Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

В грудні 2020 року позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що 17.04.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деражнянського районного управління юстиції між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №06. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання виявилося, що у них з відповідачем різні інтереси та погляди на життя, у зв`язку з чим з протягом останнього місяця вони спільно не проживають, не підтримують жодних відносин та не ведуть спільного господарства, тому позивач просила шлюб між ними розірвати. Ухвалою судді від 28.12.2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. У встановлений судом строк відповідач без поважних причин відзив на позов не надала, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити, вказавши, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечуючи щодо розірвання шлюбу. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 17.04.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деражнянського районного управління юстиції, про що складено актовий запис №06, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про її народження. В обґрунтування позову позивач стверджує, що подружнє життя у неї з відповідачем не склалося, у них з відповідачем були різні погляди на життя, у зв`язку з чим протягом останнього місяця вони спільно не проживають, не підтримують жодних відносин та не ведуть спільного господарства. Судом приймаються до уваги такі його доводи, оскільки в судовому засіданні відповідач підтвердив зазначені обставини, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. З огляду на наведене, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved