Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Відповідачка [PERSON] будучи належним чином сповіщена в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України на попередній розгляд справи, у судове засідання не з'явилась. У зв'язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні позову. Представник третьої особи - служби у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації, [PERSON]не заперечувала щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав, надала суду відповідний висновок, просила розглянути справу у її відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 224, ст.. 225 ЦПК України, суд ухвалює про заочний розгляд справи та може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія паспорта [PERSON]; копія паспорта [PERSON]; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 19.11.2003 р., актовий запис № 114, прізвище дружини після розірвання - «[PERSON]»; свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 03.02.2006 р., актовий запис № 12, прізвище подружжя «[PERSON]»; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 12.05.2003 р., згідно якого було визначено місце проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] в [ADDRESS]; копія домової книги; характеристика на учня Ренійського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст.. - ліцей» [PERSON], згідно якої [PERSON] зарекомендував себе як допитлива та комунікабельна дитина із достатнім та середнім рівнем навчальних досягнень, вихованням дитини займаються батько [PERSON] та його друга дружина [PERSON], яка систематично відвідує збори, цікавиться станом навчання дитини, дбає про його фізичне здоров'я та емоційний комфорт; висновок органу опіки на піклування від 16.09.2016 р., згідно якого орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянку [PERSON] по відношенню до її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] з 06.10.2001 р. по 19.11.2003 р. перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою [PERSON]. Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалось, оскільки у відповідачки виявились психологічні розгляди, про які позивач не знав до укладання шлюбу. Після народження дитини, психологічні розлади відповідачки стали проявлятись більш активно, вона стала поводити себе більш нервово, часто залишала дитину однією, а у листопаді 2002 р. взагалі залишила дитину та повернулась до своїх батьків. Таким чином з листопада 2002 р. сторони стали проживати окремо, а рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 12.05.2003 р., місцем проживання дитини визначено разом із позивачем. З листопада 2002 р. відповідачка не цікавилась сином, не виявила бажання спілкуватись із ним та приймати участь у його вихованні. Також вона не цікавилась здоров'ям сина, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримувала його, не сприяла засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не створювала умов для отримання ним освіти. Крім того, в позові зазначено, що у сина до матері не має ніяких почуттів. У лютому 2006 р., позивач одружився вдруге, дружина позивача займається вихованням дитини, систематично відвідує батьківські збори, цікавиться станом навчання дитини, дбає про його фізичне здоров'я та емоційний комфорт. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення . Між позивачем, його дружиною та сином уклались доброзичливі стосунки, які сприяють належному та повноцінному світосприйманню дитиною життя та оточуючих людей. Таким чином, оскільки нехтування батьківськими обов'язками з боку матері принижує гідність дитини, наявність людини, яка юридично має права матері, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитина як з моральної так і з правової точки зору, позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно їх сина [PERSON], [INFO]. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Ст. 6 Декларації прав дитини проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Конвенцією про права дитини, що ратифікована Постановою ВРУ N 789-Х11 ( 789-12) від 27.02.91 р. та ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них, дитина має право на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки що до своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного із них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року з послідуючими змінами від 19.12.2008 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Як було встановлено в ході розгляду справи, відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, у зв'язку з психологічними розладами, які проявились в неї ще більше після народження дитини, саме з цих підстав вона покинула свою дитину, не цікавиться здоров'ям сина, успіхами у навчанні та його внутрішнім світом. Тобто поведінка відповідачки по ухиленню від виконання батьківських обов'язків, не носить свідомий характер, а ґрунтується на причинах, які не залежать від її волі. Крім того, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування Ренійської РДА від 16.09.2016 р., згідно якого орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідачку батьківських прав, оскільки до вирішення цього питання підійшли поверхово, не встановили всі обставини, які мають істотне значення для правильного прийняття рішення, у зв'язку з чим висновок органу опіки та піклування суперечить вимогам діючого законодавства. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, на підставі діючого законодавства, суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed