Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

В грудні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визнати недійсним заповіт, що був складений від імені [PERSON] та посвідчений 17 липня 2009 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] за реєстровим № 1849. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що 27.06.2015 року померла його мати [PERSON]. У Першій Вознесенській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 229/2015 за заявою відповідача [PERSON] від 24.11.2015 року. На випадок свої смерті [PERSON] склала заповіт, яким був посвідчений 17 липня 2009 року на ім'я [PERSON] Вказаний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] Однак позивач вважає, що психічний стан [PERSON] на давав їй можливість розуміти значення своїх дій при складанні заповіту, оскільки [PERSON] хворіла та мала діагноз хронічний маячний розлад на фоні інволюції. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] під час судового розгляду підтримали вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Звертали увагу суду на те, що покійна [PERSON] хворіла та з 2002 року перебувала на обліку у лікаря психіатра з діагнозом хронічний маячний розлад на фоні інволюції. В такому стані людина не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Так, відповідач зазначала про те, що скласти заповіт було власним бажанням [PERSON], яка дійсно хворіла, однак хвороба не впливала на її здатність розуміти значення своїх дій. Вона вела нормальний спосіб життя, стан її здоров'я відносно її віку був добрим, вона була адекватною до самої смерті. Третя особа приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи про те, що заповіт було складено заповідачем [PERSON] з дотриманням норм чинного законодавства та відповідав\~її волевиявленню. Дієздатність заповідача [PERSON] під час складання заповіту була ним перевірена, будь яких підстав вважати, що [PERSON] була недієздатна не було встановлено і під час судового розгляду. Суд вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Під час судового розгляду встановлено наступні обставини. 27 червня 2015 року у віці 88 років в м. Вознесенську померла [PERSON]. 17 липня 2009 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження : належні їй земельні ділянки площею 3,19 га та площею 1,83 га, що розташовані в межах території Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області вона заповідала [PERSON]. Заповіт було посвідчено 17 липня 2009 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1849. З заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Першої Вознесенської Державної нотаріальної контори звернулись спадкоємець за законом - син [PERSON] та спадкоємець за заповітом - [PERSON]. Під час судового розгляду була допитана свідок [PERSON], яка пояснила, що [PERSON] була недієздатна, іноді не розуміла значення своїх дій. На похоронах свого племінника в червні 2009 року вона його не впізнала, також не впізнавала деяких своїх родичів. В судовому засіданні був допитаний в якості свідка лікар-психіатр [PERSON], який пояснив, що в 1996 році до нього звернувся позивач [PERSON] з приводу неадекватної поведінки його матері [PERSON] , яка погрожувала себе отруїти. Він відвідав її на дому. Під час огляду вона вела себе адекватно та заперечувала звинувачення її сина. Ним був встановлений діагноз сенільний параноїд. Наступного разу він відвідав її у 2002 році її поведінка змінилася, на його думку хвороба прогресувала. Більше до нього за лікарською допомогою не зверталися, на обліку [PERSON] не перебувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] вона бачила у 2009 році, вона їй повідомила, що склала заповіт на земельну ділянку на свою доньку [PERSON], а будинок вона залишила сину [PERSON] [PERSON] себе адекватно, ніяких психічних розладів вона не помітила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] вона разом працювала у колгоспі. В 2011 році вона переукладала з нею договір оренди на земельні ділянки. Вона їй казала, що склала заповіт на доньку. Крім того за життя [PERSON] орендну плату за оренду земельних ділянок отримувала її донька [PERSON] Із показів свідка [PERSON], який був сімейним лікарем [PERSON], вбачається, що остання за допомогою лікаря зверталася дуже мало. У неї були хворі суглоби, іноді страждала на перепади тиску, було захворювання атеросклероз судин головного мозку. Відвідував її на дому в 2006 році, вона погано ходила, була життєрадісною, вела себе адекватно. При ньому психічних розладів у [PERSON] не було. Відповідно до відповіді КУ Вознесенський міський центр первинної медико-санітарної допомоги від 07.03.2017 року №151/06 (а.с.48) [PERSON] спостерігалася сімейним лікарем останніх 10 років з приводу ішемичної хвороби серця, дані про її захворювання були внесені в електронну базу даних, яка була пошкоджена. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] звернулася до нього для посвідчення заповіту. При спілкуванні з нею він зрозумів, що [PERSON] хоче зробити заповіт на [PERSON] Перевіривши дієздатність особи та впевнившись\~у дійсному її намірі , він склав заповіт у приміщенні свого офісу. Після чого\~текст заповіту\~був прочитаний особисто [PERSON], а також нею\~в голос. Приватний нотаріус зазначив, що будь-яких сумнівів в дієздатності [PERSON] у нього не виникало, оскільки вона чітко висловила своє бажання, чітко відповідала на питання, надавала необхідні документи, вела себе адекватно. Із висновку судово-психіатричної експертизи №253, складеної експертною комісією Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 21 липня 2017 року, вбачається, що не має можливості встановити чи здатна була [PERSON] на момент складання заповіту 17.07.2009 року розуміти значення своїх дій та керувати ними, враховуючи, що відсутність опису в клінічній картині глибини вираженості психічних розладів. Судом також встановлено, що [PERSON] на обліку у лікаря\~психіатра не перебувала. Під час амбулаторного нагляду розладів психіки лікарем не відмічалось. В матеріалах справи міститься довідка, що була видана Вознесенською центральною районною лікарнею (а.с.10), з якої вбачається, що [PERSON]Т. двічі оглянута лікарем-психіатром по заяві родичів на дому 22.11.1996 року та 28.11.2002 р. Діагноз сенільний параноїд. Хронічний маячний розлад на фоні інволюції. Суд оцінивши всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, прийшов до переконання про недоведеність вимог позивача. Відповідно до ст..ст. 1233,1234 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок\~своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Судом під час розгляду справи було встановлено, що [PERSON] зробила особисте розпорядження вільно та таке, що відповідало її внутрішній волі. До таких висновків суд прийшов з огляду на відсутність\~жодних доказів про те, що заповідач в період складання заповіту не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними В судовому засіданні не було доведено належними доказами про абсолютну неспроможність [PERSON] в момент складення нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Суд зазначає, що встановленими під час розгляду справи обставинами доведено протилежне.\~В період складання заповіту [PERSON] за своїм психічним станом повною мірою могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Отже\~позовні вимоги підлягають відхиленню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed