Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

В жовтні 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом (а.с. 1-9) до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь: - страхове відшкодування, що становлять витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу у розмірі 51729,68 грн.; - інфляційні втрати у розмірі 362,11 грн.; - 3,0 % річних у розмірі 446,43 грн.; - пеню у розмірі 5129,03 грн.; - моральну шкоду у розмірі 100000,0 грн. - судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 лютого 2018р., на узбіччі а/д Київ-Чоп в напрямку м. Києва мало місце дорожньо - транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) за участю автомобілів: «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача та «Volvo FH-13» д.н.з. [NUMBER] під керуванням третьої особи. Учасниками даної ДТП був складений європротокол, відповідно до якого винним в настанні ДТП є водій [PERSON] цивільно-правова відповідальність якого, на час пригоди, була застрахована у відповідача відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № АМ/1699803. 16 лютого 2018р. позивач звернувся до відповідача з заявами про настання страхового випадку та на виплату страхового відшкодування, проте листом від 16 травня № 01-04-12250 відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. ст. 33, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з посиланням на те, що механізм та обставини ДТП зазначені позивачем у відповідній заяві не відповідають дійсності, у зв`язку з чим страховик позбавлений можливості встановити дійсні обставини настання страхового випадку. На думку позивача така відмова є незаконною, а тому він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. 04 квітня 2019р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 62-66), в яком відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що з метою з`ясування дійсних причин та обставин події, відповідачем було замовлено проведення експертного транспортно-трасологічного дослідження механізму утворення пошкоджень на автомобілі позивача від 16 травня 2018р. № 023-05(Д)/18. За результатами якого, експертом було встановлено, що обставини події, які були викладені водіями [PERSON] та [PERSON] щодо механізму спричинення пошкоджень автомобіля позивача внаслідок наїзду на цей автомобіля під керуванням третьої особи є технічно неспроможними, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для виплати позивачу страхового відшкодування на підставі п. 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, сторона відповідача вважає, що безпідставними є і вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону. 15 квітня 2019р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 98-102), в якій позивач заперечив проти відзиву на позов, зазначивши, що третя особа визнала факт настання ДТП саме внаслідок його дій, наголошуючи, що відповідач відмовився в досудовому порядку здійснити огляд його пошкодженого автомобіля з метою визначення розміру матеріального збитку, а також порушив визначені законом строки сплати страхового відшкодування. 15 квітня 2019р. на адресу суд надійшли письмові пояснення від третьої особи (а.с. 114, 115), в яких третя особи позов підтримала, зазначивши, що дійсно мала місце ДТП з вини саме третьої особи, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача, який перебував на узбіччі а/д Київ-Чоп, в напрямку м. Києва. Про зазначені обставини, в строки визначені законом, третя особа повідомив відповідача. В судовому засіданні 11 вересня 2019р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, відповіді на відзив, просив суд позов задовольнити, а представник відповідача заперечував проти позову з підстав, зазначених у відзиві на позов. До судового засідання 11 червня 2020р., представниками сторін були подані заяви про розгляд справи у відсутність сторін. Третя особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, в прохальній частині поданих письмових пояснень, клопотала перед судом про розгляд справи у свою відсутність. Допитаний в судовому засіданні 05 грудня 2019р. свідок [PERSON] суду пояснив, що він був свідком ДТП, за участю автомобілів: «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER] та «Volvo FH-13» д.н.з. [NUMBER] , за обставин того, що автомобіль під керуванням позивача перебував на узбіччі а/д Київ-Чоп в напрямку до м. Києва. Водій автомобіля «Volvo FH-13» не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого відбулося зіткнення між цими автомобіля, характер пошкоджень на автомобілі позивача по дотичній по напрямку руху с заду наперед. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 15 лютого 2018р., на узбіччі а/д Київ-Чоп в напрямку м. Києва мало місце ДТП, за участю автомобілів: «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача та «Volvo FH-13» д.н.з. [NUMBER] під керуванням третьої особи. В результаті вказаної ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження. Судом вставлено, що позивачем та третьою особою, як учасниками ДТП спільно було складено 15 лютого 2018р. повідомлення про цю пригоду, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ч.ч. 9.1. - 9.4. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Стаття 12.1 цього Закону визначає, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Судом встановлено, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність третьої особи була застрахована у відповідача, згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № АМ/1699803. Відповідальність за шкоду, заподіяну майну становить 100000,00 грн., франшиза - 0,0 грн. Згідно із розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011р. № 698, в редакції, яка діяла на час ДТП, максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України складає 50000,0 грн. потерпілому. В судовому засіданні представники сторін не заперечували того факту, що 16 лютого 2018р. позивач звернувся до відповідача з заявами про настання страхового випадку та на виплату страхового відшкодування, проте листом від 16 травня № 01-04-12250 відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування позивачу, на підставі ст. ст. 33, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з посиланням на те, що механізм та обставини ДТП зазначені позивачем у відповідній заяві не відповідають дійсності, у зв`язку з чим страховик позбавлений можливості встановити дійсні обставини настання страхового випадку. Згідно із наявним в матеріалах справи висновком за результатами проведення експертного транспортно-трасологічного дослідження обставин і механізму утворення пошкоджень автомобіля «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER] від 16 травня 2018р. № 023-05(Д)/18 (а.с. 75-88), обставини події, викладені водіями [PERSON] та [PERSON] , щодо механізму спричинення пошкоджень автомобіля «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER] внаслідок наїзду автомобіля «Volvo FH-13» д.н.з. [NUMBER] є технічно неспроможними, оскільки механічні пошкодження та сліди тертя в межах лівого борту автомобіля «Volkswagen» спрямовані, як в напрямку ззаду наперед, так і спереду назад відносно його кузова, що не могло бути спричинено у разі нерухомого стану цього автомобіля при проїзді повз нього автомобіля «Volvo», а наскрізні розриви металу кузову останнього не могли бути спричинені за рахунок контакту з нешорстким (неабразивним) пластиковим облицюванням кабіни автомобіля «Volvo», тим більше, що в межах пошкодженої ділянки лівого борту автомобіля «Volkswagen» відсутні нашарування і сліди переносу фарби з поверхонь кабіни автомобіля «Volvo», хоча такі сліди мали б бути, зважаючи на глибину та щільність слідів тертя в межах пошкоджень лівого борту автомобіля «Volkswagen». Згідно із пп. 37.1.3. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Разом із тим, в процесі судового розгляду відповідачем не було надано суду доказів на підтвердження того, які ж саме свої обов`язки, передбачені Законом не виконав потерпілий, що призвели до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Тоді як в матеріалах справи наявне підтвердження того, що учасники ДТП в повній мірі дотримались вимог Закону щодо надання можливості страховику встановити факт ДТП, причин та обставин її настання або розміру заподіяної шкоди. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача не міг пояснити, чому проведення дослідження експертом було проведено без огляду автомобілів учасників пригоди. До того ж, суд вважає, що зазначений висновок від 16 травня 2018р. № 023-05(Д)/18 не може бути визнаний належним та допустимий доказом з огляду на наступне. Так, ч. 1 ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у поданому стороною відповідача висновку зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, проте підпис під цим повідомленням відсутній. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В судовому засіданні суду було роз`яснено стороні відповідача про право подати клопотання про призначення по справу судової експертизи, однак представник відповідача зазначав, що не вбачає для цього правових підстав. Таким чином, страховик сам належним чином не провів розслідування страхового випадку з метою встановлення причин та обставин настання пригоди. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що в результаті ДТП позивачу було заподіяно матеріальну шкоду в сумі 51729,68 грн. (а.с. 26-28). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Приписами ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 22 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 цього Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). При цьому, згідно п. 36.2 ст. 36 цього Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, враховуючи положення п. 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011р. № 698, в редакції, яка діяла на час ДТП, , а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 50000,0 грн.; інфляційні втрати у розмірі 350,0 грн.; 3,0 % річних у розмірі 431,51 грн.; пеня у розмірі 4957,53 грн. за період часу з 18 травня по 30 серпня 2018р., виходячи з розміру суми страхового відшкодування 50000,0 грн., і з урахуванням положень п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Щодо заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача, то суд приходить до наступних висновків. Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Разом з тим, відшкодування страховиком моральної шкоди за шкоду, яка завдана майну потерпілого не передбачено положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,8 грн.

Outcome: partial