Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюбні відносини між ними припинені. Дитина після припинення шлюбних відносин між сторонами проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, аліменти нікому іншому не платить і на його утриманні ніхто не знаходиться. В січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив виключити з актового запису № 1227 від 29 жовтня 2014 року про народження [PERSON], [INFO], зробленого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, відомості про батька [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 17 серпня 2002 року він уклав шлюб з відповідачкою [PERSON]. Вони мріяли про народження в їхній сімї дітей. Завагітніти відповідачці не вдавалося. Вони проходили неодноразово медичні обстеження, які показували, що стан як здоровя позивача, так і стан здоровя відповідачки дозволяв їм мати спільних дітей. В серпні 2013 року вони намагалися зробити екстракорпоральне запліднення в клініці репродуктивної медицини «Генезіс Дніпро», але ж після проведеної процедури запліднення, вагітність не зберіглася. З того часу стосунки між ними стали погіршуватися. Але ж вони не залишали мрії мати спільних дітей. В лютому 2014 року відповідачка повідомила позивача про те, що вагітна. Позивач з радістю сприйняв цю новину, адже це була довгоочікувана для них обох вагітність. 01 квітня 2014 року, після його повернення додому з триденного відрядження, він виявив квартиру, в якій вони спільно проживали, пустою: відповідачка пішла з дому, забрав при цьому всі свої речі і практично всі меблі. Для позивача це виявилося шоком і було абсолютно несподіваним. Чітких пояснень своєму вчинку відповідачка не надавала - пояснювала все тим, що втомилася від постійних взаємних укорів, непорозумінь, їй набридло бути постійно під контролем позивача. Після тривалих роздумів та розмов з відповідачкою вони вирішили утриматися від розлучення та спробувати зберегти сімю, адже вони очікували народження довгоочікуваної та бажаної дитини. Але відповідачка наголошувала на тому, що їй потрібно деякий час пожити окремо від позивача, що їй та майбутній дитині потрібен спокій. Позивачу було тяжко, що жінка не поряд з ним в такий відповідальний і радісний момент життя, але ж він прийняв її рішення. Відповідачка до дому не поверталася, де вона мешкає позивачу було не відомо, так як вона це приховувала. Позивач очікував народження дитини - підготував дома для дитини кімнату, придбав дитяче ліжечко та інші речі. 01 жовтня 2014 року відповідачка народила в пологовому відділенні СМСЧ № 6 м. Дніпропетровська. Після пологів відповідачка з дитиною додому не повернулася. Позивач дуже важко переживав цей період, відчував нестерпну біль, його роздирали душевні муки. На його вимоги дати пояснення своїй поведінці і, в кінці-кінців, припинити незрозумілу поведінку, відповідачка казала, що ще не прийшов час повернутися їй додому. Бачитися з нею та дитиною він міг лише за її згодою на побаченнях на вулиці. 29 жовтня 2014 року дитина [PERSON] була зареєстрована у Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1227. Через тиждень після реєстрації дитини позивач отримав по пошті листа, в якому була повістка на його імя про виклик до Красногвардійського суду м. Дніпропетровська, як відповідача по справі про поділ майна подружжя, на судове засідання, яке мало відбутися 05 листопада 2014 року. Це зявилося ще одним дуже тяжким ударом по позивачу - адже відповідачка ніколи не виявляла бажання поділити спільне майно. Крім того, після 20 травня 2014 року, відповідачка жодного разу не ставила питання про розірвання шлюбу. А навпаки, казала що кохає його та сподівається, що їхні відносини будуть відновлені. Після звістки про те, що відповідачка подала позовну заяву до суду про поділ майна подружжя, позивач не витримав та не зважаючи на всі прохання відповідачки відкласти відповідальну розмову «до кращих часів», в категоричній формі зажадав роз'яснень, адже такі не природні стосунки не могли тривати далі. В цій розмові відповідачка відкрила свої справжні наміри та сказала, що позивач не є біологічним батьком [PERSON] і їй потрібна окрема власна квартира для проживання, а також гроші на утримання дитини. Після цього, за позовом [PERSON], рішенням суду шлюб між ними був розірваний. Ухвалою суду первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] були обєднані в одне провадження. Ухвалою суду первісний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - був залишений без розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги позивача та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги позивача в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, відмовився від проведення судово-генетичної експертизи . Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 17 серпня 2002 року [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Білоус) уклали шлюб в Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 646, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії І-КИ № 173536 від 17.08.2002 року (а.с.2). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2016 року по цивільній справі № 204/4741/2016-ц, яке набрало законної сили 07 грудня 2016 року, шлюб між сторонами був розірваний. Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а саме 01 жовтня 2014 року, відповідачка, [PERSON], народила дитину - [PERSON], про що 29 жовтня 2014 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено в Книзі реєстрації народжень відповідний актовий запис за № 1227, в якому батьком дитини згідно з ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України був записаний - [PERSON]. Проте, позивач заперечує своє батьківство у відношенні [PERSON], [INFO], та вказує, що він не є біологічним батьком цієї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 136 Сімейного Кодексу України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що представник відповідачки, який діє за її дорученням, визнає позовні вимоги позивача, визнання представником відповідачки позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову наявні законні підстави, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 136 Сімейного Кодексу України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим виключити з актового запису № 1227 від 29 жовтня 2014 року про народження [PERSON], [INFO], зробленого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, відомості про батька [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного і

Outcome: approved