Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

В грудні 2012р. Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація (далі по тексту - позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] (далі по тексту - відповідачка 1/позивачка за зустрічним позовом), [PERSON] (далі по тексту - відповідачка 2), [PERSON] (далі по тексту - відповідачка 3), в якому просила суд: виселити відповідачок 1-3 з кімнат площею 12,4 кв.м. та 13,8 кв.м. відповідно, квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Свої позовні вимоги позивач за первісним позовом обґрунтовував тим, що будинок [ADDRESS] передано до сфери управління позивача за первісним позовом. Під час перевірки законності проживання осіб в цьому будинку було встановлено, що відповідачі 1-3 проживають в кімнатах площею 12,4 кв.м. та 13,8 кв.м. відповідно, квартири [ADDRESS], при цьому рішення щодо надання відповідачам 1-3 спірних кімнат не приймалося, ордер на жиле приміщення їм не надавався, вселилися самовільно, квартира неприватизована, а оскільки відповідачами 1-3 було проігноровано припис про виселення, позивач за первісним позовом вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом про примусове виселення. В свою чергу не погоджуючись з заявленими вимогами відповідачка 1/позивачка за зустрічним позовом звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з зустрічним позовом до позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом, треті особи: КП «ЖЕК «Золотоустівська» (далі по тексту - третя особа 1), КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» (далі по тексту - третя особа 2), в якому просила суд: визнати за нею право користування спірними кімнатами квартири [ADDRESS] та зареєструвати її в цій квартирі. Свої позовні вимоги позивачка за зустрічним позовом обгрунтовувала тим, що вона працювала на посаді робітника по комплексному прибиранню та утриманню будинків з прилеглими територіями з 17 квітня 1999р. по 17 грудня 2009р. в ЖЕК 402 Державного підприємства по утриманню житлового фонду Радянського району м. Києва, ЖЕК 1009 КП УЖГ Шевченківського району м. Києва, КП «ЖЕК «Золотоустівська» Шевченківської районної у м. Києві ради, і вселилась разом з членами своєї сім'ї в червні 2004р. до спірного жилого приміщення правомірно, з дозволу адміністрації підприємства в якому працювала, оскільки відповідно до займаної посади мала право на службове житло, при цьому нею здійснювалась оплата послуг з утримання будинку та прибудинкової території, оплата вартості комунальних послуг, вселення відбулось на підставі рішення цехового комітету ЖЕК 1009 від 14 червня 2004р. Оскільки відповідач за зустрічним позовом не визнає, що вселення позивачки за зустрічним позовом з членами її сім'ї відбулось законно, вона вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представники: позивача за первісним позовом, третіх осіб 1, 2 первісний позов підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в ньому, просили суд його задовольнити і відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідачка 1 та її представник заперечували проти задоволення первісного позову, наголошуючи, що вселення відповідачок 1-3 відбулось за згодою адміністрації підприємства, в якому працювала відповідачка 1, просили суд задовольнити зустрічний позов. Відповідачки 2, 3, про час та місце розгляду справи оповіщалися в установленому законом порядку, надіслали на адресу суду заяви, з проханням про розгляд справи у їх відсутність, просили суд в задоволенні первісного позову відмовити, і задовольнити зустрічний позов. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона разом з відповідачкою 1 працювала двірником у ЖЕК 1009 в Шевченківському районі м. Києва. Свідку відомо, що на засіданні Цехкому ЖЕКу 1009 було прийнято рішення про надання згоди на постановку відповідачки 1 на квартирний облік. Заселення двірників, зокрема і відповідачки 1 разом з доньками (відповідачками 2, 3), відбувалось у 2004 р., однак свідок безпосередньо при заселенні не була присутня. Також свідку відомо, що відповідачка 1 сплачувала борг за комунальні послуги за даним спірним приміщенням. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала в ЖЕКу 1009, зараз КП «ЖЕК «Золотоустівська» Шевченківського району, майстром дільниці, відповідачка 1 працювала двірником на даному підприємстві. Свідок, виконуючи свої обов'язки, у складі комісії із трьох чоловік склала акт від 03 грудня 2012 р. про проживання відповідачки 1, за адресою: [ADDRESS]. При складанні даного акту, донька відповідачки 1 двері не відкрила і сказала, що мами вдома немає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала бухгалтером в ЖЕК 1009 та займалась нарахуванням квартирної плати та комунальних послуг, при цьому будинок [ADDRESS] до компетенції свідка, як бухгалтера підприємства не входив. При цьому, бухгалтер нарахування плати за комунальні послуги розпочинає з відмітки паспортиста на ордері та таке нарахування проводиться за фактом користування комунальними послугами. Хто розпочинав здійснювати нарахування плати за комунальні послуги відповідачці 1 свідку не відомо, проте в папці з документами на особовий рахунок останньої, при проведенні звірки у 2012 р., документів на заселення не виявилось, а тому, в подальшому особовий рахунок було закрито. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював заступником начальника ЖЕК 1009 та вів списки працівників підприємства, які потребують покращення житлових умов та отримання службового житла, для того, щоб стати на квартирний облік потрібна була обов'язкова прописка/реєстрація у м. Києві. Також свідок повідомив суду, що начальник ЖЕКу звертався до Управління житлового господарства Шевченківського району м. Києва про надання дозволу на тимчасове заселення будинку [ADDRESS], на підставі даної доповідної видавались тимчасові ордери - до повного відселення будинку. Крім того, свідок бачив у ЖЕКу тимчасовий ордер на заселення відповідачки 1 у дану квартиру, який був надрукований на половині листка формату А4 та зберігався в бухгалтерії ЖЕКу. Суд, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, відповідачку 1 та її представника за первісним позовом, представників третіх осіб за зустрічним позовом, допитавши за клопотанням позивачки за зустрічним позовом свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід залишити без задоволення з наступних підстав. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що відповідно до Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації від 10 грудня 2010р. за № 1112 будинок [ADDRESS] передано позивачу за первісним до сфери управління. У відповідності з ч. 1 ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю (ст. 31 ЖК України). За змістом ст. 51 ЖК України, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачки 1-3 займають і проживають в кімнатах площею 12,4 кв.м. та 13,8 кв.м. квартири [ADDRESS]. Звертаючись до суду з первісним позовом, позивач, наголошував, що відповідачки 1-3 вселились до зазначених спірних кімнат самоправно. В свою чергу, відповідачка 1 наголошувала, що вселення відбулося законно. Судом встановлено, що відповідачі 1-3 вселились до спірних кімнат за погодженням керівника ЖЕК 1009 КП УЖГ Шевченківського району м. Києва в червні 2004р., при цьому відповідачка 1 наголошувала, що мало погодження вселення її та членів її сім'ї: відповідачок 2, 3 на підставі рішення цехового комітету. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення цехового комітету від 14 червня 20004р. (а.с. 42) було постановлено клопотати перед адміністрацією КП УЖГ Шевченківського району м. Києва про надання відповідачці 1, з членами її сім'ї вищезазначених спірних кімнат. У відповідності з ч. 1-3 ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Судом встановлено, що рішення про надання спірного жилого приміщення відповідачці 1, з членами її сім'ї не існує, встановленого зразка ордер на жиле приміщення їм не надавався. Погодження адміністрацією ЖЕК 1009 КП УЖГ Шевченківського району м. Києва на проживання відповідачок 1-3, в зв'язку з виконанням відповідачкою 1 належним чином своїх трудових обов'язків, як працівника ЖЕК 1009, не є підставою для вселення. Покази свідка [PERSON], що він бачив на власні очі ордер на тимчасове вселення, відповідачки 1 з членами її сім'ї, який був надрукований на печатній машинці, судом оцінюється критично, оскільки, відповідно до вищезазначеної норми ч. 3 ст. 58 ЖК України форма ордера встановлена законодавством. Крім того, судом встановлено, що відповідачка 1, з членами своєї сім'ї на квартирному обліку не перебуває (а.с. 135), а в судовому засіданні представник третьої особи 1 повідомила, що на підприємстві не ведеться облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ч. 3 ст. 116 ЖК України). Оскільки відповідачки 1-3 вселились до спірного жилого приміщення з порушенням діючого на час вселення законодавства, а саме: рішення про надання відповідачці 1 з членами її сім'ї спірного жилого приміщення не приймалось, ордер, встановленої законодавством форми на вселення у житлове приміщення не видавався, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності вважає, що відповідачки 1-3 займають і проживають у спірному жилому приміщенні без законних підстав, а тому підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову, і встановив незаконність користування та проживання відповідачок 1 -3 спірним жилим приміщенням, суд не вбачає правових підстав для задоволення зустрічного позову. Сам факт, що позивачка за зустрічним позовом, в силу своїх трудових обов'язків має право на отримання службового житла, і здійснювала оплату вартості комунальних послуг, це не дає підстав для задоволення зустрічного позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачок 1-3 на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі по 35,76 грн. з кожної.

Outcome: approved