Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

В вересні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , та встановити порядок користування вказаною квартирою виділивши їй загальну кімнату, відповідачу - спальну кімнату, а кухню, ванну кімнату та коридор залишити у спільному користуванні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.01.1986 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який на даний час не розірвано. Хоча фактично шлюбні стосунки давно припинені і відповідач проживає в м. Житомирі, а додому приїздить лише періодично. Спочатку вони з відповідачем за спільні кошти подружжя купили квартиру в [ADDRESS] , а 08.04.2010 року вищезазначену квартиру вони обміняли на квартиру в [ADDRESS] . Перед фактичним припиненням шлюбних відносин вони з відповідачем домовились про добровільний поділ спільного майна, однак на даний час відповідач відмовляється у добровільному порядку розділити спільне нажите майно. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти винесення рішення у підготовчому судовому засіданні. Вислухавши учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Так, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за якими, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] згідно договору міни від 08.04.2010 року є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру було набуто відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачем (а.с.8-12). Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, враховуючи встановлені обставини, а також те, що визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує права і інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved