Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

В грудні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №012/16-32/032-07-01 від 16.08.2007 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 16 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ФОП [PERSON] була укладена Генеральна кредитна угода №012/16-32/032-07 про надання позичальнику кредитних коштів в порядку і на умовах, визначених кредитним договором № 012/16-32/032-07-01, укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди, із загальним розміром позичкової заборгованості, суми еквівалентної 1 000 000 грн. За умовами договору кредит погашається один раз на рік 16 серпня по 100000 гривень, з нарахуванням відсотків - 12% річних на протязі перших шести місяців , а починаючи з 7-го місяця користування коштами 17% . Строк дії Генеральної кредитної угоди встановлено до 15.08.2017 року. Виконання зобов'язання за кредитним договором забезпечено договором поруки № 012/16-32/032-07-1, укладеним 16.08.2007 року з [PERSON]. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував у зв'язку з чим станом на 24.12.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 4356 903,56 грн., яку позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів. В ході судового розгляду представник позивача змінив позовні вимоги і остаточно просив стягнути солідарно з ФОП [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 356 903,56 грн. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 січня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції 360557 грн. 56 коп. заборгованості по кредитному договору №012/16-32/032-07-01 від 16.08.2007 року та по 1827 гривень судового збору з кожного. В апеляційній скарзі фізична особа-підприємець [PERSON] просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 січня 2015 року, провадження у справі закрити, стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернігівської дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь [PERSON] 1802,79 грн. судового збору, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки на момент підписання та протягом всього строку дії кредитного договору [PERSON] був фізичною особою-підприємцем, кредитні кошти надавалися для здійснення господарської діяльності, а тому зобов'язання, які виникли у сторін договору підвідомчі господарському суду. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував наявність об'єктивних причин порушення умов договору та не стягнув лише прострочену заборгованість у розмірі 48000 та нараховані пеню та штраф, надавши право відповідачу решту позики, строк повернення якої ще не настав, повернути на умовах, передбачених кредитним договором. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції двічі стягнуто суму судового збору. В запереченнях на апеляційну скаргу представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить частково задовольнити апеляційну скаргу ФОП [PERSON] та змінити рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 січня 2015 року в частині виключення подвійного стягнення судового збору . Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного. По справі встановлено, що 16 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] була укладена Генеральна кредитна угода №012/16-32/032-07 про надання позичальнику кредитних коштів в порядку і на умовах, визначених кредитним договором № 012/16-32/032-07-01, укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди. Строк дії Генеральної кредитної угоди встановлено до 15.08.2017 року. ( а. с. 31-39) Виконання зобов'язання за кредитним договором забезпечено договором поруки № 012/16-32/032-07-1, укладеним 16.08.2007 року з [PERSON].( а.с.41) Відповідно до п.3.6 кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення позичкової заборгованості у строки, визначені графіком погашення, встановленого в додатку № 1 до кредитного договору, а саме : кредит погашається один раз на рік 16 серпня по 100000 гривень. За користування коштами нараховуються відсотки - 12% річних на протязі перших шести місяців , а починаючи з 7-го місяця користування коштами 17% . Відсотки повинні погашатись щомісячно в нарахованому банком розмірі не пізніше останнього робочого дня кожного місяця. Банком умови кредитного договору були виконані в повному обсязі, надано позичальнику вказані кредитні кошти, проте позичальник умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконував, в зв'язку з чим станом на 28 листопада 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 431586,15 грн., яка складається: з 400 000,0 грн. - заборгованість по кредиту; 22 682,59 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 30.07.2014 року по 26.11.2014 року; 7348,43 грн. - пеня за порушення графіку погашення кредиту за період з 17.08.2014 року по 26.11.2014 року, 686,14 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 01.09.2014 року по 25.11.2014 року, 868,99 грн. - три відсотки річних.( а.с.6) З метою досудового врегулювання спору Банк 23 серпня 2014 року надіслав позичальнику та поручителю рекомендованими листами вимогу про дострокове виконання зобов'язання за кредитним договором в повному розмірі залишку боргу по кредиту, яка залишена без задоволення. ( а. с. 40,41) В ході судового розгляду справи відповідачем [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по кредиту сплачено 74682,59 гривень з них 52000 гривень тіла кредиту та 22682,59 заборгованості по відсотках нарахованих за період з 30.07.2014 року по 26.11.2014 року.( а.с.64,73, 107-108) Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконували, в наслідок чого утворилась прострочена заборгованість в сумі 356 903 грн. 56 коп., яка підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку. Такий висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав правильну оцінку і не суперечать нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини. Отже посилання суду на ст.ст. 526,530,611,625,1048-1050,1054 ЦПК України слід визнати правильним. Однак судом помилково було включено в загальну суму заборгованості судовий збір сплачений банком, а тому в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду зміні з зменшенням суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача на суму судового збору. Крім того в судовому рішенні суду першої інстанції зазначено, що сума боргу по кредиту підлягає стягненню з фізичної особи [PERSON], а не з фізичної особи підприємця [PERSON], до якого і було подано позов. Не може бути задоволена апеляційна скарга відповідача [PERSON] щодо порушення юрисдикції розгляду даного спору, оскільки відповідно до вимог ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. З роз»ясень даних в п.1.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 року « Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» зазначено, що у разі участі у справі кількох відповідачів, один з яких є фізична особа, господарські суди мають виходити, з того, що справа в частині позовних вимог до фізичної особи, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності, господарському суду не підвідомча. У розгляді відповідних позовних вимог суд має застосувати положення п.1 ч.1 ст.62 ГПК України. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовною вимогою про солідарне стягнення з боржника та поручителя заборгованості по кредиту, що узгоджується з положеннями ст.541 ЦК України даний спір повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства. Також не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги стосовно не врахування судом першої інстанції наявності об'єктивних причин порушення умов договору та стягнення лише простроченої заборгованості, оскільки п.7.3 кредитного договору та відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України позикодавець має право вимагати достроково погашення заборгованості по кредиту,включаючи нараховані відсотки, пені,штрафи. Крім того, відповідачами не надано суду доказів звернення до позивача з клопотаннями про перенесення строків платежу що передбачено п. 8.1 Кредитного договору у разі виникнення тимчасових фінансових або інших ускладнень із незалежних від нього причин. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , а рішення суду зміні. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial