Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просить суд стягнути з відповідачів на свою користь солідарно відсотки за користування коштами банківського вкладу в сумі 2649,22 грн., інфляційні витрати в сумі 3785,89 грн. та 3% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення виконання зобов`язань в розмірі 196725,00 грн., мотивуючи свої вимоги наступним. Так, заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] та постановлено стягнути з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь позивача суму банківського вкладу за договором строкового банківського вкладу №2630/49/145334 від 06.12.2013 року в розмірі 17500,00 грн., відсотки за користування вкладом в сумі 1213,42 грн. та інфляційні нарахування за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 1064,63 грн. Стверджуючи про те, що відповідач ПАТ «Міський комерційний банк» лише 24 лютого 2015 року провів оплату за вищезазначеним договором і лише в сумі 18122,60 грн. (сума вкладу в розмірі 17500,00 грн. та відсотки в сумі 622,60 грн.), то в розумінні цивільного законодавства він повинен сплатити відсотки за користування цими грошовими коштами за період з 12 червня 2014 року по 23 лютого 2015 року, наполягаючи на тому, що саме цей період не охоплений вищенаведеним рішенням суду, а також за наведений період збитки від інфляції та 3% річних за кожний день прострочення згідно Закону України «Про захист прав споживачів». Стягнення зазначених сум в солідарному порядку також із відповідача КМУ обґрунтовує тим, що за твердженням позивача, КМУ добровільно взяв на себе зобов`язання та гарантії по вкладам перед юридичними та фізичними особами - вкладниками та клієнтами банків, в тому числі ПАТ «Міський комерційний банк», про що публічно оголошено прем`єр міністром України Яценюком А.П. (а.с.1-7, 78-86) В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.47, 116) Представник відповідача ПАТ «Міський комерційний банк» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що з 20 листопада 2014 року в ПАТ «Міський комерційний банк» почала діяти тимчасова адміністрація, на даний час - розпочата процедура ліквідації. Відповідно до норм Закону України «Про фонд гарантування вкладів фізичних осіб» в зазначений період відсотки по договорам не нараховуються, а інфляційні втрати, пеня та інші види стягнень за прострочення виконання своїх зобов`язань взагалі в цей період не сплачуються. Окрім того, зауважив, що Фондом гарантування вкладів відшкодована позивачу сума за договором банківського вкладу в розмірі, про який зазначає позивач. Щодо відсотків за користування грошовими коштами позивача, то зауважив, що про їх стягнення з банку може йти мова виключно з дати наступної після постановлення вищезазначеного заочного рішення до запровадження тимчасової адміністрації і не за ставкою, передбаченою в депозитному договорі (21,5%), а за ставкою 0,1%, оскільки з 6 березня 2015 року депозитний договір припинив свою дію і грошові кошти позивача було переведено на рахунок з обліку вкладу на вимогу. Чому ж ця сума не була виплачена Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в лютому 2015 року пояснити не зміг. Представник відповідача КМУ зазначила, що договір укладався між позивачем та ПАТ «Міський комерційний банк», КМУ не є стороною договору, відтак і вимога про стягнення з нього грошових коштів є безпідставною, як і покладення на КМУ солідарного обов'язку боржника (а.с.62-65) Представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів також просила в задоволенні позову відмовити з підстав, на яких наполягав представник відповідача ПАТ «Міський комерційний банк» в судовому засіданні (а.с.53-55) Представник НБУ надала письмові пояснення, в яких зазначила, що ні НБУ, ні КМУ не мають права втручатися в правовідносини між клієнтом і банком (а.с.50-51) Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Зокрема, ч.3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року по справі №2-4303/14 (760/12814/14-ц) було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто на його користь з ПАТ «Міський комерційний банк» заборгованість по договору строкового банківського вкладу №2630/49/145334 від 06.12.2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк», в розмірі 17500,00 грн., відсотки за користування вкладом в сумі 1213,42 грн., інфляційні нарахування за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 1064,63 грн. (а.с.22-27). Рішення не оскаржувалося, навіть в частині розміру процентної ставки за користування грошами позивача з 6 березня 2014 року по час постановлення рішення (21,5%) - 1213,42 грн., набрало чинності. Також рішення в порядку виконавчого провадження не виконувалось. Однак, сторонами згідно ч.1 ст.61 ЦПК України не заперечується, що 24.02.2015 року позивач отримав суму банківського вкладу від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 17500,00 грн. та відсотки в сумі 622,60 грн., оскільки в ПАТ «Міський комерційний банк» вже діяла тимчасова адміністрація (а.с.87) Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч. 1 ст. 1060 ЦК України). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються всі нараховані до цього моменту проценти (ч. ч. 1, 5 ст. 1061 ЦК України). Згідно п.1.2.4 договору строкового банківського вкладу №2630/49/145334 від 06.12.2013 року (далі Договору), сторони обумовили, що позивач розмістив у відповідача на строк 90 днів вклад під 21,5% річних із можливістю поповнення вкладу (а.с.8) Пунктом 1.4.1 Договору прямо зазначено, що автоматична лонгація договору не передбачена. Відповідно до п.1.3 Договору,якщо вкладник за цим договором не витребує суму вкладу по закінченню строку, а саме 06 березня 2014 року, то сума вкладу в день закінчення строку дії Договору переноситься з депозитного рахунка [NUMBER] на рахунок з обліку вкладу на вимогу [NUMBER], про що вкладник доручає банку здійснити таке договірне списання. Проценти на суму вкладу в такому випадку нараховуються в розмірі, встановленому банком в такий період часу для банківських вкладів на вимогу. Підписання договору обома сторонами свідчить про те, що вони обидві прийняли умови, які цим Договором були передбачені (а.с.9) Як вбачається із виписки по Договору від 26 серпня 2014 року станом на 26.08.2014 року заборгованість складала 17500,00 грн. сума самого вкладу та 622,60 грн. відсотки по процентному рахунку [NUMBER], що, в свою чергу, підтверджує те, що грошовий вклад [PERSON] як передбачено умовами Договору з 06 березня 2014 року було переведено на інший рахунок - «вклад на вимогу» і як зазначено у виписці із відсотковою ставкою 0,1% (а.с.28-30) Таким чином, суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи доводи позивача про те, що після 6 березня 2014 року на суму його грошового вкладу нараховувалися відсотки в розмірі 21,5% як передбачалося в депозитному Договорі. Повертаючись до періоду, з якого наполягає провести стягнення з відповідачів позивач, то слід зазначити наступне. Зважаючи на надані позивачем розрахунки, він за відправну дату бере 11 червня 2014 року, стверджуючи, що вищезазначеним заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року по справі №2-4303/14 (760/12814/14-ц) стягнення відсотків за користування вкладом було розраховано саме на цю дату. Проте, суд не може із цим погодитися, оскільки як вбачається із тексту даного заочного рішення, ні в його мотивувальній, ні в резолютивній частинах такий період не зазначається. За відсутності пред`явлення суду інших доказів з боку позивача, суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи представника відповідача ПАТ «Міський комерційний банк», який визнав, що відсотки можуть бути стягнуті з банку за період, який слідує за винесеним заочним рішенням від 13.08.2014 року і з урахуванням виписки по Договору від 26.08.2014 року та заяви на видачу готівки від 24.02.2015 року - починаючи з 26 серпня 2014 року за ставкою 0,1 % на суму вкладу - 17500,00 грн. (а.с.22-27) Щодо кінцевого періоду. Відповідно до змісту ст. ст. 526, 1058 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. Дата постановлення рішення судом про стягнення суми банківського вкладу і набуття ним чинності не є тим моментом, коли вищезазначені зобов`язання вважаються виконаними. Відповідно до постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 травня 2013 року у справі №6-39цс13 передбачені договорами проценти по банківським вкладам підлягають стягненню за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику. Проте, постановою Правління Національного Банку України від 20.11.2014р. №732 ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 21 листопада 2014 року введено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 64 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк», та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк», та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк», Тимошенка Костянтина Володимировича строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно. Згідно п.3, п.5 ч.5 ст.36, п.4 ч.2 ст.46 Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) під час тимчасової адміністрації, ліквідації не відбувається/припиняється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Відтак вимоги позивача про стягнення інфляційний збитків і 3% річних є такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. В даному випадку суд застосовує і загальний закон (ст.ст.1058, 1061 ЦК України), який не суперечить спеціальному (Закон України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб»), оскільки дія останнього розповсюджується на регулювання правових, фінансових та організаційних засад функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, і ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом свого порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому ще не повернуті за системою гарантування, виходячи із діючого цивільного законодавства України та умов договорів банківського вкладу. Зазначена правова позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-13275св14 від 16.07.2014 року. Відтак зважаючи на викладене, а також з огляду те, що ПАТ «Міський комерційний банк» та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виконано зобов`язання за договором з обліку вкладу на вимогу перед позивачем 26 лютого 2015 року в період дії тимчасової адміністрації, але не в повному обсязі, враховуючи, що зазначені вимоги позивача відповідно до процедури спеціальних норм права не визнані ПАТ «Міський комерційний банк» та Фондом гарантування вкладів, вони підлягають захисту в судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь позивача підлягають стягненню лише відсотки за користування грошовими коштами в сумі 17500,00 грн. за період з 26 серпня 2014 року по 20 листопада 2014 року за ставкою 0,1%, що складає 20,11 грн. Відповідно до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року № 1581/21893), а саме: п. 4.31 розділу V «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації», де зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Щодо солідарного обов`язку КМУ відповідати перед позивачем із ПАТ «Міський комерційний банк», то в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову, оскільки згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України спірні правовідносини існують виключно між банком та позивачем. КМУ стороною у даному договорі не виступає, а тому і не несе разом з банком солідарний обов'язок боржника. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial