Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] (далі також позивач) звернулася до суду з позовом до Дубрівської територіальної громади (далі також відповідач) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] р. померла її мати [PERSON] (далі також спадкодавець). Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, у зв'язку з чим позивач звернулася до Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини у зв'язку з пропущенням позивачем строків для прийняття спадщини. Як зазначає позивач, звернулася із запізненням до нотаріуса у зв'язку з тим, що вважала, що прийняла спадщину у порядку визначеному ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, адже спадкодавець. на момент смерті проживала разом із позивачем та її сином, які здійснювали за нею догляд. Позивач в судове засідання не з'явилася, просили розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явиася, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від [INFO] р. виданого виконавчим комітетом Дубрівської сільської ради Баранівського району Житомирської області. (а.с. 17.) Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. (а.с.18-21.) Право на зазначену спадщину згідно заповіту від 05.07.2000 р. посвідченого секретарем Дубрівської сільської ради Баранівського району Житомирської області мав син позивача [PERSON]. (а.с. 16). Дослідивши матеріали спадкової справи встановлено, що [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом посвідченого секретарем Дубрівської сільської ради Баранівського району Житомирської області, не звернувся із заявою про прийняття спадщини, отже, в силу ч. 1 ст. 1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно свідоцтва про народження від 25.03.2009 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області позивач є донькою спадкодавеці [PERSON] (а.с. 12). У зв'язку з одруженням прізвище позивача було змінене з «[PERSON]» на «[PERSON]», що відповідає записам у свідоцтві про шлюб від 18.02.1973 р. (а.с. 13). Зважаючи на вище викладене, будучи спадкоємцем за законом першої черги, на правах доньки спадкодавеці, позивач зверталася до нотаріальної контор із заявою про заведення спадкової справи після померлої [INFO] року [PERSON] по заповіту та по закону на що отримала вмотивовану відмову від 23.01.2017 р. №9/02-17 у зв'язку з пропущенням термінів на прийняття спадщини. (а.с. 31). Строк звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, позивач пропустила через те, що не були обізнані про обов'язківсть звернення до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про прийняття спадщини, адже на момент смерті [PERSON] проживала разом із позивачем без реєстрації. Права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу, що відповідає приписам ст. 121 Сімейного кодексу України. Згідно 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що відповідає приписам ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зважаючи на те, що згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, можливим визнати причину пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини поважною. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою, а докази, надані позивачем для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, достовірними і переконливими.

Outcome: approved