Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

В заяві до суду позивач вказав, що 9 червня 2012 року [PERSON] позичила у нього 8000 грн., строком до 9 серпня 2012 року, про що дала розписку. По закінченню строку вказаному в розписці він звернувся до відповідача з проханням повернути гроші, але остання відмовляється це робити в зв,язку з їх відсутністю. Спираючись на діючі норми законодавства він наполягає на стягненні 8000 грн. боргу, та понесених судових витрат. В судовому засіданні [PERSON] збільшив суму позову, зазначив, що у відповідності до вимог ст.625 ЦК України він має право на отримання 3% річних від суми боргу, що відповідно становить 340 грн. Крім зазначеної суми він просив стягнути з відповідача на свою користь понесенні судові витрати в сумі 571 грн 61 коп, які складаються зі сплати судового збору та понесених витрат на проїзд в судові засідання. Також він зазначив суду, що коли [PERSON] купувала будинок у його матері, їй не вистачало коштів, і тому він, на її прохання, позичив 8000 грн. [PERSON] написала розписку, що забов,язується повернути кошти в термін до 9 серпня 2012 року, але у зазначений термін цього не зробила. Він категорично заперечив той факт, що кошти передавались ніби то за речі, які мали залишитись [PERSON] в будинку. Дане питання взагалі не обговорювалось, про що свідчить договір купівлі - продажу будинку. Маючи на меті захистити свої права він був вимушений звернутися до суду. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] пред,явлений позов не визнали. Так вони послались на не обгрунтованість вимог позивача, оскільки надана ним розписка не свідчить про передачу коштів, а тільки вказує на необхідність їх повернення. Вони зазначили, що [PERSON] не отримувала від позивача кошти, а тільки між нею та [PERSON], її сином [PERSON] була досягнута домовленість, що останні залишать в будинку деякі речі і за це вона сплатить їм кошти в сумі 8000 грн., про що добровільно написала розписку. Оскільки після купівлі будинку і поселення в нього вона не виявила речей, то відповідно відмовилась сплачувати кошти. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що їм було відомо про домовленість в червні 2012 року сторін про те, що [PERSON] під час продажу будинку має в останньому залишити речі [PERSON], а остання за це мала сплатити 8000 грн., але речі в будинку не були залишенні і відповідно кошти не були передані. Свідок [PERSON] пояснила суду, що дійсно 9 червня 2012 року продала [PERSON] будинок розташований в [ADDRESS]. Кошти за проданий будинок вона отримала відразу, будь якої домовленості з [PERSON] про залишення речей в будинку у неї не було. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити повністю. До такого висновку суд дійшов із слідуючого: відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов,язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути пред,явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, позичальник зобов,язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем, на підтвердження своїх доводів, надана розписка (а.с.4), яка свідчить, що [PERSON] зобов,язувалась сплатити борг [PERSON] в сумі 8 тисяч гривень до 9 серпня 2012 року. Судом було встановлено, що відповідач дану розписку писала добровільно і без будь якого припису. Суд не приймає до уваги посилення [PERSON], свідків [PERSON] та [PERSON], про те що вона забов,язувалась сплатити кошти тільки після того як їй будуть залишенні речі в будинку, який вона придбала у [PERSON], оскільки дані обставини спростовуються п.3.2 договору купівлі-продажу частини будинку від 9 червня 2012 року (а.с.16-17) який свідчить, що претензій у покупця до продавця відносно придбанего майна не має, кошти сплачені повністю, будь яких зауважень у сторін на час укладення вказаного правочину у сторін не було. Вказаний договір є чинним на час розгляду справи, ніким не змінений і не скасований. Його умови і обставини укладання засвідчила і свідок [PERSON], яка також категорично заперечила про будь яку додаткову домовленість з [PERSON] Крім того суд критично відноситься до свідчень свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки останні є рідними відповідача і зацікавленні у вирішенні справи. З огляду на викладене і у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] не довела підставність своїх заперечень, і тому переконаний, що між сторонами відбувся договір позики, який на час розгляду справи в суді не виконаний. Крім стягнення суми позики позивачем наголошувалось на стягненні 3% річних від суми боргу, що становить 340 грн. Оскільки дані вимоги відповідають змісту ст.625 ЦК України, суд вважає необхідним їх задовольнити. Також у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають до стягнення і понесенні позивачем судові витрати в розмірі 571 грн 61 коп., оскільки вони підтвердженні квитанція по сплаті судового збору та квитками на проїзд в судові засідання (а.с.1, 42). Враховуючи викладене та

Outcome: approved