Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача повернення безпідставно набутого майна, стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в 2011 році, за сприянням позивача [PERSON] відповідачу [PERSON] Прибужанівською сільською радою Вознесенського району Миколавїської області було виділено: земельні ділянки площею 0,8589 га, 1,1411 га, що надані для ведення особистого селянського господарства, а також земельну ділянку площею 0,2500 га, яка надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS]. Як зазначав позивач, вказані земельні ділянки були оформлені на ім'я відповідача з умовою повернення їх у власність позивача після налагодження матеріального становища [PERSON] Враховуючи вказані обставини позивач просив визнати обумовлені земельні ділянки безпідставно набутим відповідачем [PERSON] майном, та зобов'язати останню повернути їх позивачу, як власнику. Крім того, позивач зазначав, що в 2010 - 2011 роках він передав відповідачу [PERSON] в користування домашнє господарство, яке складалось з 500 голів птиці (кури), двох корів, двох свиней з метою здійснення останньою підприємницької діяльності та сплати йому коштів від отриманого прибутку. Проте, відповідач, умови цієї домовленості порушила, при цьому, велику рогату худобу, свиней, домашню птицю не повернула. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача дохід від використання вищевказаного домашнього господарства за 7 років у загальному розмірі 297 000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 08.11.2018 року було відкрито провадження по вказаній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 19.11.2018 року відповідач [PERSON] надала відзив на позову заяву, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог просила відмовити, враховуючи його необґрунтованість. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримав. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали. Зазначали про відсутність правових підстав та будь - яких доказів для його задоволення. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд прийшов до наступного. Так, відповідно до ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник здійснює обумовлені правомочності на власний розсуд. Право власності є непорушним (ст. 321 ЦК України). Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Виходячи з положень вказаної статті, пред'явлення кондиційної вимоги можна вважати належним способом захисту порушеного права власності, якщо річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача) з якої він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі. При цьому, суб'єктами в кондикційному зобов'язанні є, з одного боку, власник майна (титульний володілець), який у зобов'язанні має право вимоги та виступає кредитором, а з іншого, - набувач майна, який виступає боржником. Відповідно до ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст.76-80 ЦПК України. Між тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що посвідчують його право власності на спірні земельні ділянки. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, рішенням 8 сесії 6 скликання Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 29.06.2011 року за № 8 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності [PERSON], зокрема, на земельні ділянки площею 0,8589 га, 1,1411 га, що надані для ведення особистого селянського господарства, а також земельну ділянку площею 0,2500 га, яка надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS]. Вирішено питання про передачу вказаних земельних ділянок відповідачці у власність (а.с.40-41). На підставі обумовлених актів на ім'я [PERSON] Прибужанівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області 08.11.2011 року були видані державні акти на право власності на земельні ділянки: серія [NUMBER], серія [NUMBER], серія [NUMBER] (а.с.43-48). Право власності відповідача на вищевказані земельні ділянки зареєстровано в передбаченому законом порядку. Отже, враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] в частині повернення безпідставно набутого майна, яким позивач вважав земельні ділянки, що належать на праві власності відповідачу, є безпідставними, тому задоволенню не підлягають. Не підлягають задоволенню й вимоги [PERSON] щодо стягнення доходів від безпідставно набутого майна. Так, відповідно до ч.1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Відповідно до ст.ст. 76, 77, 79, 80 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, позивачем не надано жодних доказів щодо передачі відповідачу зазначеного в позові домашнього господарства, умов такої передачі, якщо останнє мало місце, його збереження відповідачем без достатньої правової підстави, отримання доходів та його розміру. Не обґрунтовані та не підтверджені доказами також вимоги про стягнення компенсації моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Outcome: dismissed