Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

В грудні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому (з врахуванням подальших уточнень) вказував, що 05 жовтня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем був укладений кредитний договір №NKVZRK01582491, відповідно до якого банк надав останньому кредит в розмірі 4 860 грн. на строк до 04 жовтня 2007 року (включно), а відповідач зобов'язався вчасно повернути кредит шляхом щомісячного (частинами) повернення кредитних коштів, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 12 % річнихвід суми залишку заборгованості та щомісячну комісію в розмірі 1,9 % від суми кредиту. Наслідками порушення договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов'язок останнього сплачувати банку проценти в підвищеному розмірі - 96,68 % річних від суми простроченого кредиту та пеню в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення платежу. Крім цього в разі порушення позичальником взятих на себе зобов'язань банк наділений правом вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту. Однак відповідач умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та комісії за обслуговування кредиту належним чином не виконував в зв'язку з чим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2012 року з [PERSON] на користь банку стягнуто борг, що виник станом на 27 вересня 2012 року в розмірі 73 820,72 грн., в тому числі 4 328,72 грн. заборгованості по кредиту, 24 608,38 грн. заборгованості по процентам, 831,06 грн. заборгованості по комісії, 44 052,56 грн. нарахованої пені. Проте [PERSON] судове рішення не виконав, продовжує порушувати виконання умов договору в зв'язку з чим станом на 13 листопада 2014 року виникла заборгованість в розмірі 45 008,59 грн., в тому числі: - заборгованість по процентам - 9 032,64 грн.; - нарахована пеня за порушення зобов'язання в загальному розмірі 35 975,95 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в своїй заяві не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних в ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 05 жовтня 2005 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитний договір №NKVZRK01582491 в якому сторони узгодили всі його умови. Договір діє з моменту його укладення до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Відповідно до договору банк надав [PERSON] кредит в розмірі 4 860 грн. на строк до 04 жовтня 2007 року (включно), а відповідач зобов'язався вчасно повернути кредит шляхом щомісячного (частинами) повернення кредитних коштів, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 1 % на місяць (12 % річних)від суми залишку заборгованості та щомісячну комісію в розмірі 1,9 % від суми кредиту. Наслідками порушення договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов'язок останнього сплачувати банку проценти в підвищеному розмірі - (8,06 % на місяць) 96,68 % річних від суми простроченого кредиту та пеню в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення платежу. Крім цього в разі порушення позичальником взятих на себе зобов'язань банк наділений правом вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що відповідач умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та комісії за обслуговування кредиту належним чином не виконував в зв'язку з чим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2012 року з [PERSON] на користь банку стягнуто борг, що виник станом на 27 вересня 2012 року в розмірі 73 820,72 грн., в тому числі 4 328,72 грн. заборгованості по кредиту, 24 608,38 грн. заборгованості по процентам, 831,06 грн. заборгованості по комісії, 44 052,56 грн. нарахованої пені. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Зокрема, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналогічні умови містить й кредитний договір. Тому наявність рішення суду про стягнення боргу за грошовим зобов'язанням, що не було виконане вчасно, не може свідчити про припинення між сторонами зобов'язання до дня його фактичного виконання. В матеріалах справи відсутні докази щодо виконання боржником судового рішення. Таким чином ПАТ КБ «ПриватБанк» правомірно продовжував нараховувати [PERSON] проценти за користування кредитом. Станом на 13 листопада 2014 року заборгованість по процентам становить 9 032,64 грн., що повністю підтверджується наданим розрахунком боргу та випискою з рахунку позичальника. Водночас в матеріалах справи відсутні жодні докази, що б спростували доводи банку щодо наявності та розміру боргу, докази щодо повного або часткового погашення відповідачем вказаної заборгованості, а також докази щодо наявності передбачених законом чи договором підстав, які б повністю, частково або тимчасово звільняли позичальника від виконання взятих на себе зобов'язань. В зв'язку з встановленим та на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України вказана заборгованість підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Що стосується неустойки (пені), то суд виходить з того, що вона нарахована позивачем підставно, проте частково поза межами встановленої законом позовної давності . Згідно ст. 526 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлено позовну давність в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Верховний Суд України на засіданні судової палати у цивільних справах 3 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-100цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором позики. Зі змісту постанови Верховного Суду України слідує, що встановлена законом позовна давність по вимогам про стягнення неустойки підлягає застосуванню судом незалежно від наявності заяви сторони про її застосування та незалежно від узгодження сторонами в договорі більш тривалого строку, ніж передбачено законом. При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За таких обставин з відповідача на користь ПАТ «ПриватБанк» підлягає стягненню пеня в межах річного строку до дня звернення до суду (17 грудня 2014 року), однак в межах позовних вимог та в межах, що не перевищує загальну сукупну заборгованість по кредиту, а саме пеня за період з 17 грудня 2013 року по 13 листопада 2014 року, що становить 16 391,45 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача згідно розміру задоволених вимог також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 254,24 грн. судового збору.

Outcome: partial