overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позивачка вказує на те, що 14 травня 2001 року придбала у відповідачів квартиру [ADDRESS], уклавши договір купівлі продажу, який був зареєстрований на УБ «Номінал» за № 0818-Н. При укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов, але від нотаріального посвідчення договору сторони відмовились. Посилаючись на викладене, позивачка просила про визнання договору купівлі-продажу вказаної квартири дійсним. В судому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися судом належним чином. У відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. 14 травня 2001 року укладений письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON], яка діяла від свого імені, а також по дорученню [PERSON] на підставі доручення від 9 грудня 2000 року, посвідченому нотаріусом міста Нижньовартовськ Тюменської області [PERSON] за № 3920, продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Сторони повністю виконали всі суттєві умови договору, за яким відповідачі передала зазначену квартиру у власність позивачки, а остання прийняла нерухоме майно і сплатила за нього певну грошову суму. Даний договір було зареєстровано на Універсальна біржа «Номінал» за № 0818-Н в журналі реєстрації біржових угод з нерухомим майном 14 травня 2001 року. Придбану за договором квартиру [ADDRESS] позивачка зареєструвала на праві власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації (реєстровий № 18594) 15 травня 2001 року. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, та п.4 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (з внесеними змінами), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] про визнання спірного договору дійсним є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме домоволодінням, що знаходиться у м. Одеса по провулку Компасному, 2-Б, вказуючи, що відповідач не проживає у вказаного домоволодінні з 2013 року без поважних причин. Позивач веде дану справу в суді через свого представника В.Ю., який просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] веде дану справу в суді через свого представника [PERSON], яка також просила розглянути дану справу без її участі, про що п одала адресовану суду свою письмову заяву, в тексті якої зазначила, що позов [PERSON] визнає в повному обсязі. Ця заява представника відповідача приєднана судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] разом з своїми сином [PERSON], дочкою [PERSON] та зятем [PERSON] постійно проживають та зареєстровані в домоволодінні під № 2-Б, яке розташовано по провулку Компасному у м. Одесі та належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 18.05.2004 р. за р. № 5815, зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 21.05.2004 р. (номер запису : 41025 в книзі : 267-22). Також у вказаному домоволодінні зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], але з 2013 року він не проживає в цьому домоволодінні, що в свою чергу підтверджується наданим позивачем суду актом від 10.09.2015 р. мешканців цього домоволодіння, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також сусідів позивача [PERSON]П . та [PERSON], підписи яких завірені головою ОСОН КМ «Приморський» в м. Одесі. Як стверджує позивач, будь-яких речей відповідача у вищевказаному домоволодіння не має та вселитися в це приміщення з 2013 року по теперішній час він не намагався. Судом не установлено обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу у користуванні домоволодінням під № 2-Б по провулку Компасному у м. Одесі, а так само не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим домоволодінням зберігається за відсутнім відповідачем на законних підставах. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що оскільки відповідач не проживає у згаданому домоволодінні понад встановленого законом строку без поважних причин, тому він втратила право користування цим домоволодінням. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 487,20 грн., повязані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що у вересні 2014 року відповідач залишив сім'ю і став проживати окремо, й з того часу жодних відносин вони не підтримують, а їх сім'я існує лише формально. Позивач просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач також просив розглянути справу без його участі, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, у якій зазначив, що вимоги позивача про розірвання шлюбу визнає. Ця заява відповідача приєднана судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 28 грудня 2006 року в Міському відділі р реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 2314; у позивача це перший шлюб, а у відповідача - другий; від шлюбу сторони мають неповнолітніх дочку [PERSON], [INFO], і дочку [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач в позовній заяві та адресовані суду своїй письмовій заяві, з вересня 2014 року шлюбно-сімейні відносини між нею і відповідачем припинені, з того часу вони не підтримують відносини й строки для примирення їм не потрібні. В адресованій суду своїй письмовій заяві відповідач також вказує, що позов позивача про розірвання шлюбу визнає, що свідчить про те, що він згоден на розірвання шлюбу з відповідачем. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, яка встановлює, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам. Вирішуючи дану справу, суд також враховує, що діти сторін знаходяться на вихованні матері - позивача [PERSON] та проживають разом з нею. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 487,20 грн., пов'язані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка вказує на те, що 14 червня 2013 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Неповнолітніх дітей вони не мають. Сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на обовязки подружжя. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила про розірвання їх шлюбу з відповідачем та змінити їй прізвище на дошлюбне. Сторони в судове засідання не зявилися. Про час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Згідно ст.ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14 червня 2013 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 408, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Сімейне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на обовязки подружжя. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо. На підставі викладеного та у відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка вказує на те, що 27 жовтня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на обов'язки подружжя. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила про розірвання їх шлюбу з відповідачем. В судове засідання сторони не з'явилися. Про час і місце судового засідання повідомлялись судом належним чином. Подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач проти позову не заперечував. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 544, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Сторони неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на обов'язки подружжя. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо. На підставі викладеного та у відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що знаходиться у шлюбі з відповідачем з 2012 року, в шлюбі є одна неповнолітня дитина. Вважає, що між ними немає взаєморозуміння, поваги, а їхні сімейні стосунки припинено . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві. В доповнення до позовної заяви суду пояснила, що примирення не відбулось, просить суд шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що не заперечує щодо розірвання шлюбу, миритись не бажає. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 28 серпня 2012 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 47 . Підтвердженням даного факту є свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області 28 серпня 2012 року. Від спільного проживання в шлюбі в подружжя є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження . Ухвалами Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2015 року та 04 лютого 2016 року подружжю [PERSON] було надано строк для примирення , яким вони не скористались. Згідно ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. В ч. 3 ст.56 СК України також зазначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини . Відповідно до вимог ст.112 СК України, при розірвані шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя . Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення . Судом встановлено, що сторони шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, примирення між ними не відбулося, розірвання шлюбу не суперечить інтересам подружжя. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб необхідно розірвати. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позивачка вказує, що до 2 жовтня 2012 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу перебували у фактичних шлюбних відносинах. Вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач подав до суду заяву, у якій позов визнав в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 7 серпня 2010 року, який було розірвано 2 жовтня 2012 року, проте сторони продовжували проживати у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Батьком дитини у свідоцтві про народження серії І-ФП № 201602 записаний [PERSON]. Згідно ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом. У разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може за заявою платника або одержувача визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). При визначенні розміру аліментів, згідно із ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову (ст. 191 СК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) [PERSON], щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягувати починаючи від дня предявлення позовної заяви і до досягнення донькою повноліття, тобто по 09 серпня 2030 року включно. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що від шлюбу з [PERSON] позивачка має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Іхня неповнолітня донька мешкає із позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні, оскільки дитина постійно хворіє на распіраторні інфекції, позивачка не має можливості працювати, тому горошових коштів на утримання доньки позивачці не вистачає. Матеріально утримувати спільну з відповідачем дитину позивачці допомогає її мати, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання своєї доньки. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Від відповідача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. В силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу останнього судового засідання судом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом під час судового засідання встановлено, що під час шлюбу з [PERSON] позивачка народила дитину [PERSON], [INFO], яка проживє разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] не заперечує надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст.180 СК України, - батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.183 СК України, - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного вбачається, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. З підстав ч. 3 ст. 88 ЦПК України, - з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Ізюмський районний сектор Головного управління ДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в є власником квартири № 5 по вул. Південній у будинку № 24 в м. Ізюм Харківської області, яку придбала в серпні 2011 року. На момент придбання квартири перебувала у шлюбі з відповідачем, а тому і зареєструвала його у своїй квартирі. В жовтні 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Оскільки відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації, участі у витратах на утримання квартири не бере, просить суд визнати його втратившими право на користування зазначеною вище квартирою Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не надсилав. Третя особа, Ізюмський РС ГУДМС в Харківській області, в судове засідання повторно не зявився, був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, заперечень проти позову суду не надсилав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України Судовим розглядом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу квартири від 22 серпня 2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області, [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 3088, позивачці належить квартира [ADDRESS] ( а.с.8-9). Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2014 року розірвано шлюбі між сторонами ( а.с.12). Відповідно до довідки виданої головою правління ОСББ « Олійпійський» її колишній чоловік [PERSON], дійсно зареєстрований за адресою [INFO], але з грудня 2013 року, за вказаною адресою не проживає, особистих речей [PERSON], в квартирі не має ( а.с.13). За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізує їх на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном ( ст. 391 ЦК України.). Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сімї власника майна житла, які проживають разом з ним, мають право на користування відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За містом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку ( квартири) належить особи, зазначені в ч. 2 ст.64 цього Кодексу, зокрема його дружина, діти і батьки. Членами сімї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Підставами виселення членів сімї (колишніх членів сімї) власника будинку (квартири) передбачені ст. 157 ЖК України та ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Манівецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що 19 грудня 2012 року померла її мати [PERSON]. Після смерті матері відкрилась спадщина на спадкове майно, яка складається, із земельної ділянки площею 2,4687 га., вартістю 92386 грн. 03 коп., переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Манівецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області, що належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №814728 від 30 січня 2003 року Вона є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] і у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Оформити спадщину на зазначену земельну ділянку не має можливості, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа. В судове засідання позивач не зявилася, надіслала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник Манівецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов визнав. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved