Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

В грудні 2014 р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 квітня 2013р. між ним та [PERSON] було укладено змішаний цивільно-правовий договір з елементами договору позики та попереднього договору, який нотаріально посвідчений в реєстрі №309. Згідно умов договору сторони обумовились в строк до 02.09.2013р. укласти договір купівлі продажу 1/3 часини квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.4 Договору він передає у власність відповідачки грошові кошти у розмірі 80000,00 грн., а відповідачка зобов'язувалась повернути йому таку ж суму грошей одразу після укладення основного договору згідно п. 1.2. цього договору, але не пізніше 2 вересня 2013 року. Він свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, що підтверджується розпискою відповідачки про отримання нею грошової суми, а відповідачка свої зобов'язання по Договору не виконала. Основний договір купівлі-продажу вона не уклала, і грошових коштів в розмірі 80000 грн. вона не повернула, чим порушила його майнові права. Просив суд стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти в розмірі 80000 грн.. три проценти річних в розмірі 2998,31 грн., інфляційні втрати в сумі 14960,00 грн., штраф в розмірі 80000грн., а всього 177958,31 грн., а також понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1900 грн. та судовий збір в розмірі 1779,58 грн. Представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідачка, про час і місце судового розгляду оповіщалася у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем своєї реєстрації, у судове засідання не з'явилася, про поважність причин неявки суду не повідомила та не просила розглядати справу у її відсутність, свого представника до суду не направила, заперечення проти позову не подавала. Представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), зазначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 24 квітня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено змішаний цивільно-правовий договір з елементами договору позики та попереднього договору (далі -Договір). Даний договір укладено в письмовій формі і нотаріально посвідчено, зареєстровано в реєстрі № 309 (а.с.7-8). Згідно п. 1.2. Сторони Договору обумовились в строк до 02 вересня 2013 року укласти договір купівлі-продажу частки квартири (основний договір) у встановленій законом формі та на умовах, визначених цим Договором. Як вбачається з п. 1.3.1. Договору Продавцем по основному договору повинна виступати [PERSON], а покупцем - [PERSON]. Об'єктом основного договору є 1/3 частка квартири [ADDRESS]. (п. 1.3.2. Договору). Згідно п. 1.3.3. Договору ціна основного договору - 160 000,00 грн. При цьому п. 1.3.5. Договору встановлено, що [PERSON] зобов'язана підготувати за свій рахунок та в строк до укладення основного договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частки квартири. Згідно п. 1.4. Договору [PERSON] передає у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 80000 грн. 00 коп., а [PERSON] зобов'язується повернути [PERSON] таку ж суму грошей одразу після укладення основного договору згідно із п. 1.2. цього договору, але не пізніше 02 вересня 2013 року. У випадку розірвання цього договору, не укладення основного договору, [PERSON] зобов'язана повернути вищевказану суму не пізніше 02 вересня 2013 року [PERSON] Стаття 629 ЦК України встановлює, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі та підтверджується розпискою, яку надала відповідачка [PERSON] про одержання від позивача грошових коштів в розмірі 80000 грн., як передбачено п. 1.4Договору. (а.с.8 зворот). Разом з тим, [PERSON] свої зобов'язання по Договору не виконала. Судом встановлено, що основного договору - договору купівлі-продажу частки квартири не було укладено з позивачем та не було повернуто останньому грошові кошти в розмірі 80000,00 грн. Згідно положень ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до положень ч. 2 цієї статті, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Частина 3 ст. 635 ЦК України визначає, що зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Параграф 1 Глави 71 ЦК України регулює відносини, пов'язані з укладенням договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики на суму 80 000,00 грн. Згідно положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договором встановлено строк повернення [PERSON] грошових коштів в сумі 80 000,00 грн. - не пізніше 02 вересня 2013р. (п. 1.4. Договору). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже у зв'язку не невиконанням [PERSON] своїх зобов'язання по поверненню грошових коштів у розмірі 80 000,00 грн., з останньої на користь позивача підлягають до стягнення також інфляційні втрати та 3% річних за період з 02.09.2013р. по 25.11.2014р. Крім того, пунктом 3.3. Договору Сторони погодили, що у разі невиконання зобов'язань, що випливають з попереднього договору, винна у такому порушенні сторона повинна сплатити іншій стороні штраф у розмірі 100% відсотків від суми попереднього договору, яку сторони оцінили у 80 000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Частина 1 ст. 550 ЦК України передбачає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Крім того, ст. 552 ЦК України встановлює, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 ст. 625 ЦК України закріплює положення, відповідно до якого боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачка порушила взяти на себе зобов'язанням за договором від 24 квітня 2013 року, чим порушила права позивача, а тому з відповідачки на користь позивача підлягають до стягнення: грошові кошти в розмірі 80 000 гривень 00 коп., штраф в сумі 80 000 грн., інфляційні втрати в розмірі 14960 грн., 3% річних в розмірі 2 998 грн. 31 коп. З положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача, підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1779 гривень 58 коп., витрати на правову допомогу лише в розмірі 1300 грн., оскільки саме ця сума підтверджена квитанціями про оплату правової допомоги. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial