Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на його користь страхове відшкодування у сумі 55 885, 29 грн, з відповідача [PERSON] суму 4 831, 95 грн; витрати на проведення оцінки у сумі 1 000 грн та сплачений судовий збір /т. І а. с. 5-7/. Ухвалою судді від 10 січня 2017 року у справі відкрито провадження /т. І а. с. 43/. Представник відповідача ТзДВ СК «Альфа-Гарант» у судовому засіданні 20 квітня 2017 року подав заперечення проти позову, в якому зазначив, що страхове відшкодування виплачене у повному обсязі, вважав, що наданий же позивачем розрахунок розміру матеріального збитку є значно завищеним і не відповідає середньо ринковим цінам /т. І а. с. 68-72/. На замовлення ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» ТОВ «Промислова компанія «СЕЛТИМ» виконало визначення вартості матеріального збитку завданого власнику майна LIFAN 520, реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок його пошкодження. Згідно із звітом № 71-D/22/1 від 05 жовтень 2016 року матеріальний збиток без врахування втрати товарної вартості, завданий власнику КТЗ LIFAN 520 (державний номер [NUMBER]) внаслідок його пошкодження станом на 26 вересня 2016 року, складає 42 340, 23 грн з урахуванням ПДВ; 35 283, 52 грн без урахування ПДВ. Позовні вимоги обґрунтовані додатково тим, що оскільки розмір страхового відшкодування виплачений страховиком не в повному обсязі, то за кожен день прострочення виплати підлягає нарахуванню і стягненню пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, 3 % річних та інфляційні втрати на всю суму боргу. Ухвалою суду від 20 квітня 2017 року за клопотанням відповідача у справі призначена судова автотоварознавчу експертиза, проведення якої доручено експертам Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На вирішення експертів поставлені наступні питання: який розмір матеріального збитку (шкоди), спричинений власнику автомобіля марки LIFAN, державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження під час ДТП, яка сталася 23 липня 2016 року? Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи /т. І а. с. 107/. 01 червня 2017 року представником позивача була подана заява про уточнення та зменшення позовних вимог, відповідно до якої представник позивача просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на його користь страхове відшкодування у сумі 23 283, 12 грн; пеню в сумі 10 039, 79 грн; витрати від інфляції в сумі 5 088, 89 грн; 3 % річних у сумі 1 068 грн, просив стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду, шо полягає у втраті товарної вартості транспортного засобу після ДТП, у сумі 3 661, 08 грн; вимушені витрати на проведення оцінки у сумі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 коп. тягнути з відповідачів сплачений судовий збір /т. І а. с. 214-215/. 14 липня 2017 року ухвалою судді відновлено провадження у справі, в зв'язку з тим, що 12 липня 2017 року з експертної установи - Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України до суду повернулась цивільна справа без виконання ухвали суду від 20 квітня 2017 року з повідомленням № 12-2/550 від 05 липня 2017 року про неможливість проведення експертизи /т. І а. с. 131/. 11 жовтня 2017 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача та представника відповідача у справі призначена судова автотоварознавча експертиза, проведення якої доручено експертам Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України /т. І а. с. 162-163/. 12 березня 2018 року з експертної установи - Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України до суду разом з матеріалами цивільної справи надійшов висновок експерта від 05 березня 2018 року № 12-2/23 за результатами судової експертизи, відповідно до якого матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу марки LIFAN 520, внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23 липня 2016 року, міг становити 57 141, 52 грн /т. 1 а. с. 170-186/. Ухвалою судді від 27 березня 2018 року поновлено провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті у спрощеному позовному провадженні /т. І а. с. 199/. У судовому засіданні 08 червня 2018 року представник відповідача ТзДВ СК «Альфа-Гарант» подав відзив на заяву про уточнення та зменшення розміру позовних вимог від 01 червня 2017 року, в якому відповідач заперечував проти нарахування та стягнення пені, оскільки страхове відшкодування було виплачене в повному обсязі та у визначений чинним законодавством строк. Також відповідач заперечував проти включення до розміру матеріального збитку суми визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість у розмірі 20 % від суми збитку /т. І а. с. 221-225/. 02 вересня 2018 року представником позивача була подана заява про уточнення та зменшення позовних вимог, відповідно до якої представник позивача просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на його користь страхове відшкодування у сумі 17 415, 96 грн; пеню в сумі 9 124, 51 грн; витрати від інфляції в сумі 3 806, 32 грн; 3 % річних у сумі 939, 00 грн, просив стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду, шо полягає у втраті товарної вартості транспортного засобу після ДТП, у сумі 3 661, 08 грн; вимушені витрати на проведення оцінки у сумі 1 000 грн, стягнути з відповідачів сплачений судовий збір /т. ІІ а. с. 2-4/. У судовому засіданні 02 жовтня 2018 року представник відповідача ТзДВ СК «Альфа-Гарант» подав відзив на заяву про уточнення та зменшення розміру позовних вимог від 02 вересня 2018 року, в якому заперечував проти нарахування та стягнення пені, 3 % річних, інфляційних витрат, а також заперечував проти включення до розміру матеріального збитку суми визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість у розмірі 20 % від суми збитку /т. ІІ а. с. 8-10/. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з тих підстав, які зазначені у заявах по суті справи. Відповідач [PERSON] про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходило, заяви по суті на позов відповідач суду не надав. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, допитавши експерта та дослідивши письмові докази, оцінив їх у сукупності, всебічно перевірив обставини справи у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки LIFAN 520 (реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] /т. І а. с. 8/. Встановлено, що 23 липня 2016 року по проспекту Гагаріна в районі будинку № 348-А в м. Харкові [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 210994-20 (державний номер [NUMBER]), не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем LIFAN 520 (державний номер [NUMBER]), під керуванням [PERSON], в результаті чого заподіяв йому матеріальну шкоду. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова № 646/8658/16-п від 30 серпня 2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення /т. І а. с. 12/. Згідно з частиною шостою ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та заподіянні шкоди є підтвердженою і не підлягає доведенню. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у страховика ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/7976694, розмір страхової суми - 100 000 грн, розмір франшизи - 1000 грн /т. І а. с. 13/. Згідно з звітом про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 445/8-16 від 12 вересня 2016 року, складеного на замовлення позивача ФОП [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля LIFAN 520, реєстраційний номер [NUMBER], становить 90 768, 57 грн; вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля LIFAN 520, реєстраційний номер [NUMBER], без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 85 936, 62 грн; величина втрати товарної вартості автомобіля марки LIFAN 520 (реєстраційний номер [NUMBER]), становить 4 831, 95 грн. 16 листопада 2016 року страховик визначив та виплатив позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 29 051, 33 грн, що на думку позивача є значно заниженою та не відповідає розміру дійсної матеріальної шкоди, завданої майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 25 липня 2016 року [PERSON] звернувся до ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого та 09 серпня 2016 року із заявою про страхове відшкодування за вх. № ЦВ/16/2420 /т. І а. с. 73-74, 75/. 16 листопада 2016 року страховик - ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі розрахунку страхового відшкодування виплатив позивачу страхове відшкодування у сумі 29 197, 32 грн, про що позивач був повідомлений листом від 06 грудня 2016 року за вих. № 3690 /т. І а. с. 96-97, 99/. Відповідно до висновку експерта № 12-2/23 від 05 березня 2018 року, складеного за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу марки LIFAN модель 520 (ВВ6774СВ), внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23 липня 2016 року, міг становити 57 141, 52 грн. Відповідно до частини третьої ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди. Таким чином, позивач як власник пошкодженого майна має право на відшкодування заподіяної йому матеріальної шкоди. Згідно з пунктом 1 частини другої ст. 22 Цивільного кодексу, майновою шкодою є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Спірні правовідносини, пов'язані із відшкодуванням шкоди, завданої майну фізичної особи, джерелом підвищеної небезпеки, регулюються Главою 82 Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року. Відповідно до частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За частиною другою ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною першою ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб'єктами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За статтею 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу тощо. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За частиною другою ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Відповідно до п. 32.7 ст. 32 Закону України відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Оскільки саме відповідач [PERSON] був визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої була заподіяна шкода майну - транспортному засобу позивача, і цивільно-правова відповідальність [PERSON] перед третіми особами була застрахована у відповідача ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», то страховик зобов'язаний відшкодувати заподіяну майну позивача шкоду в межах ліміту відповідальності. Згідно з висновком експерта №12-2/23 від 05 березня 2018 року, складеного за результатом проведення судової автотоварознавчої експертизи, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу марки LIFAN 520 (номерний знак [NUMBER]), внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23 липня 2016 року, міг становити 57 141, 52 грн, в тому числі вартість відновлювального ремонту у сумі 53 48, 44 грн, втрата товарної вартості у розмірі 3 661, 08 грн /т. І а. с. 171, 177-179/. При цьому як пояснив у судовому засіданні 03 вересня 2018 року експерт [PERSON] під час проведення судової автотоварознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту у сумі 53 480, 44 грн була визначена з врахуванням податку на додану вартість у розмірі 20 %. Суд приймає заперечення представника відповідача про те, що розмір страхового відшкодування не може включати суму податку на додану вартість у сумі 5 867, 17 грн. Таким чином, розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті позивачу, страховиком - ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» становить 17 415, 95 грн (53 480, 44 грн (вартість відновлювального ремонту) - 5 867, 17 грн (20 % ПДВ) - 1000, 00 грн. (франшиза) - 29 197, 32 грн (виплачене страхове відшкодування). Позовна вимога про стягнення пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідачем ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» була проведена часткова виплата страхового відшкодування 16 листопада 2016 року, а тому строк прострочення виплати починає обраховуватися з 17 листопада 2016 року. Станом на 04 вересня 2018 року строк прострочення виплати становить 656 днів. Таким чином, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 9 124, 51 грн. У частині вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за ст. 625 ЦК України суд залишає без задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до частини другою ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги частини другої статті 625 ЦК України не поширюються на ті правовідносини, щодо яких у спеціальному законодавстві встановлений інший вид відповідальності за невиконання зобов'язання, ніж у статті 625 ЦК України. Спірні правовідносини сторін регулюються спеціальним законом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до вимог якого страховик у разі прострочення виплати страхового відшкодування сплачую пеню. Таким чином, вимоги частини другої статті 625 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини сторін. Позовна вимога про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди, яка полягає у втраті товарної вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, та витрат на проведення оцінки підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до частини другої ст. 22 ЦК України збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з частиною першою ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). До розміру матеріального збитку, заподіяного транспортному засобу позивача, включаються втрати товарної вартості у розмірі 3 661, 08 грн. Одночасно з тим, вказані втрати товарної вартості транспортного засобу не включаються до розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страховиком - ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», а тому вони підлягають відшкодуванню особою, винною у заподіянні шкоди. Також судом встановлено, що з метою проведення оцінки вартості матеріального збитку позивачем був укладений з ФОП [PERSON] договір № 445/8-16 від 08 серпня 2016 року на проведення експертної оцінки, вартість робіт становить 1 000 грн /т. І а. с. 36-39/. Вартість робіт з проведення експертної оцінки була сплачена позивачем на користь ФОП [PERSON], що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 445 від 08 серпня 2016 року /т. І а. с. 38/. З урахуванням вищевикладеного, виходячи із приписів статей 22, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України про відшкодування збитків в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню у відшкодування збитків розмір втрати товарної вартості транспортного засобу у сумі 3 661, 08 грн та витрати по проведенню оцінки в сумі 1 000 грн. Відповідно до частини першої ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у сумі 617, 17 грн пропорційно до задоволеної частини позовних вимог з кожного з відповідачів, а саме з ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» 500 грн, з [PERSON] - 117 грн. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial