Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

В жовтні 2018 року відкрите провадження за позовом [PERSON], в якому він просив: стягнути із [PERSON] борг за розпискою у розмірі 42 825,10 грн., що складається із 29 843 грн. суми основного боргу за договором позики, 9 788,50 грн. компенсація від інфляції, 2 488,80 грн. три проценти річних. В обґрунтування заяви зазначав, що 27.09.2015 року він позичив [PERSON] під розписку 1 000 доларів США, які останній зобовязався повернути у розмірі 1 100 доларів США в строк до 11.10.2015 року. В добровільному порядку [PERSON] кошти повертати відмовляється. Позиція відповідача на час розгляду справи невідома. Розгляд справи відбувався в судових засіданнях. 30.11.2018 року в судове засідання відповідач не зявився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. 11.01.2019 року суд проводив розгляд справи по суті за відсутності відповідача, в заочному порядку, оскільки були наявні умови передбачені ст. 280 ЦПК України, а саме: він повідомлялася про час та місце розгляду належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав, а представник позивача не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Із пояснень позивача, письмових доказів, встановлено, що 27.09.2015 року він позичив [PERSON] під розписку 1 000 доларів США, які останній зобовязався повернути у розмірі 1 100 доларів США в строк до 11 жовтня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1046 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (висновок щодо застосування норми права викладений в постанові Верховного Суду України № 6-487цс17 від 12.04.2017 року). За умовами розписки від 27.09.2015 року відповідач засвідчив, що він отримав від позивача в строкову позику грошові кошти в сумі 1 000 доларів США та зобовязався повернути кошти до 27.09.2015 року в розмірі 1 100 доларів США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України), а у особи виникає право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно матеріалів справи розписка є чинною, відповідач не надав доказів сплати боргу. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. (п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі»). Станом на 14.01.2019 року день ухвалення рішення по справі, Національний банк України встановив курс долара США до гривні 28,153842 грн. за долар США. Тобто, в гривневому еквіваленті [PERSON] має повернути [PERSON]: 1 100 доларів США х 28,153842 грн.. = 30 969,22 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, за викладених обставин, позов в частині стягнення боргу за розпискою підлягає до задоволення. Водночас, позивач ставить питання про стягнення відповідно до ст. 625 ЦК України 9 788,50 грн. компенсацію від інфляції, 2 488,80 грн. три проценти річних Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У випадку порушення грошового зобовязання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти (постанова ВСУ у справі № 6-284цс17 від 01.03.2017 року). Три проценти річних нараховуються на суму боргу за весь час прострочення з моменту вимоги кредитора про повернення грошових коштів, а їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті Україні гривні (постанова ВСУ у справі 6-2829цс16 від 22.03.2017 року). Отже, зважаючи на те, що доказів сплати боргу відповідачем не надано, предметом договору позики є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, суд вважає за необхідне вимогу про стягнення трьох відсотків річних задовольнити, а у стягненні інфляційних втрат відмовити. Таким чином, позов слід задовольнити частково, а саме стягнути на користь позивача борг в межах заявлених вимог: 29 843 грн. сума основного боргу за договором позики; 2 488,80 грн. три проценти річних, що разом становить 32 331,80 грн. В свою чергу, позивачем сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанціями, позов задоволений частково на суму, яка становить 75,50 % від заявлених вимог, тому\~ на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до суми задоволених вимог в розмірі 532,12 грн.

Outcome: partial