Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

В грудні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача принести вибачення на загальних зборах садівничого товариства «Сокіл» за приниження її честі та гідності та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності; скасувати характеристику, затверджену на загальних зборах садівничого товариства «Сокіл» 23 вересня 2012 року; стягнути з відповідача на її користь 24000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що, вона [PERSON] з 1986 року була членом Садівничого товариства «Сокіл», яке знаходиться на території с. Кам'янка Дніпропетровського району Дніпропетровської області. За весь період, який вона перебувала у садівничому товаристві, вона сумлінно виконувала усі зобов'язання щодо участі у товаристві, сплачувала членські внески, брала участь у житті товариства, була присутня практично на всіх зборах товариства та інше. Однак у останні роки у неї склалися неприязні стосунки з головою садового товариства «Сокіл», оскільки вона намагалась отримати інформацію щодо сплати членських внесків, розрахунків по сплаті послуг за енергопостачання до водопостачання. На її зауваження голова садового товариства не реагував. Розрахунки щодо сплати членських внесків належним чином їй не надавались. Намагаючись розібратися в ситуації вона неодноразово зверталась до прокуратури з проханням допомогти. 23 вересня 2012 року відбулись загальні збори садівничого товариства «Сокіл». Згідно протоколу загальних зборів до порядку денного до п. 4 було внесено питання щодо надання характеристики на неї, [PERSON] Однак, вона не зверталась з проханням про надання їй характеристики з садівничого товариства. Головою садівничого товариства не було повідомлено загальні збори на яких правових підставах було включено до порядку денного питання щодо затвердження характеристики на неї. Письмового запиту щодо надання характеристики для правоохоронних чи будь яких інших органів на загальних зборах не пред'явлено. Вказала, що фактично з загальних зборів садівничого товариства було зроблено судилище, де її поливали брудом, вимагали щоб вона покаялась не відомо в чому, вимагали від неї вибачення за що не відомо, вимагали бути «такою я усі». В провину їй ставилось неодноразове звернення до правоохоронних органів. У затвердженій протоколом загальних зборів характеристиці фактично надали медичний висновок, вказуючи ,що вона психічно неврівноважена та агресивна. Вона людина похилого віку, інвалід 2-ої групи, в результаті дій фактично спровокованих головою садівничого товариства «Сокіл», вона отримала душевну травму. Вважає, що відповідач повинен спростувати сказане, вибачитись у неї на загальних зборах та скасувати характеристику, затверджену на загальних зборах товариства «Сокіл» 23.09.2012 року. Окрім того, неправомірними діями відповідача щодо порушення її права на повагу честі та гідності, їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала після сказаних слів та приниженні її честі та гідності відповідачем. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди становить 24000 грн. Такий розмір компенсації за завдану моральну шкоду вона визначає залежно від глибини її душевних страждань, ступеня вини відповідача та приниження її честі та гідності серед інших осіб, а тому вона звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх прав. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові. Прокурор прокуратури Дніпропетровського району Дніпропетровської області за довіреністю Єрьоменко К.В. підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила їх задовольнити. Представник Садівничого товариства «Сокіл» Лебідь М.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що Садівниче товариство «Сокіл» є громадською організацією, яку зареєстровано як юридичну особу 30.09.2008 року, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с.109). СТ «Сокіл» здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства України та Статуту (в новій редакції), ухваленого загальними зборами членів СТ «Сокіл» від 09.06.2011 року протокол № 2 (а.с.94-103). Пунктом 2.1 Статуту передбачено, що метою створення та діяльності Товариства є: задоволення потреб членів Товариства при використанні земельних ділянок, виділених для садівництва, благоустрою території, газифікації та електрифікації; використання землі тільки за цільовим призначенням: вирощення овочів, фруктів для особистого вживання; ведення садівництва; незалежного утримання відділеної території та її забудови; забезпечення згоди членів Товариства про порядок реалізації ними своїх прав на володіння, користування та розпорядження об'єктами, що перебувають у спільній власності; забезпечення членів Товариства комунальними послугами; захист інтересів членів Товариства. Як було встановлено у судовому засіданні, [PERSON] була членом СТ «Сокіл». 23 вересня 2012 року відбулись загальні збори садівничого товариства «Сокіл». Згідно протоколу загальних зборів від 23 вересня 2012 року, до порядку денного якого в п.4 було внесено питання щодо затвердження характеристики відносно [PERSON], члени СТ «Сокіл» колективно затвердили текст характеристики відносно [PERSON] та виключили її з числа членів СТ «Сокіл» (а.с.6-14). Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи» від 27.02.2009 року, Конституцією України - кожному громадянинові гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. У відповідності до п.16 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.11.2009 року у випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Характеристика - це офіційний документ, що містить оцінку ділових та особистих якостей людини. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що письмового запиту щодо надання характеристики на неї для правоохоронних чи будь-яких інших органів, на загальних зборах, головою СТ «Сокіл» не пред'явлено. Однак, як зазначив в своїх запереченнях на позов представник СТ «Сокіл» Лебідь М.М., дільничний інспектор зобов'язав його надати характеристику на [PERSON] для більш повного та об'єктивного розгляду ним скарги [PERSON] на дії СТ «Сокіл». Так, статтями 270, 297 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За правилом ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи пояснення позивачки та представника відповідача надані в судовому засіданні, а також пояснення допитаних судом в судовому засіданні свідків, суд вважає, що слід прийняти до уваги пояснення відповідача, який в судовому засіданні підтвердив, що текст характеристики був затверджений членами садівничого товариства «Сокіл», яка була надана на прохання дільничного інспектора, оскільки позивачка неодноразово зверталася зі скаргами на дії садового товариства . Суд не приймає до уваги пояснення позивача, що відповідач поширив недостовірні відомості, які порушують права та свободи, ганьблять честь і гідність позивачки, оскільки такі не відповідають зібраним та перевіреним в суді матеріалам справи. Суд вважає, що характеризуючи особу позивачки на загальних зборах членів садового товариства , члени останнього не мали мети принизити честь та гідність позивачки, а критична оцінка поведінки позивачки як члена товариства не може бути визнана судом як розповсюдження негативної інформації, що ганьбить честь і гідність позивачки як громадянки. Отже, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача принести вибачення перед [PERSON] на загальних зборах СТ «Сокіл» та скасувати характеристику на [PERSON] затверджену 23 вересня 2012 року на загальних зборах СТ «Сокіл». Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 24000 грн., то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки, в судовому засіданні позивачкою не доведений належними доказами факт завдання їй моральної шкоди відповідачем, оскільки відповідні процесуальні рішення щодо встановлення вини відповідача відсутні, не доведено протиправність дій (бездіяльності) відповідача, якими було завдано моральну шкоду, та не доведено в чому полягає причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями (бездіяльністю) відповідача та вини останнього в її заподіянні, а надані позивачкою та досліджені судом докази не є достатніми для висновку про доведеність позовних вимог щодо стягнення з відповідача 24000 грн. моральної шкоди, а тому відсутні всі підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки коштів у відшкодування моральної шкоди. Згiдно ст. 3 ЦК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи iнтересiв. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1,3 ст. 58 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. З огляду на вищевикладене суд вважає, що за таких обставин позовні вимоги [PERSON] до Садівничого товариства «Сокіл» про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки [PERSON] при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а в задоволенні її позовних вимог було відмовлено, суд прийшов до висновку, що судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed