Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду \~з позовом до [PERSON] Є В., про виселення з житлового будинку, котрий розташований за адресою: м. Одеса, вул. Павлодарська, буд. 32. Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящихся № 220 від 12 квітня 1957 року, за [PERSON] було закріплено земельну ділянку по вул. Комсомольській, 26 (зараз Павлодарська, 32), в місті Одесі, на якій він за життя побудував житловий будинок. [PERSON] смерті [PERSON], житловий будинок був успадкований його донькою [PERSON], відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року). [PERSON] смерті [PERSON], вказаний житловий будинок був успадкований її сином [PERSON], який був прописаним в цьому будинку до самої смерті. 02 лютого 2000 року [PERSON] потрапив до міського притулку для неповнолітніх. Його мати - [PERSON] зловживала спиртними напоями, участі у вихованні не приймала, а батько [PERSON] був позбавлений волі, відбував покарання в ОВК № 14 Херсонської області. У звязку з цими обставинами, розпорядженням Київської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради № 1368 від 31 серпня 2001 року, мене було влаштовано до школи-інтернату № 5 в м. Одеса, на виховання та повне державне забезпечення. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 11 червня 2004 року, у справі № 2-3231, за позовом Загальноосвітньої школи-інтернату № 5 м. Одеси до [PERSON] та [PERSON], останні були позбавленні батьківських прав відносно мене - неповнолітнього [PERSON]. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2015 року, по справі № 523/10268/14-ц, яке набуло законної сили 21 серпня 2015 року, визнано за [PERSON] право власності на домоволодіння № 32 по вул. Павлодарська в м. Одесі, яке складається з житлового будинку літ. «А», огородження 1,2 після смерті батька [PERSON], померлого 21.05.2004 p., в порядку спадкування за законом. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2015 р. залишено без змін. [PERSON] смерті батьків, [PERSON] став сиротою без будь-якої допомоги. Відповідач [PERSON], в період перебування [PERSON] в притулку для неповнолітніх та в подальшому в школі-інтернаті, маючи на меті заволодіти чужою власністю, самовільно вселився в житловий будинок, без будь-яких правових підстав, що і стало причиною звернення з зазначеним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідач в судові засідання неодноразово не зявлявся, про розгляд справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, причин неявки суду не сповістив. Враховуючи вимоги\~ст.157 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Вислухав представника позивача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2015 року, по справі № 523/10268/14-ц, яке набуло законної сили 21 серпня 2015 року, визнано за [PERSON] право власності на домоволодіння № 32 по вул. Павлодарська в м. Одесі, яке складається з житлового будинку літ. «А», огородження 1,2 після смерті [PERSON], померлого 21.05.2004 p., в порядку спадкування за законом.(а.с. 9). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2015 р. залишено без змін. (а.с. 10-13). Відповідач [PERSON], в період перебування [PERSON] в притулку для неповнолітніх та в подальшому в школі-інтернаті, маючи на меті заволодіти чужою власністю, самовільно вселився в житловий будинок, без будь-яких правових підстав та на момент розгляду справи продовжує в ній проживати та не бажає залишати самовільно зайняте нерухоме майно. Статтею 319 Цивільного кодексу України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~статті 150 ЖК України, громадяни які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник майна, як зазначено у\~ст. 391 ЦК, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого\~протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Отже, враховуючи ту обставину, що відповідач перешкоджає позивачу користуватись власним будинком та порушує права [PERSON], як власника, котрий позбавлений можливості володіти, користуватись, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд та в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved