Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

В грудні 2019 року до суду подано позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , в якому позивач просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за договором позики від 02.11.2018 року у сумі 339795 грн.32 коп., з яких 338400 грн.00 коп.- борг за договором, 338 грн.40 коп.-3% річних, 1056 грн.92 коп.-інфляційні втрати, а також солідарно стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у жовтні 2018 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу товарів дитячого одягу. Даний договір було укладено в усній формі, оскільки ст. 657 ЦК України не вимагає письмової форми та нотаріального посвідчення такого договору. На виконання договору та у відповідності з вимогами ст. 655 ЦК України вона передала у власність у другій стороні, а покупець прийняв та зобов`язався сплатити за товар певну грошову суму. Оскільки всієї суми для розрахунку зі [PERSON] за отриманий ними товар у відповідачів не було, вони запропонували їй надати розписку на ту частину вартості товару, яка була узгоджена сторонами , якої не вистачало, а саме 338 400 грн. Тобто, написання відповідачами боргової розписки було пов`язано з відсутністю при укладенні договору купівлі-продажу товарів дитячого одягу грошових коштів для розрахунку з продавцем. Отже, за домовленістю сторін, борг, що виник із договору купівлі-продажу був замінений позиковим зобов`язанням, що є новацією боргу у позикове зобов`язання, тому ці правовідносини повинні регулюватися положеннями статті 1053 ЦК України. У розписці від 02 листопада 2018 року відповідач [PERSON] власноруч вказує, що він заборгував («должен») [PERSON] грошову суму в розмірі 338 400 грн. і взяв на себе зобов`язання виконати умови домовленості по поверненню грошей протягом одного календарного року з моменту написання даної розписку (до 02 листопада 2019 року). У разі його неспроможності виконати свої боргові зобов`язання переніс на [PERSON] , яка є співвідповідачем у справі, та власноруч у даній розписці від 02 листопада 2018 року, що з умовами розписки ознайомлена і згодна з покладенням на неї зобов`язань даної розписки, отже боргових зобов`язань. До дня звернення до суду, незважаючи на її неодноразові звернення з проханням повернути гроші, відповідачі суму боргу не сплатили, у зв`язку з чим за останніми обліковується заборгованість перед позивачем у розмірі 339795 грн.32 коп.. Оскільки кінцевою датою повернення боргу за погодженням сторін було визначене 02листопада 2019 року, перебіг строку заборгованості почався 03 листопада 2019 року, а саме згідно ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати. Станом на 10 грудня 2019 року заборгованість відповідачів перед [PERSON] складає 339795 грн.32 коп., з яких 338400 грн.00 коп.- борг за договором, 338 грн.40 коп.-3% річних, 1056 грн.92 коп.-інфляційні втрати, а також позивач просить солідарно стягнути з відповідачів судові витрати: судовий збір в сумі 3397 грн.32 коп. та витрати на правову допомогу, сума якої буде уточнена пізніше. Відповідачами був наданий відзив на позов від 19.02.2020 року, в якому вони визнали позов частково, не заперечували факт надання розписки на суму , що вказує позивач. Відповідачі зазначили, що мають намір оспорити договір купівлі-продажу в суді, та оскільки [PERSON] в своїй позовній заяві визнає, що борг виник при укладенні договору купівлі-продажу і був замінений позиковим зобов`язанням, і це є новацію боргу в позикове зобов`язання, то при визнанні угоди купівлі-продажу недійсною і поверненню правочину в первісне становище, борг перестає існувати автоматично». Просили відкласти розгляд справи до розгляду справи про визнання недійсним договору купівлі-продажу, а також заяв про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за статтями 190, 189 КК України, зобов`язати позивача прийняти дитячі речі, що є фактичним предметом договору купівлі-продажу та визнати факт надання розписки та виникнення боргу таким, що не є дійсним. У відповіді на відзив від 27.02.2020 року [PERSON] просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, оскільки відповідачами не додано жодного належного та допустимого доказу в спростування позовних вимог, вважає неможливим повернення придбаних відповідачами в неї за договором купівлі-продажу дитячих речей, оскільки після їх придбання відповідач [PERSON] на протязі біль як одного року здійснювала підприємницьку діяльність, торгуючи саме цими речами. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13січня 2020 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 травня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики до судового розгляду. Представником позивача були подані письмові пояснення від 24.02.2021 року подані письмові пояснення, в яких вона просила позов задовольнити в повному обсязі, висловила свої аргументи в підтвердження правової позиції, що між сторонами за взаємною домовленістю мала місце новація договору купівлі-продажу в позиковий договір. 24.02.2021 року представником відповідача були надані пояснення по справі, в яких він просив відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач не надав суду докази, що між сторонами укладений новацій ний договір, тобто що була домовленість замінити первинне зобов`язання. Таким чином, зміст письмових розписок не свідчить про факт існування між сторонами будь-яких первинних договірних зобов`язань до складання спірної боргової розписки, домовленостей про новацію та нове зобов`язання, а враховуючи, що договір позики між сторонами не був укладений за безгрошовістю боргової розписки, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача. 06.04.2021 року представником позивача подані до суду додаткові пояснення, в яких вона просила задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на наступні аргументи та доводи. Основним доказом укладення між сторонами новаційного договору є розписка від 02.11.2018 року написана та підписана відповідачами власноручно. Отже, відповідачі визнали та акцентували увагу суду у відзиві на позов , що уклали з позивачем 02.11.2018 року саме новаційний договір. З другого абзацу розписки вбачається, що сторони досягли домовленості по поверненню грошей протягом одного року з моменту купівлі-продажу дитячого одягу та написання даної розписки та відповідачі взяли на себе зобов`язання виконати умови досягнутої домовленості та повернути борг до 02.11.2019 року. Рішенням Київського районного судом міста Харкова по справі № 953/595/20 від 30.11.2020 року встановлені обставини, на які посилається [PERSON] в своєму позові в підтвердження її позовних вимог про стягнення боргу по даній справі. Відповідачі визнають позов частково, не заперечуючи факт надання ними розписки на суму,та вказують дослівно в відзиві на позов [PERSON] , що « [PERSON] в своїй позовній заяві визнає, що борг виник при укладенні договору купівлі-продажу і був замінений позиковим зобов`язанням». Частиною 4 ст. 82 ЦПК УКраїни визнеачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Окрім тексту розписки відповідачі у відзиві на позов від 19.02.2020 року однозначно визнають, що між ними з однієї сторони та [PERSON] - з другої сторони була досягнута домовленість про заміну первинного зобов`язання позиковими зобов`язаннями. Отже, відповідачами не додано жодного належного та допустимого доказу в спростування позовних вимог [PERSON] . Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача у повному обсязі з підстав, викладених у позові і просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував у повному обсязі. В подальшому представниками сторін надані заяви про закінчення слухання справи у їх відсутність. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. У жовтні 2018 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу товарів дитячого одягу. Даний договір було укладено в усній формі, оскільки ст. 657 ЦК України не вимагає письмової форми та нотаріального посвідчення такого договору. На виконання договору та у відповідності з вимогами ст. 655 ЦК України [PERSON] (продавець) передала у власність у другій стороні (покупцеві), [PERSON] та [PERSON] , а покупець прийняв та зобов`язався сплатити за товар певну грошову суму. Оскільки всієї суми для розрахунку зі позивачем за отриманий ними товар у відповідачів не було, вони запропонували їй надати розписку на ту частину вартості товару, що була узгоджена сторонами , якої не вистачало, а саме 338 400 грн. Тобто з вищевикладеного вбачається, що написання відповідачами боргової розписки було пов`язано з відсутністю при укладенні договору купівлі-продажу товарів дитячого одягу грошових коштів для розрахунку із позивачем. Отже, за домовленістю сторін, борг, що виник із договору купівлі-продажу був замінений позиковим зобов`язанням, що є новацією боргу у позикове зобов`язання, тому ці правовідносини повинні регулюватися положеннями статті 1053 ЦК України. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 06 квітня 2021 року на підставі ч. 4 ст. 268 ЦПК України вступна і резолютивна частини рішення підписані судом без його проголошення за неявкою усіх учасників справи. Суд погоджується з позицією позивача, що мала місце новація первісного договору купівлі-продажу дитячих речей в боргові зобов`язання, що підтверджується наданими суду доказами. У розписці від 02 листопада 2018 року відповідач [PERSON] власноруч вказує, що він заборгував («должен») [PERSON] грошову суму в розмірі 338 400 грн. і взяв на себе зобов`язання виконати умови домовленості по поверненню грошей протягом одного календарного року з моменту купівлі-продажу дитячого одягу та написання даної розписку (до 02 листопада 2019 року). У разі його неспроможності виконати свої боргові зобов`язання переніс на [PERSON] , яка є співвідповідачем у справі, та власноруч у даній розписці від 02 листопада 2018 року, що з умовами розписки ознайомлена і згодна з покладенням на неї зобов`язань даної розписки, отже боргових зобов`язань. Відповідачі у відзиві та позов від 19.02.2020 року визнали позов частково, не заперечували «Факт надання розписки на суму , що вказує позивач». Вони вказують, що «оскільки [PERSON] в своїй позовній заяві визнає, що борг виник при укладенні договору купівлі-продажу і був замінений позиковим зобов`язанням, і це є новацію боргу в позикове зобов`язання, то при визнанні угоді купівлі-продажу недійсною і поверненню правочину в первісне становище, борг перестає існувати автоматично». Визнання позову частково було пов`язане з їх бажанням звернутися до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу придбаного ними у [PERSON] товару дитячого одягу. І в разу визнання недійсним договору купівлі-продажу вони вважають , що «борг перестане існувати автоматично», про що конкретно вказують у відзиві на позов. З другого абзацу розписки вбачається, що сторони досягли домовленості по поверненню грошей протягом одного року з моменту купівлі-продажу дитячого одягу та написання даної розписки та відповідачі взяли на себе зобов`язання виконати умови досягнутої домовленості та повернути борг до 02.11.2019 року. Рішенням Київського районного суду міста Харкова [PERSON] та [PERSON] по справі № 30.11.2020 року по справі № 953/595/20, яке набуло чинності 11.01.2021 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу недійсною, зобов`язання відповідача прийняти товар, стягнення коштів в сумі 352450 грн. було відмовлено в повному обсязі. Отже, доказами обгрунтованості позовних вимог [PERSON] є розписка, власноручно написана та підписана відповідачами, з тексту якої , на думку суду. безумовно вбачається, що сторони досягли домовленості про новацію договору купівлі-продажу в боргове зобов`язання та укладення новаційного договору. Суд дійшов до висновку, що позивачем доказані та мають місце всі об`єктивні та суб`єктивні умови домовленості сторін про новацію, а воля відповідачів однозначно виражена в розписці про новацію , прямо випливає з неї, з пояснень, що містяться у відзиві відповідачів на позов, та підтверджена вищезазначеними доказами. Так, в розписці має місце вказівка на домовленість про заміну первинного зобов`язання - договору купівлі-продажу дитячих речей новим борговим зобов`язанням, яке прийняли на себе відповідачі - боргу на конкретну суму та умови повернення грошових коштів. Суд критично відноситься до позиції представника відповідача про недоведеність існування між сторонами новації договору купівлі-продажу в позикові зобов`язання, оскільки відповідачі у відзиві на позов від 19.02.2021 року стверджували, що має місце саме новація. Отже, зміна правової позиції на протилежну не є переконливою і суперечить іншим доказам по справі. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.629ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог частини 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (статтею 1047 цього Кодексу). Згідно ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1, п.2 ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються, в тому числі, на підставі висновків експертів. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином, беручи до уваги, що предметом доказування є існування у відповідачів заборгованості зазначеної в позовній заяві та існування у позивача права вимоги, щодо її повернення Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та задовольняє їх у повному обсязі. Відповідно до статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (статтею 1047 цього Кодексу). За своїм змістом новація - це угода про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання. Верховний суд у своїй Постанові від 26 вересня 2018 року по аналогічній справі № 483/1953/16-ц вказав, що написання відповідачем боргової розписки було пов`язано з відсутністю при укладенні договору-купівлі продажу у нього грошових коштів для розрахунку. При цьому спірна розписка була складена за домовленістю сторін на забезпечення первинного зобов`язання. З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами виникли правовідносини з приводу боргу, який за домовленістю сторін був замінений позиковим зобов`язанням, тому ці правовідносини повинні регулюватися положеннями ст. 1053 ЦК України. Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковими зобов`язаннями. Ця правова позиція Верховного Суду викладена також в Постановах від 07.08.2019 року по справі № 289Ї875/16-ц, від 04.03.2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції. Період заборгованості 03 листопада 2019 року - 10 грудня2019 року. Сума боргу338 400,00 грн. Згідно даних Державної служби статистики України, розміщених на офіційному веб-сайті ukrstat.gov.ua, індекс інфляції за період: листопад 2019 року - 100,1 %, грудень - даних немає. За період заборгованості інфляційні витрати складають 338,40 грн 338 400 х 100,1% = 338 738, 40 грн. (сума проіндексованої заборгованості) 338 738,40 - 338 400,00 = 338,40 грн. Розрахунок 3 % річних від простроченої суми, у порядку ст. 625 ЦК України. Період заборгованості 03 листопада 2019 року - 10 грудня2019 року. Сума боргу338 400,00 грн. Кількість днів прострочення -38. Розмір процентів річних -3%. 338400 грн. х 3% : 100% : 365 д. х 38 д. = 1056грн. 92коп. Загальна сума процентів за період прострочення - 1056,92 Отже, загальна заборгованість за договором позики від 02 листопада 2018 року станом на 10 грудня2019 року становить 339795 грн. 32 коп. (338400э+338,40э+1056,92). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 137 ЦПК України передбачено що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем при подачі позову до суду понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3397 грн. 95 коп., які підтверджується доданою до позову квитанцією, та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 18000 грн., які підтверджені відповідними договорами про надання правової допомоги, квитанціям та довідкою-розрахунком, що відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача.

Outcome: approved