Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідач за первісним позовом [PERSON], у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, зустрічні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу без її участі. Позивач за первісним позовом [PERSON], його представник [PERSON], у судове засідання не зявилися, надали заяву, в якій вказали, що свої позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнали, не заперечували проти їх задоволення, просили розглянути справу за їх відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія паспорту гр. України на імя [PERSON], її іпн, копія паспорту гр. України на імя [PERSON], його іпн, копія договору міни від 27 січня 2017р., копія технічного паспорту на житловий будинок з надвірними спорудами № 17 по вул. Окрайня в с. Новосільське Ренійського району Одеської області, копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості спірного нерухомого майна; копія рішення суду по справі №510/1074/17 від 03.10.2017р., копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку;кадастровий план земельної ділянки та ін. документи. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON], звернувся в суд з вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON], зазначивши, що 27.01.2017р. між ним та відповідачем був укладений договір міни, згідно з яким, відповідач [PERSON] передала позивачу [PERSON] і він прийняв у власність земельну ділянку розміром 0,2500 га. (кадастровий номер: 5124182900:02:002:0261), виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Новосільське, вул. Садова, 71, яка їй належить на підставі витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 106417828), а позивач передав відповідачу і вона прийняла житловий будинок з надвірними спорудами № 17 по вул. Окрайній в с. Новосільське, Ренійського району, Одеської області, який йому належить на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області по справі №510/1074/17 від 03.10.2017 року. Згідно договору міни від 27.01.2017р. п.2.2. сторони домовились, що вартість предметів обміну є рівноцінним і складає 60\~000 грн. Грошова доплата жодною із сторін іншій стороні за договором міни від 27.01.2017р. не здійснювалася. Також у судовому засіданні встановлено, що з аналогічною, зустрічною позовною заявою у суд звернувся відповідач за первісним позовом [PERSON] до позивача [PERSON] про визнання за нею права власності на нерухоме майно, зазначивши, що 27.01.2017р. між ним та відповідачем був укладений договір міни, зазначивши, що 27.01.2017р. між нею та позивачем був укладений договір міни, згідно з яким, [PERSON] передала [PERSON] і він прийняв у власність земельну ділянку розміром 0,2500 га. (кадастровий номер: 5124182900:02:002:0261), виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Новосільське, вул. Садова, 71, а [PERSON] передав [PERSON] і вона прийняла житловий будинок з надвірними спорудами № 17 по вул. Окрайній в с. Новосільське, Ренійського району, Одеської області. На підтвердження укладення між сторонами домовленості, підписання договору міни, сторони обмінялись документами та ключами на нерухоме майно. Також вони домовилися, щодо нотаріального посвідчення договору міни від 27.01.2017р. Після вчинення правочину передачі нерухомого майна між сторонами за вищевказаним договором міни, сторони почали користуватися придбаним нерухомим майном, прийнятим у власність за обміном, доглядають за його збереженням, сплачують всі необхідні платежі. Відповідно до п.6.1 договору міни від 27.01.2017р. укладеного між сторонами, вищевказаний договір підлягав нотаріальному посвідченню на протязі пяти днів з дня його підписання, тобто до 02.02.2018р. Однак на теперішній час сторони досі не оформили договір міни нерухомого майна від 27.01.2017р. в нотаріальному порядку. Це сторони пояснюють тим, що вони декілька разів звертались один до одного з проханням про посвідчення договору в нотаріальному порядку, проте кожного разу не змогли цього зробити з різним підстав, мотивуючі це тим, що право власності обох на нерухоме майно, що обмінялось, не було оформлено належним чином, однак вони розпочали процес виготовлення відповідної документації, по суті сторони по черзі ухилялись від нотаріального посвідчення укладеного між ними договору міни. Також, в своєму позові, відповідачка [PERSON] вказує, що вже після підписання договору міни зясувалося, що позивач [PERSON], на момент укладення договору не був зареєстрованим у встановленому законом порядку власником нерухомого майна, так як згідно ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Тому вона просить визнати її добросовісним набувачем на майно, яке передано їй, позивачем [PERSON], та визнати за нею право власності на це нерухоме майно. Таким чином, придбане відповідачем [PERSON] нерухоме майно було відчужено особою (позивачем [PERSON]В.), яка не мала на це право. Враховуючи вищенаведене, відповідачка [PERSON], вимушена була звернутися із позовом до суду. Аналогічні підстави для звернення до суду вказав і сам позивач [PERSON] Вивчивши матеріали справи та надані документи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, встановлення істини і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] та позивача за зустрічним позовом [PERSON], у судовому засіданні знайшли своє підтвердження, обґрунтовані, тому підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.1299 ЦК України, зобовязує спадкоємця зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно. А право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ст. 182 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, придбане відповідачкою [PERSON] нерухоме майно було відчужено особою, яка не мала на це право. А якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо, відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього (ст.330 ЦК України). Так, ст.388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленого для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно ст.397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, відповідачка [PERSON], як добросовісний набувач, у відповідності ст.330 ЦК України, набула право власності на житловий будинок з надвірними спорудами № 17 по вул. Окрайній в с. Новосільське, Ренійського району, Одеської області, який належить позивачу [PERSON] на підставі рішення суду по справі №510/1074/17 від 03.10.2017р, придбавши у позивача вказане нерухоме майно, яке позивач фактично не мав права відчужувати. У відповідності до ст.388 ЦК України, судом було встановлено, що майно придбане відповідачем у позивача не було загублене власником, не було вкрадено та не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з його волі іншим шляхом, а тому воно не може у нього витребувано. Аналогічна ситуація склалася і з іншою стороною за договором міни від 27.01.2017р., позивачем [PERSON], який придбав у відповідачки нерухоме майно у виді земельної ділянки, яке відповідачка фактично не мала права відчужувати на той момент. За ст.715 ЦК України, за договором міни кожна із сторін зобовязується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Згідно до ст.716 ЦК України, до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. Згідно ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору міни: сторони передали один одному у власність належну їм нерухомість, документи на неї. Як позивач так і відповідач фактично вступили у володіння і розпорядження нерухомістю, постійно наглядають за схоронністю майна, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Згідно ст.220\~ЦК України,\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однак, в ч.2 вищевказаної статті зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Таким чином, по даній справі між сторонами при укладанні договору міни від 27.01.2017р., була досягнута угода по всіх істотних умовах: сторони обопільно отримали у рахунок обміну нерухоме майно у вигляді: житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями №17, розташований по вул. Окрайня в с. Новосільське, Ренійського району, Одеської області та земельної ділянки розміром 0,2500 га. (кадастровий номер: 5124182900:02:002:0261), виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Новосільське, вул. Садова, 71, якими вони на теперішній час користуються, проте через нотаріальне не посвідчення договору, не можуть ними розпорядитися, переоформити на себе. Обставини міни, передачі нерухомості сторони не заперечують. В даний час звернення за оформленням договору міни є неможливим, так як потребує додаткових матеріальних витрат та часу. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч.3ст.334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки сторін щодо належної їм нерухомості та встановленні права на іншу нерухомість, прийняту за обміном, тому є правові підстави визнати договір міни дійсним та право власності на вищезазначене нерухоме майно за сторонами.

Outcome: approved