Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

В жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Христинівського районного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Мажор-Буд» про стягнення грошових коштів, мотивуючи тим, що вона та ФОП [PERSON] 16.04.2019 року уклали договір № М030(1,2 )04-19, де п.п. 1.1. та 1.2. Договору встановлено, продавець ФОП [PERSON] зобов`язується передати покупцеві, тобто їй, товар - металопластикові вікна, які також обіцяли встановити, а вона зобов`язується прийняти та повністю оплатити цей товар. Згідно з п.п. 2.1., 2.2. Договору загальна сума Договору складає 21 875 грн., вона повинна була оплатити і оплатила аванс в розмірі 9000 грн. В подальшому відповідач вікна не передала та не встановила, на зв`язок не виходить, ухиляється від виконання договору. Тому, просила суд стягнути з відповідача на її користь 9000 гривень попередньої оплати за договором № М030 (1,2 ) 04-19, укладеного 16.04.2019 року між нею, [PERSON] та ФОП [PERSON] ( а. с. 1-2 ). Ухвалою судді від 16 жовтня 2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Мажор-Буд» про стягнення грошових коштів передано за підсудністю на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ( а. с. 10 ). 04 листопада 2020 року цивільна справа надійшла до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, про що свідчить штамп суду та зареєстрована за № 42433. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2020 року головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 14 ), матеріали справи передані та отримані суддею 05.11.2020 року, про що міститься підпис про отримання в контрольному журналі переданих справ судді. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 05 листопада 2020 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 17 ). 02 грудня 2020 року за вх. № 47137 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 18 ). Ухвалою судді від 03 грудня 2020 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 19-20 ). Розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою сторін, останнього разу розгляд справи відкладено на 15.03.2021 року ( а. с. 28 ). Ухвалою суду від 15.03.2021 року виправлена описка в ухвалі судді від 03.12.2020 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 10.03.2021 року за вх. № 11390 судом отримано заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомленою неодноразово належним чином, про що в матеріалах справи свідчать наявні поштові повідомлення про вручення. Так, відповідач безпосередньо була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи на 15.03.2021 року, про що свідчить в матеріалах справи наявне поштове повідомлення про вручення, з якого вбачається що відповідач особисто 13.02.2021 року отримала судову повістку. До того ж, відповідач через оголошення про виклик особи викликалася в судове засідання, про що в матеріалах справи наявне оголошення про виклик в судове засідання на 15.03.2021 року, яке датоване 08.02.2021 року ( а. с. 31 ). Третя особа ТОВ «Мажор-Буд» в судове засідання свого представника не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи наявне оголошення про виклик в судове засідання на 15.03.2021 року, яке датоване 08.02.2021 року ( а. с. 32 ). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Отже, відповідач ФОП [PERSON] завчасно була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача [PERSON] . Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач ФОП [PERSON] не з`явилася в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 15.03.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Встановлено, що 16 квітня 2019 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу № М030(1,2 )04-19. Пунктом 1.1 зазначеного Договору, Продавець зобов`язується передати належний йому Товар у власність ( повне господарське відання ) Покупця у кількості та асортименті згідно Специфікації ( Додатку до Договору ), яка є невід`ємною частиною даного Договору. Покупець зобов`язується прийняти та повністю оплатити Товар на умовах даного Договору ( п. 1.2 цього Договору ). Згідно п. 2.1 даного Договору, загальна сума Договору складає 21 875 гривень. Покупець сплачує готівкою аванс Продавцю при підписанні даного Договору в розмірі 9000 гривень ( п. 2.2 Договору ). Пунктом 2.3. Договору, доплата за Товар вноситься готівкою Покупцем згідно графіку платежів. Даний Договір підписаний сторонами, про свідчать їх підписи та печатка продавця ФОП [PERSON] ( а. с. 4 ). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання договору № М030( 1, 2 )04-19 від 16.04.2019 року свідчить про те, що сторонам всі умови даного Договору цілком зрозумілі і вони вважає їх справедливими по відношенню до них. Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. ч. 2,3 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. Частиною 1 статті 698 ЦК України передбачено, що за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 704 ЦК України якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов`язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця. Договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред`явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання. Звертаючись до суду позивач наголошує на тому, що відповідач не виконала умови договору та не повертає отримані грошові кошти в якості авансу. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. Встановлено, що позивачем було замовлено у відповідача метало-пластикові вікна, замовлення № М030( 1,2 )04-19 від 16.04.2019 року, про що було укладено договір. На виконання умов вищевказаного договору, позивач [PERSON] сплатила аванс у розмірі 9 000 гривень, про що свідчить підписаний договір, так як його пункт 2.2. передбачає сплату такого авансу у вказаному розмірі при його підписанні. Аванс - це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів (ч. 2 ст. 570 ЦК). Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов`язання (доказова функція), а також зараховується в рахунок майбутніх платежів (платіжна функція), але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов`язання. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення практично у всіх випадках невиконання договору, а сторона, яка отримала аванс, ні за яких умов не може бути зобов`язана до його повернення у більшому розмірі. Відповідно до частини 2 статті 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом. Однак, з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав. Встановлено, що на даний час договір № М030(1,2)04-19 від 16.04.2019 року відповідачем не виконаний, аванс не повернутий, тому позовні вимоги позивача щодо стягнення сплаченої суми авансу у розмірі 9 000 гривень є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовними вимогами сплатив судовий збір в розмірі 840,80 гривень, понесення яких документально підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 41 від 09.10.2020 року ( а. с. 8 ), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати понесені останньою при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved