Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

В вересні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з даним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та просила суд: - зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні нею спільним майном в багатоквартирному житловому будинку № 23 по вулиці Подільська в місті Волочиську Хмельницької області шляхом приведення підвалу будинку у стан, який існував до моменту самовільного переобладання; - стягнути з відповідачів в солідарному порядку на її користь 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позову позивачка посилалася на те, що у вказаному будинку їй на праві власності належить квартира № 2, а відповідачу [PERSON] - квартира № 1. Будинок № 23 по вулиці Подільська в місті Волочиську складається з чотирьох житлових квартир з окремими входами, а також має підвальне приміщення, загальна площа якого під квартирами №1 та № 2 становить 137,6 кв.м. Відповідач [PERSON], разом із своїми синами відповідачами [PERSON] та [PERSON] самовільно провели реконструкцію своєї квартири із облаштуванням входу з квартири в підвал, де обладнали тренажерний зал, роздягальню, коридор. Вказує, що такі дії відповідачів є протиправними, оскільки перешкоджають їй користуватися підвалом, який є спільною сумісною власністю власників квартир № 1 та № 2. Зазначає, що факт проведення відповідачами самовільної реконструкції квартири було встановлено робочою комісією Волочиської міської ради під час розгляду її заяви від 05.09.2016 року. Також позивачка зазначає, що протиправними діями відповідачів щодо позбавлення її права користуватися підвалом, їй заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у нервовому напруженні, стресах та переживаннях, що тривають протягом 2016-2017 років. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала, пояснила суду, що відповідач [PERSON] намагається у протиправний спосіб збільшити площу своєї квартири за рахунок спільного майна багатоквартирного будинку, за що у 2016 році був притягнутий до адміністративної відповідальності. Управління ДАБІ видало відповідачу припис з вимогою замурувати вхід з квартири у підвал та відкрити зовнішній вхід у підвал для доступу відповідачки. Однак, станом на день розгляду справи відповідачами встановлений замок, ключі від якого знаходяться тільки у них, на дверях підвалу встановлено знак об'єкт під охороною. Вказує, що ремонтні роботи у підвалі були проведені без відома чи згоди позивачки. Також посилається на те, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.11.2017 року було визнано протиправною та скасовано реєстрацію декларації про початок виконання відповідачем [PERSON] будівельних робіт щодо реконструкції квартири [ADDRESS]. Відповідачі проти позову заперечують, вважають позовні вимоги безпідставними, просять відмовити в позові. В обґрунтування заперечень посилаються на те, що реконструкція квартири [ADDRESS] не відноситься до самовільного будівництва, оскільки проведена на підставі належного дозволу на будівництво та відповідного проекту, під час будівництва не було порушено будівельні норми і правила. Вважають, що підвальне приміщення, яке є предметом спору, не є спільною власністю громадян багатоквартирного будинку та не є допоміжним приміщенням, у позивачки відсутні правовстановлюючі документи на дане приміщення. Вказує, що норми Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку від 14.05.2015 року № 417-VIII не можуть бути застосовані при розгляді даного спору. Стверджують, що позивачка фактично не проживає у належній їй квартирі № 2 вказаного будинку, а відповідачі протягом 2013-2014 років здійснювали ремонт підвального приміщення. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Допоміжні приміщення відповідно до ч. 2 ст. 10 указаного Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників будинків одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру. У рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладові, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п. 1.1). Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх власників. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир у двох- або багатоквартирному будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежилих приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно із ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, щодо ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 319 ЦК України лише власник наділений правом на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Стаття 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначає поняття допоміжних приміщень та нежитлових приміщень. Допоміжне приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежиле приміщення це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачка 07.08.2007 року придбала у багатоквартирному будинку [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.08.2007 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.11.2017 року. Зазначений багатоквартирний житловий будинок складається з чотирьох житлових квартир з окремими входами, а також підвального приміщення площею 137,6 кв.м., що розташоване під квартирами № 1 та № 2. Власником квартири № 1 є [PERSON], [INFO], а також цією квартирою користуються його сини [PERSON] та [PERSON], [INFO] обидва. Відповідачі провели реконструкцію зазначеної квартири № 1 з облаштуванням з неї входу в підвал будинку, в якому обладнали тренажерний зал, роздягальню, коридор, тим самим позбавивши позивачку як співвласника спільного майна загального користування підвалу, можливості користуватися ним. Ці обставини підтверджуються зазначеним вище витягом про реєстрацію права власності позивачки на квартиру [ADDRESS], повідомленням Волочиської міської ради на адресу позивачки № 376 від 20.09.2016 року, повідомленням (листом) управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області від 12.09.2017 року № 1022-3/2810-17, висновком Волочиськогго ВПГУНП в Хмельницькій області від 16.09.2017 року. З акта перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 10.10.2016 року вбачається, що відповідачем [PERSON] проведено реконструкцію підвального приміщення без розробленої та затвердженої проектної документації і без дозволу на проведення будівельних робіт, чим порушено будівельні державні стандарти та правила, а саме п. 1, п. 3 ст. 25 Закону України Про містобудування та ст. 9 Закону України Про архітектурну діяльність. На відповідача [PERSON], [INFO], за дії, пов'язані з об'єднанням частини квартири [ADDRESS], в якій він проживає, з підвальним приміщенням для спортивних занять без згоди сусідів та без розробленої та затвердженої проектної документації, відповідних дозвільних документів, було складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 10.10.2016 року за ч. 1 статті 96 КУпАП, постановою управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області у справі про адміністративне правопорушення № 243 від 18.10.2016 року за указані дії на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON], [INFO], не заперечували обставин стосовно проведення ними та [PERSON], [INFO], переобладнання підвалу за зазначеною адресою. Наведені вище норми чинного законодавства та досліджені судом обставини справи дають підстави суду дійти висновку про доведеність вимог позивачки про те, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні підвальним приміщенням будинку, а тому вимоги позивачки про зобов'язання відповідачів усунути перешкоди їй у користуванні підвалом шляхом приведення підвалу цього будинку до попереднього стану, який існував до здійснення його переобладання, підлягають задоволенню. Що стосується посилань відповідачів на те, що відповідно до технічного паспорту на квартиру № 1, виготовленого 26.09.2017 року, загальна площа вказаної квартири становить 148,3 кв.м., куда входить і підвальне приміщення, сходинкова та приміщення для відпочинку та фізкультурно-оздоровчих занять, та посилань на декларацію про початок виконання будівельних робіт від 22.05.2017 року, то вони судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються наступним. Так, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 105336824 від 28.11.2017 року, загальна площа квартири [ADDRESS] становить 96,4 кв.м. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.11.2017 року було визнано протиправною та скасовано реєстрацію декларації про початок виконання відповідачем [PERSON] будівельних робіт щодо реконструкції квартири [ADDRESS]. Крім того, судом встановлено, що переобладнання підвалу без згоди всіх співвласників будинку проведено протягом 2005-2006 років, тобто до видачі декларації, яка була зареєстрована в управлінні ДАБІ лише 22.05.2017 року. Дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що спірні правовідносини регулюються наведеним вище законодавством, системний аналіз яких дає підстави дійти висновку про те, що зазначений підвал є спільною сумісною власністю співвласників даного будинку, його переобладнання в тренажерний зал здійснено без згоди позивачки, чим порушені її законні права, передбачені ст.ст. 382, 383 ЦК України. Тому, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні спільним майном в багатоквартирному житловому будинку № 23 по вулиці Подільська в місті Волочиську Хмельницької області шляхом приведення підвалу цього будинку до попереднього стану, який існував до здійснення його переобладнання, підлягають задоволенню. Не є підставними і посилання відповідачів на те, що в спірному підвалі відсутні будь-які конструкції для обслуговування будинку, а тому, на думку відповідачів, його переобладнання не може призвести до порушення права позивачки на користування даним підвалом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі, переобладнавши підвал в тренажерний зал, перекрили вільний доступ позивачки до нього, що позбавило її можливості користуватися ним. Не грунтуються на законі і доводи відповідачів про те, що спірні правовідносини не регулюються наведеним вище законодавством. Також спростовуються матеріалами справи твердження відповідачів про те, що спірний підвал не є спільною сумісною власністю жильців даного будинку. Є безпідставними і решта посилань відповідачів, а саме на те, що позивачка в будинку на даний час не проживає, на те, що вона своїми коштами не приймала участь в переобладнанні підвалу та на можливість виділення позивачці частки в цьому підвалі. Такі посилання не узгоджуються з положеннями Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку від 14.05.2015 року № 417-VIII. Вирішуючи позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявністю її вини у спричиненні такої шкоди. Згідно абз. 2 п. 5, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи те, що позивачкою не надано доказів та не доведено у чому саме полягають її моральні страждання, не зазначено характер та обсяг таких страждань, не зазначено які саме немайнові втрати вона зазнала, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення її позовних вимог про відшкодування відповідачами моральної шкоди. Судові витрати, а саме судовий збір, сплачений позивачкою, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів витрат у розмірі 2900 грн. на правову допомогу згідно договору про надання адвокатських послуг від 25.08.2017 року та акту про прийняття-передачу наданих послуг від 05.09.2017 року, суд приймає до уваги наступне. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. (ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191- VI «Про граничний розмір компенсації втрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в редакції, що діяла на час укладення договору про правову допомогу та розгляду справи). В той же час, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також відсутність розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування цих витрат. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачці надавав адвокат, проте, позивачка, звертаючись до суду про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, не навела документального підтвердження останніх та їх розрахунку у відповідності до вимог Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191- VI «Про граничний розмір компенсації втрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Зокрема, не надано квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу чи касового чека. А тому, суд вважає, що правові підстави для задоволення вимог в цій частині відсутні.

Outcome: partial