Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

Відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 27.09.2019 р. була визначена підсудність Дніпровському районному суду м.Києва по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконкому Криворізької Центрально-міської районної у місті ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітньої дитини Відповідно до позовних вимог позивач [PERSON] просить суд визначити місце проживанння її малолітньої доньки [PERSON] разом з нею, позивачем по справі, за адресою : [ADDRESS] Свої вимоги позивач [PERSON] обгрунтовує тим, що з 29.07.2009 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] . В шлюбі народилася донька [PERSON] [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської обл. від 14.06.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано . Фактично з вересня 2015 року малолітня донька [PERSON] проживає разом з позивачем по справі, а саме з того моменту, коли позивач разом зі своєю донькою виїхали з тимчасово окупованої території АР Крим на метерикову частину України. Позивач та її донька взяті на облік як внутрішньо переміщені особи. В 2017 році малолітня [PERSON] пішла до КЗШ №113 та на даний час продовжує навчання в КЗОШ №10. З моменту переїзду позивача разом з донькою [PERSON] до м.Кривий Ріг Дніпропетровської обл. відповідач [PERSON] фактично перестав виконувати свої батьківські обов`язки по відношеню до своєї доньки [PERSON] , самоусунувся від її виховання та утримання, має заборгованість по сплаті аліментів по утриманню своєї доньки. Свої вимоги позивач обгрунтовує посиланням на вимоги Закону України «Про охорону дитинства» та на вимоги ст.ст.160, 161 СК України. В підготовчому судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити з обставин викладених в позовній заяві та додатках доданих до позову. В судове засідання позивач подала заяву в якій просила слухати справу в її відсутність та наполягала на задоволені позову в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день місце та час розгляду справи сповіщався у встановлений законом спосіб. Представник третьої особи підтримала позовну заяву [PERSON] та на адресу суду надала висновок виконкому Центрально - Міської районної ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] за №8/33-566 від 18.02.2020 р. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, зеельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне, що 29.07.2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. В шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] [INFO] . Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської обл. від 14.06.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Позивач [PERSON] та малолітня [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи. Відповідно до акту обстеження умов проживання позивач разом з малолітньої [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] та в зазначеній квартирі створені всі умови для проживання малолітньої дитини. Батько дитини разом з дитиною не проживає. Відповідно до характеристики виданої на [PERSON] директором Криворізької загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів №113 Дніпропетровської обласної ради вбачається, що малолітня [PERSON] з вересня 2017 р. по липень 2019 р. навчалася у КЗШ №113 та її вихованням займалася тільки позивач по справі [PERSON] , батько не брав участі у вихованні доньки. Згідно довідки виданої Криворізькою загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів №10 Криворізької міської ради Дніпропетровської обл. малолітня [PERSON] на даний час навчається в 3 - му класі даної школи. До суду було надано довідку - розрахунок наданої Південним міжрегіональним управлінням міністерства юстиції, відповідно до якої вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів у відповідача [PERSON] станом на січень 2020 р. складає 22421 грн. 75 коп. Відповідно до Висновку виконкому Центрально - Міської районної ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] за №8/33-566 від 18.02.2020 р. вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Також статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України слідує, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з ним знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та підлягають задоволенню. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України . На підставі викладеного,

Outcome: approved