Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Вищевказана цивільна справа з 19 травня 2015 року знаходилась в провадженні судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. Згідно повторному автоматичному розподілу справ між суддями від 07.02.2017 року зазначену цивільну справу передано для розгляду судді Женеску Е.В. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 08 лютого 2017 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору поруки прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11391602000. З листопада 2012 року [PERSON] не здійснює платежів для погашення боргу за наданий кредит, в зв'язку з чим ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги до [PERSON] відповідач мотивує тим, що начебто 11.09.2008 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки № 227579, відповідно до умов якого позивач зобов'язалася відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору як солідарний боржник. Про наявність договору поруки позивач дізналася лише після отримання копії цього договору разом з позовною заявою. Позивач вважає договір поруки недійсним, оскільки він не підписував вказаний договір. На підставі вищевикладеного позивач просив суд визнати недійсним договір поруки № 227579 від 11 вересня 2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» (з 01.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON]. Покласти на відповідача судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, надали суду заяву, в якій просили розглядати справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач ПАТ «УкрСиббанк» надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що 11.09.2008 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки № 227579, відповідно до умов якого позивач зобов'язалася відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору як солідарний боржник. [PERSON] була ознайомлена з усіма умовами договору. Зазначає також, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до суду. Просить у задоволенні позову відмовити. В подальшому, 21.12.2016 року відповідач ПАТ «УкрСиббанк» надав клопотання про заміну сторони у справі правонаступником, та вказав, що 21 вересня 2015 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 26, за умовами якого всі права та обов'язки за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 111391602000 від 11.09.2008 року, укладеним між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк», перейшли до ТОВ ФК «Довіра та Гарантія». Ухвалою суду від 09.08.2017 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». У судове засідання відповідачі не з'явилися, про місце та час слухання справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надходило. За таких обставин суд вважає, що відповідачі не з'явилися до судового засідання без поважних причин. Треті особи в судове засідання не з'явились, повідомлені про час та дату судового засіданні належним чином, причину неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків показань свідків, письмових доказів речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що 11.09.2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки № 227579, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] зобов'язалася відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобов'язань, що виникли з про надання споживчого кредиту № 11391602000 від 11.09.2008 року. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Позивач стверджує, що не підписувала зазначений договір поруки, не знала про його існування. Заявила клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Зважаючи на відсутність у позивача оригіналу спірного договору поруки, заявила клопотання про витребування у відповідача оригіналу договору поруки № 227579 від 11 вересня 2008 року. Ухвалами суду від 16 грудня 2015 року та від 21 березня 2016 року витребувано у ПАТ «УкрСиббанк» оригінал договору поруки № 227579 від 11 вересня 2008 року, укладений від імені [PERSON] з АКІБ «УкрСиббанк» (а.с. 64, 79). Листами від 16.03.2016 року та від 12.04.2016 року ПАТ «УкрСиббанк» повідомив суд, що оригінал договору поруки № 227579 від 11 вересня 2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], передано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» як новому кредитору за актом приймання-передачі документів від 19 лютого 2016 року (а.с. 82, 85). Ухвалою суду від 14 листопада 2016 року витребувано у ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» оригінал договору поруки № 227579 від 11 вересня 2008 року, укладений від імені [PERSON] з АКІБ «УкрСиббанк» (а.с. 120). Однак відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» ухвалу суду не виконано. Відповідно до ст. 203 ЦК України, Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оскільки згідно із частиною першою статті 202 ЦК України, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2ст. 207 ЦК України). Виняток з цього правила стосується фізичних осіб, які через хворобу або фізичні вади не можуть підписатись власноручно. В такому випадку за дорученням такої особи та в її присутності текст правочину підписує інша особа. При цьому, підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, має бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Позивач стверджує, що він не підписував оспорюваний договір поруки, та заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою підтвердження своїх доводів. Відповідач ухилився від виконання вимоги суду та надання витребуваного документа - оригінал договору поруки № 227579 від 11 вересня 2008 року, укладений від імені [PERSON] з АКІБ «УкрСиббанк», що на думку суду, свідчить про намір відповідача перешкодити всебічному і повному з'ясуванню обставин справи Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. У відповідності з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Положеннями ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Суд зважає на ту обставину, що позивач надав всі докази на підтвердження своїх вимог, які були в його розпорядженні, та заявив клопотання про витребування тих доказів, яких у нього не було та які він не мав змоги зібрати самостійно. З урахуванням викладеного, а також зважаючи на те, що відповідач ухиляється від надання витребуваних судом доказів, не надав жодних заперечень та доказів, які б спростовували доводи позивача, суд вважає, що позовні вимоги знайшли підтвердження в судовому засіданні та позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд також відхиляє вимогу ПАТ «УкрСиббанк» про застосування строку позовної давності до вимоги позивача про визнання договору поруки недійсним через його сплив, оскільки з матеріалів справи, зокрема із заперечень банку вбачається, що позивач дізнався про існування оспорюваного договору поруки лише після подачі ПАТ «УкрСиббанк» 12.01.2015 року позовної заяви до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В силу статей 203 та 215 ЦК України зазначений договір слід вважати недійсним як такий, що вчинений з недотриманням Закону, а саме волевиявлення (домовленості) учасників правочину (ст. 203 ч.3 ЦКУ та ст.626 ч.1 ЦКУ), а його дійсність в силу ч.2 ст. 215 ЦК України повинен довести відповідач, який суду не представив належних та допустимих доказів. Згідно із ч.ч. 1 та 4 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст.16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved