Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

В грудні 2016 року позивач через свого представника [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказував, що 20.12.2015 року між позивачем та [PERSON] укладено договір добровільного страхування № 030409/4600/0000042, за яким позивач застрахував майнові інтереси [PERSON], повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу легкового автомобіля «Хундай Санта ФЕ», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 27.12.2015 року на автомобільній дорозі Житомир-Могилів-Подільський сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: Мазда 6, номерний знак [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON] та автомобіля [PERSON], внаслідок якої останній отримав пошкодження. Посилаючись на те, що позивачем сплачено на користь [PERSON] страхове відшкодування, яке відшкодоване частково, просив стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 28 057,47 грн. та 1 378 грн. судового збору. Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином. Позивач звернувся до суду із заявою, в якій позов підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, тому суд вважає за необхідне провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. У силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 20.10.2015 року між позивачем та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО», строком дії з 01.11.2015 року до 31.10.2016 року. За умовами зазначеного договору [PERSON] застрахувала у позивача транспортний засіб «Hundai Santa Fe», реєстраційний номер [NUMBER]. 27.12.2015 року, згідно довідки від 05.01.2016 року № 83087757, сталася дорожньо-транспортна пригода учасниками якої стали застрахований автомобіль, за кермом якого був [PERSON] та автомобіль Мazda 6, номерний знак [NUMBER], яким керував відповідач. 28.12.2015 року [PERSON] звернулась до позивача із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, в якій просила виплатити страхове відшкодування. 22.01.2016 року складений звіт № 16/17 про визначення матеріального збитку завданого власнику автомобіля Hundai Santa Fe, реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді станом на 05.01.2016 року, згідно якого, вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 97 095,12 грн., а матеріальний збиток власнику автомобіля становить 48 927,92 грн. Згідно рахунку № БА-0000004 від 05.01.2016 року за ремонт автомобіля [PERSON] мала сплатити ТОВ «БУГ АВТО» грошові кошти в розмірі 78 945,39 грн. 29.01.2016 року позивачем на рахунок ТОВ «БУГ АВТО» були перераховані грошові кошти в розмірі 76 985,39 грн. 26.02.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області винесено постанову, якою винним у вчиненні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнаний відповідач. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як встановлено судом, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої [PERSON] завдано матеріальної шкоди, є відповідач. Позивачем відшкодовано матеріальний збиток на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» від 20.10.2015 року. Відтак, суд вважає, що до нього перейшло право зворотної вимоги у розмірі відшкодованих збитків. Докази, що спростовують вищезазначені обставини у справі відсутні. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, а з відповідача слід стягнути суму сплаченого страхового відшкодування у заявленому позивачем розмірі, тобто - 28 057,47 грн. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 1 378 грн. сплаченого позивачем судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved