Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

В заяві до суду позивач [PERSON] вказала, що 15.12.2015 року зареєструвала шлюб з відповідачем у справі. Від шлюбу є дитина: [PERSON], [INFO]. У звязку із доглядом дитини позивач не може працевлаштуватись, а відтак не має доходу на своє утримання. А тому звернулась до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на її користь на її утримання в розмірі 1/6 частки зі всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду i до досягнення дитиною трьох років, тобто до 14.04.2019 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, однак надала суду письмову заяву про підтримання позову та прохання розглянути справу у її відсутність. Відповідач у справі [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав заяву в якій зазначив, що позов визнає та просив справу розглянути без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю з наступних підстав. 15.12.2015 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 174260, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Барського районного управління юстиції у Вінницькій області. Вони ж є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження. Дитина знаходиться на утриманні матері, що підтверджується довідкою КП «Бар-Благоустрій» № 712 від 12.12.2017 року. Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Доказів того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу суду відповідачем надані не були. Проте судом встановлено, що відповідач добровільно не виконує свій обов'язок по утриманню дружини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, і з цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд приходить до висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки зі всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного та

Outcome: approved