Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

В грудні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30 травня 2001 року на Універсальній товарно - сировинній біржі «НОМІНАЛ» між нею та відповідачами був укладений та зареєстрований договір купівлі - продажу вищевказаної квартири. Умови договору сторонами повністю виконані, договір зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації, однак в подальшому позивач дізнався, що договір потребує нотаріальної форми посвідчення. На сьогоднішній день така можливість втрачена оскільки відповідачі відмовляються посвідчити договір в нотаріальному порядку. Ухвалою суду від 26 грудня 2018 року справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, на адресу суду від неї надійшла заява, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, на адресу суду надіслали заяви, про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що між позивачем [PERSON] як покупцем, та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як продавцями, 30 травня 2001 року був укладений письмовий договір купівлі - продажу квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] та зареєстрований на Універсальній товарно - сировинній біржі «НОМІНАЛ». Вказаний договір, згідно реєстраційного посвідчення від 12.06.2001 року був зареєстрований у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації за №8219. Згідно ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року, який, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, підлягає застосуванню до даних правовідносин), договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин . Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі - продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося. Частиною 2 ст.47 ЦК України, передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Рішення про визнання договору дійсним може бути прийняте судом на вимогу добросовісної сторони, яка виконала повністю або частково договір. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст.47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. На час розгляду справи позивач позбавлений можливості розпорядитися спірним майном, оскільки угода купівлі-продажу була оформлена з порушенням вимог закону в частині її нотаріального посвідчення. Враховуючи, що сторони за угодою повністю виконали істотні умови договору, за яким продавець передав позивачу у власність обумовлене угодою нерухоме майно, а позивач передав останнім визначену грошову суму (протилежного в судовому засідання не встановлено), але в наступному нотаріальне посвідчення угоди не відбулося, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 47, 227 ЦК України позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved