Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

в грудні 2019 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] суму завданої майнової шкоди у розмірі 41 814 грн. витрат за період навчання як аспіранта, який навчався за державним замовленням з відривом від виробництва, а також судовий збір у розмірі 1 921 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено про те, що [PERSON] з 28.10.2015 року зараховано до аспірантури Національного університету «Києво-Могилянська академія» за спеціальністю 10.01.04 «література зарубіжних країн» (з відривом від виробництва) за державним замовленням та призначено стипендію. Наказом Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 22.12.2016 року [PERSON] , аспіранта 2-го року навчання кафедри літературознавства факультету гуманітарних наук, відраховано з 22.12.2016 року та припинено виплату стипендії. За період з листопада 2015 року по грудень 2016 року відповідачу з державного бюджету було виплачено 41 814 грн. стипендії, яку він, не закінчивши навчання та не виконавши свої зобов`язання як аспіранта, добровільно не відшкодував. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.02.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. 01.08.2020 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Баннова М.М. до суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки відповідно до п. 22 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів» № 309 від 01.03.1999 р., аспірант може бути відрахований з аспірантури за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього положення. Однак, вказана постанова з 01.01.2019 року втратила чинність, відтак, з 01.01.2019 року чинним законодавством України не передбачено можливості стягнення з фізичних осіб витрат на навчання аспірантів вищи навчальних закладів за державним замовленням, які були відраховані з такого вищого навчального закладу. Також, представником відповідача вказано про те, що позивачем безпідставно зазначено, що відрахування відповідача відбулось за невиконання індивідуального плану без поважних причин, оскільки у вказаний час відповідач хворів. Також, вказано, що стипендія не є складовою витрат на навчання. Крім того, представник відповідача просив застосувати до даних правовідносин строки позовної давності, посилаючись на їх пропуск позивачем. 11.09.2020 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначено про те, що аспірант [PERSON] жодних документів щодо стану свого здоров?я не подавав, натомість навчальні заняття не відвідував, відтак не був допущений до кандидатських іспитів, жодних вимог освітньої програми не виконав, однак отримував стипендію. За вказаних обставин, позивач вважає обґрунтованим відрахування відповідач за невиконання індивідуального навчального плану без поважних причин. Також, вказано, що стипендія аспіранта є складовою вартості навчання, відтак підлягає поверненню як частина витрат державного бюджету на навчання, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 року № 346. У поданому 25.09.2020 року запереченні на відповідь на відзив, представником відповідача зазначено аналогічні аргументи, що і у відзиві на позов. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 28.10.015 року № 38-а на підставі рішення приймальної комісії від 21.10.2015 року № 2 [PERSON] зараховано до аспірантури Національного університету «Києво-Могилянська академія» з 01.11.2015 року за спеціальністю 10.01.04 - «література зарубіжних країн» (з відривом від виробництва) за державним замовленням та призначено стипендію. Між Національним університетом «Києво-Могилянська академія» та [PERSON] угода про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення не укладалась. Ухвалою Вченої ради Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 25.02.2016 року [PERSON] затверджено тему кандидатської дисертації «Європейська ідентичність в ірландській літературі першої половини ХХ ст.». Наказами Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 15.05.2016 року № 15-А «Про проведення кандидатського іспиту з англійської мови» та від 09.07.2016 року № 21-А «Про проведення кандидатського іспиту з філософії» [PERSON] не був допущений до складання кандидатських іспитів за невиконання вимог до підготовки до іспиту. Згідно змісту абз. 8 протоколу № 9 засідання кафедри літературознавства Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 26.10.2016 року, за звітній період аспірант [PERSON] не склав кандидатські іспити. Робота по дисертації не просувалася. Аспірант не відвідував заняття Докторської школи, не брав участі в заходах кафедри, не звертався за консультаціями до наукового керівника і членів кафедри, не підготував жодного матеріалу для друку чи виступу. У зв?язку із чим прийнято рішення не атестувати [PERSON] , рекомендувати Вченій раді Національного університету «Києво-Могилянська академія» відрахувати аспіранта [PERSON] . Згідно рішення засідання Ради Наукового товариства студентів, аспірантів, докторантів і молодих вчених Національного університету «Києво-Могилянська академія», оформленого протоколом № 2 від 20.12.2016 року, за невиконання індивідуального плану без поважних причин відраховано аспіранта кафедри літературознавства Національного університету «Києво-Могилянська академія» другого року навчання [PERSON] (спеціальність 10.01.04 - «література зарубіжних країн»). На підставі рішення кафедри літературознавства Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 26.10.2016 року, оформленого протоколом № 9, та п. 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 309 від 01.03.1999 року, Вченою радою Національного університету «Києво-Могилянська академія» 22.12.2016 року ухвалено відрахувати за невиконання індивідуального плану без поважних причин аспіранта кафедри літературознавства Національного університету «Києво-Могилянська академія» другого року навчання [PERSON] (спеціальність 10.01.04 - «література зарубіжних країн»). Наказом Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 22.12.2016 року № 71-А відраховано з аспірантури Національного університету «Києво-Могилянська академія». [PERSON] аспіранта кафедри літературознавства Національного університету «Києво-Могилянська академія» другого року навчання (спеціальність 10.01.04 - «література зарубіжних країн») 22 грудня 2016 року. Відповідно до довідки, складеної позивачем, розмір виплаченої [PERSON] стипендії за період з листопада 2015 року по грудень 2016 року становить 41 814 грн. За абзацом 1 п.1 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року № 309 (далі за текстом - Положення, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), аспірантура і докторантура є формами підготовки науково-педагогічних та наукових кадрів вищої кваліфікації. Згідно з п.п.1 п.4 Положення, підготовка в аспірантурі і докторантурі здійснюється: за рахунок: коштів Державного бюджету України - за державним замовленням для роботи у державному секторі народного господарства; коштів юридичних та фізичних осіб - на умовах контракту - для роботи у державному і недержавному секторах народного господарства. Відповідно до ч.1 ст.71 Закону України «Про вищу освіту» фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень. Згідно з п.13 Положення особам, зарахованим за державним замовленням до аспірантури з відривом від виробництва або докторантури, стипендія призначається з дня їх зарахування, а тим, які навчаються в аспірантурі або докторантурі за контрактом, - відповідно до умов контракту. За пунктом 22 Положення аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України. Відповідно до п.3 Методики розрахунку орієнтовної середньої вартості підготовки одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, докторанта, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року №346, заклади, установи розраховують вартість підготовки за державним замовленням одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, докторанта, слухача за освітньо-кваліфікаційним рівнем, науковим ступенем, спеціальністю, напрямом підготовки, галуззю знань, видом економічної діяльності (для професійно-технічного навчального закладу), професією та формою навчання на плановий рік згідно з порядком, затвердженим МОН разом з Мінекономіки та Мінфіном, з урахуванням, зокрема, витрат на виплату академічної стипендії. Таким чином, стипендія аспіранта є складовою вартості навчання. З вказаних підстав суд відкидає доводи відповідача про те, що стипендія не є складовою витрат на навчання. Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За змістом ч.1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що відповідач навчався за державним замовленням, яке фінансується з коштів Державного бюджету України, яке [PERSON] не завершив, оскільки був відрахований з аспірантури за невиконання індивідуального плану без поважних причин, а тому витрати за весь період як аспіранта, який навчався за державним замовленням з відривом від виробництва (листопад 2015 року - грудень 2016 року) в розмірі 41 814 грн. підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача Національного університету «Києво-Могилянська академія». Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що причини невиконання індивідуального плану, є поважними, внаслідок чого позивач не мав законних підстав для відрахування відповідача, з огляду на наступне. Аналізуючи надану представником відповідача виписку з історії хвороби відповідача, складену відділенням неврології Олександрівської клінічної лікарні м. Києва, з її змісту вбачається, що симптоми відповідного захворювання у відповідача з?явились 21.01.2017 року на фоні значного фізичного навантаження (заняття у спортивному залі) 20.01.2017 року, за медичною допомогою звернувся 23.01.2017 року. З наведеного вбачається, що вказана виписка з історії хвороби жодним чином не охоплює спірний період - листопад 2015 року - грудень 2016 року. Інших доказів в розпорядження суду, зокрема, тих, які б достовірно та достатньо свідчили про те, що саме у спірний період - з листопада 2015 року по грудень 2016 року - відповідач за станом свого здоров?я не мав можливості виконувати індивідуальний план навчання, відповідачем в розпорядження суду не надано. Так само, слід зазначити, що відповідачем також не надано доказів і на підтвердження тих обставин, що відповідач повідомляв позивача у спірний період про стан свого здоров?я, який унеможливлював виконання ним індивідуального плану навчання, однак, позивач, отримавши такі докази, здійснив відрахування відповідача з аспірантури без їх врахування. Також, суд вважає, що у даному конкретному випадку відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, оскільки [PERSON] відраховано з аспірантури 22.12.2016 року, а з позовом про стягнення витрат на навчання позивач звернувся 28.11.2019 року, тобто в межах встановленого ст. 257 ч. 1 ЦК України трирічного строку позовної давності. За встановлених судом обставин, суд надходить до висновку про наявність визначених законом ідстав для задоволення позову. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved