Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, яким просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №9 в буд.12 по вул. Погребняка в с. Чубинське Бориспільського району Київської області та примусово зняти його з реєстраційного обліку в даній квартирі. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач [PERSON] разом з [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири №9, яка знаходиться по вул. Погребняка в с. Чубинське, буд.12 Бориспільського району. 23 жовтня 2010 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та 14 березня 2012 року як члена сімї зареєструвала місце проживання відповідача у вищезазначеній квартирі. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач припинив проживати в даній квартирі. У звязку з цим, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав. У судове засідання сторони не зявились. Позивач надала через канцелярію суду заяву, якою підтримала позов та просила суд його задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань до суду не направив. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] та [PERSON] також надали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують, а розгляд справи просять проводити за їхньої відсутності. Тому на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу. Дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] разом з [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло за №275 від 25 грудня 1997 року (а.с.3). 23 жовтня 2010 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 14 березня 2012 року місце проживання [PERSON] було зареєстровано за адресою: [INFO], що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 07 жовтня 2016 року (а.с.5) та довідкою адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 20 жовтня 2016 року (а.с.13). Таким чином, [PERSON] набув право користування житловим будинком як член сім'ї власника. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Крім того, згідно з ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.4). Як розяснив Верховний Суд України в правових позиціях з приводу застосування житлового законодавства, розірвання шлюбу не припиняє право колишнього члена сімї власника квартири на користування нею. Оскільки право члена сімї власника квартири, який не є співвласником, на користування цією квартирою згідно зі ст.156 ЖК України обумовлено наявністю сімейних відносин і спільним із ним проживанням у даній квартирі. Виходячи з цього особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належній власникові квартирі, якщо вона одночасно не входить у склад сімї останнього і перейшла проживати в інше місце. Судом встановлено, що [PERSON] з березня 2015 року не проживає за місцем своєї реєстрації в квартирі [ADDRESS], що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 07 жовтня 2016 року №158 (а.с.5). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Встановлено, що після розірвання шлюбу у [PERSON] припинилось право на користування квартирою №9 по вул. Погребняка, буд.12 в с. Чубинське Бориспільського району. Враховуючи викладене, суд вважає за допустиме визнати [PERSON] таким, що втратила право користування вказаною квартирою. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Встановлено, що у звязку з тим, що [PERSON] з березня 2015 року не проживає у вказаній квартирі, він втратив право на користування даним житловим приміщенням. Як вбачається з довідки ГУ ДМС України в Київській області реєстрація його місця проживання за адресою: [INFO], не припинена (а.с.13). Крім цього, суд звертає увагу на те, що чинним законодавством не передбачений такий спосіб захисту цивільного права, як припинення судом реєстрації місця проживання відповідача. Для цього позивачу необхідно звернутись з відповідною заявою до Бориспільського РВ УДМС України в Київській області. Крім того, підстава для припинення реєстрації місця проживання [PERSON] у вказаній квартирі виникне лише після набрання даним рішенням суду законної сили. Зважаючи на це, у задоволенні позовної вимоги про зняття з місця реєстрації [PERSON] за вказано адресою, належить відмовити. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З дублікату квитанції за № 0.0.628220978.1 від 04 жовтня 2016 року (а.с.9) вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок. Предявлений нею позов задоволений частково. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 551 гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial