Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/5 частину квартири №13 за адресою: м. Житомир, вул. Шевченко, 14. В обґрунтування позову зазначила, що її чоловіку [PERSON] була надана квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва № 47220 про право власності на житло від 14.09.2004 року. На момент отримання свідоцтва в квартирі були зареєстровані усі члени сімї, зокрема, вона, оскільки є його дружиною, дочка [PERSON] ( змінила прізвище в звязку зі вступом у шлюб) та син [PERSON]. При цьому, 1/5 частка вказаної квартири на праві власності належала [PERSON], яка була членом їх сімї й прожила з ними до самої смерті 29.05.2005 р. [PERSON] померла. Проте, після її смерті спадщину ніхто не прийняв, а тому вказана частка в обєкті нерухомості на даний час не має власника. Разом з тим, позивачка у вказаній квартирі продовжує проживати, відкрито володіє та користується зазначеним нерухомим майном вже більше 10 років, сплачує комунальні послуги та проводить ремонт, в звязку з чим має право на частку померлої. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала повністю та просила його задовольнити, у подальшому подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник Житомирської міської ради в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Треті особи в судове засідання не зявились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти визнання за позивачем права власності на 1/5 частку квартири померлої [PERSON] Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності №47220 від 14.09.2004 року належить [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON] В примітках свідоцтва, [PERSON] зазначена як член сімї в рівних долях (а.с.9). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5210957 від 27.10.2004 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/5 є власниками квартири [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно довідки виданої КП «ВЖРЕП №16» Житомирської міської ради №914 від 03.10.2017 року, [PERSON] на день смерті (29.05.2005р.) проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. Разом з нею були зареєстровані та проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.12 зв.с.) З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №49785410 від 08.11.2017 року вбачається, що спадкова справа відносно майна померлої [PERSON] не заводилась (а.с.55). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що позивач [PERSON] з 2004 року разом з сімєю проживає у [INFO]. Після смерті [PERSON], яка також була зареєстрована та проживала у вказаній квартирі, позивач продовжила повноцінно використовувати квартиру для проживання. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно, безперервно та відкрито користується нерухомим майном протягом більше 10 років, а відповідач не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved