233 гуртожитка, який розташований за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житла. Позов мотивовано тим, що з припиненням трудових відносин відповідач втратив право користування кімнатою гуртожитку і підлягає виселенню без надання іншого житла на підставі ст. 132 ЖК України. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 11.06.2021р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представник відповідача - адвокат Розметов Р.Н. надіслав відзив, за яким просив в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю. Представник позивача Тараско Т.Є. у відповіді на відзив на вимогах позову наполягала, пославшись на те, що доводи відповідача на свій захист є необгрунтованими. Достатніх підстав для розгляду справи в іншому порядку, як того вимагав представник відповідача, суд не знайшов. Дослідивши надані докази та інші матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з такого. Так, з наведених вище фактичних даних вбачається, що відповідач вселився у спірне житло у повній відповідності до вимог ст.ст. 58, 127-130 ЖК України, тобто вселився на законних підставах. Наявність цього спору вказує на те, що відповідач продовжує користуватись спірним житлом, тобто постійно проживає в гуртожитку. Доводи позивача про те, що відповідач має на праві власності благоустроєне житло в м. Києві спростовані відповідачем. Так, [PERSON] отримав від ТОВ «Максігран» позику в сумі 2800000 грн., про що між ними 14.11.2018 р. було укладено договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 14/11-01. Дану позику [PERSON] використав на придбання у ТОВ «Фінансова компанія Інвест Фінанс» право вимоги до [PERSON] , за договором про надання споживчого кредиту № 11316846000 від 18.03.2008 року та за договором іпотеки № 80168 від 18.03.2008р., про що між ними 10.12.2018 року було укладено відповідні договори відступлення прав вимоги. Таким чином [PERSON] став кредитором [PERSON] та іпотекодержателем квартири [ADDRESS] , що на праві власності належала позичальнику. 20.04.2021р. [PERSON] на підставі договору іпотеки №80168 від 18.03.2008р. та договору відступлення прав вимоги від 10.12.2018 року набув право власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] (див. витяг з реєстру). 22.06.2021р. ТОВ «Максігран» вручив [PERSON] вимогу про погашення заборгованості за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 14.11.2018р. № 14/11-01 в сумі 2360000 грн. до 18.07.2021 р. 12.07.2021 р. [PERSON] продав квартиру за адресою: [ADDRESS] , та в період часу з 13 по 16.07.21 р. повернув ТОВ «Максігран» заборгованість за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 14.11.2018р. № 14/11-01., на що вказують відповідні платіжні документи. При цьому державі сплатив 150260 грн. до бюджету податку з доходу фізичних осіб за продаж квартири. За таких фактичних обставин очевидно, що відповідач набув право власності на вказану квартиру не для поліпшення житлових умов, а з метою отримання додаткового доходу від її продажу, про що ним заявлено у відзиві. Даних, що ставили б під сумнів такий висновок, а рівно і даних, що відповідач має іще інше житло, окрім кімнати в гуртожитку, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 1 та 4 ст. 311 ЦК України закріплено, що житло фізичної особи є недоторканним. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Статею 132 ЖК України, разом з іншим встановлено, що працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Надаване громадянам у зв`язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу. Саме на дану норму і послався позивач, як на підставу виселення відповідача з гуртожитку без надання іншого житла. Проте поза увагою позивача залишилось те, що на правовідносини між сторонами поширюються вимоги спеціального закону, а саме Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (далі Закон). Так, гуртожиток по [ADDRESS] , як це вбачається з наказу Головного управління з питань майна Київської міської державної адміністрації від 10.04.2002 №30 «Про закріплення основних фондів комунальної власності територіальної громади міста Києва», є об`єктом права комунальної власності, а відтак відповідно до ст. 1 ч. 3 Закону, на нього поширюється сфера дії цього Закону. Відповідач, як це видно з наведеного вище, не має власного житла, не використав право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених законом, вселений у гуртожиток та фактично проживає у гуртожитку протягом тривалого часу, а тому відповідно до ст.1 ч.1 Закону він вправі користуватись правами, що надані мешканцям гуртожитку ЗакономУкраїни «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Згідно зі ст. 19 ч. 1 Закону, забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, які були на правових підставах вселені в гуртожиток і фактично проживають у гуртожитку, без попереднього надання їм (їхнім сім`ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. За наведених обставин та вимог закону, з урахуванням принципу пріоритету спеціальної норми над загальною, суд знаходить, що відповідач не може бути виселений з гуртожитку без надання іншого житла, придатного для постійного проживання людей, а відтак знаходить позов безпідставним і таким, що задоволенню не підлягає. Інші доводи сторін не стосуються спору та/або правового значення для вирішення спору по суті не мають. За наведеного рішення судові витрати у справі розподілу не підлягають. Заходів забезпечення позову судом не вживались. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: dismissed