Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Виклад позиції позивача 17.12.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про повне звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що на виконанні Немирівського районного відділу Державної виконавчої служби знаходиться виконавчий лист № А-27 від 02.06.2003 року виданий Немирівським районним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи стягнення з 20.05.2003 року і до їх повноліття. Як зазначає позивач, що за виконавчим листом № А-27 від 02.06.2003 року державним виконавцем тільки 14.05.2009 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Через такі дії державного виконавця, як вважає позивач утворилася заборгованість по аліментам. Крім того 30.07.2018 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка 30.07.2018 року була скасована, як незаконна. Відповідач [PERSON] отримує державну допомогу за рахунок державного бюджету України і на думку позивача при визначенні заборгованості по аліментам Державною виконавчою службою не були враховані ці обставини. Позивач [PERSON] зазначає, що він є хвороблива людина, не ходячий, частково працював та перебував на обліку у Службі зайнятості де отримував допомогу по безробіттю, має земельний пай. Його дочці на даний час виповнилося вже 22 роки 7 місяців, а сину виповнився 21 рік. Позивач не отримує доходів, пенсія йому призначена в розмірі 1435 гривень якої йому не вистачає навіть для придбання ліків. За таких обставин позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом , у якому просить суд повністю звільнити його від сплати заборгованості по аліментам. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог не подала не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 29.04.2021 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача Від позивача [PERSON] надійшла письмова заява згідно якої він просить суд підготовче судове засідання провести у його відсутність та не заперечує щодо призначення справи до судового розгляду та закриття підготовчого судового засідання. Заяв,клопотань пов`язаних із розглядом справи від відповідача [PERSON] до суду не надходило. Процесуальні дії у справі. 21.12.2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху у зв`язку з тим, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України та визначено строк на усунення зазначених в ухвалі суду недоліків протягом п`яти днів з моменту її отримання. 11.01.2021 року до Немирівського районного суду від [PERSON] надійшла письмова заява про усунення недоліків визначених ухвалою суду від 21.12.2021 року. 01.02.2021 року ухвалою судді позовну заяву [PERSON] у зв`язку з не усуненням недоліків визнано не поданою та повернуто позивачу разом із додатками. 11.03.2021 року до Немирівського районного суду Вінницької області від позивача [PERSON] надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду від 01.02.2021 року про повернення позовної заяви. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21.04.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, а ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 01.02.2021 року скасовано та направлено цивільну справу до першої інстанції для продовження розгляду. Відповідно до ухвали суду від 29.04.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено розгляд справи 08.06.2021 року на 09:30 год. 06.07.2021 року від позивача надійшла письмова заява провести розгляд підготовчого судового засідання у його відсутність. Позов підтримує та просить його задовольнити. Не заперечував щодо закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судоого розгляду по суті. Ухвалою суду від 06.07.2021 року підготовче судове засідання було закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті на 29.09.2021 року, 09:30 год. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судові засідання 08.06.2020 року, 06.07.2021 року, 29.09.2021 року та 15.11.2021 року не з`явилася.Про розгляд справи була повідомлена належним чином та завчасно про що свідчать зворотні поштові повідомлення з відміткою адресата про отримання листа. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд даної справи. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подавала. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Тому, суд за згодою позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про повне звільнення від сплати заборгованості по аліментам. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, суду пояснив, що у нього є ще три дитини від попереднього шлюбу. З відповідачем [PERSON] він давно не проживає та не підтримує жодних стосунків, як і не підтримує стосунки з дітьми від даного шлюбу. Після стягнення аліментів на користь відповідача у нього не залишається коштів для проживання, навіть для того щоб купити ліки, оскільки він є хворою людиною, ніде не працює та не отримує дохід від окремого заробітку, а лише пенсію в розмірі 1435 гривень. Одночасно у позовній заяві позивач [PERSON] заявив вимоги про витребування доказів, а саме просив суд витребувати з : - Немирівського відділу Державної виконавчої служби виконавче провадження, із Пенсійного управління витребувати його пенсійну справу; - Немирівської центральної районної лікарні історію хвороби; - Немирівського Управління праці та соціального захисту населення витребувати відомості з якого часу та по який відповідач отримувала державну допомогу на дітей. Окрім того заявив вимогу допитати в якості свідка посадову особу Немирівського відділу виконавчої служби [PERSON] , [ADDRESS] , з питань, як створювалась заборгованість по аліментам, хто в цьому винен та на підставі яких законів посадова особа заявила, що б позивач звертався до Президента України; Допитати в якості свідків дочку [PERSON] та сина [PERSON] [ADDRESS] з питань про їх майновий та сімейний стан. Суд, у підготовчому судовому засіданні вирішуючи питання відповідно до вимог позивача заявлених в рамках позову щодо витребування доказів, а також беручи до уваги наявну письмову заяву про розгляд підготовчого судового засідання у відсутність позивача дійшов до наступного висновку. В позовній заяві позивачем [PERSON] сформовано ряд клопотань, які відповідно можуть вирішуватися на стадії підготовчого судового засідання. У своїй письмовій заяві про проведення підготовчого судового засідання без його участі, позивач [PERSON] заявлені вимоги щодо витребування певних доказів не підтримав, а лише висловив свою позицію щодо закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду по суті. В описовій частині своєї позовної заяви позивач [PERSON] свої клопотання не обґрунтував та не вмотивував і не підтримав, а тому дані клопотання у підготовчому судовому засіданні суд не розглядав. Судом встановлені фактичні обставини, що підтверджуються наступними доказами. Позивач [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серія [NUMBER] виданого РС УДВС , виданого України в Вінницькій області (а.с.6). Відповідно до довідки № 0223/552 від 01.11.20218 року виданої Немирівською районною філією Вінницького обласного центру зайнятості [PERSON] перебував на обліку та отримував виплату грошової допомоги по безробіттю за період з 12.06.2013 року по 08.03.2014 року (а.с.8). На виконанні Немирівського районного відділу Державної виконавчої служби знаходиться виконавчий лист № А-27 від 02.06.2003року, виданий Немирівським районним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи стягнення з 20.05.2003 року і до їх повноліття. Відповідно до листа в.о. заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби Макушинської К.С. 14.05.2009 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження до досягнення дітьми повноліття. У зв`язку з досягненням дітьми повноліття 30.01.2019 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. 31.01.2019 року після перевірки виконавчого провадження було зобов`язано державного виконавця провести виконавчі дії відповідно до ЗУ України «Про виконавче провадження», оскільки заборгованість зі сплати аліментів стягується незалежно від досягнення дітьми повноліття. (а.с.9-10) Позивач [PERSON] вказує на свій хворобливий стан та в якості доказів надав довідку № 561 від18.03.2019 року видану Немирівським міським ЦПМСД про перебування на диспансерному обліку з діагнозом аретоскліротичний кардіосиглероз (а.с.15), довідку від 30.09.2013 року про перебування на лікуванні з 27.09 по 30.09.2013 рок з діагнозом гіпертонічний криз, довідку від 01.10.2013 року щодо звернення хворого з гіпертонічним кризом до лікаря (16,17), Повідомленнями Немирівського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області позивач повідомлявся про встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві користування транспортним засобом,користування зброєю та заборони полювання (а.с.21-22) Архівною довідкою комунальної установи Немирівський районний трудовий архів Немирівської районної ради Вінницької області від 07.11.2018 року № 01-11-280 вбачається, що у документах колгоспу «Росія» с. Ковалівки Немирівського району, у книгах обліку вихододнів та заробітної плати за 2000 рік значиться [PERSON] та його кількість відпрацьованих вихододнів становить 132 дні, однак у книзі наказів СТОВ «Ковалівка» за 2000 рік накази про прийом та звільнення [PERSON] не значаться. (а.с.28) Довідкою № 537/12-2/12 від 19.03.2019 року вбачається, що [PERSON] знаходився на обліку в Управлінні ПФУ Тульчинського об`єднаного управління ПФУ та за листопада 2018 року по березень 2019 року та отримує пенсію в розмірі 7423 гривні (а.с.29) Суд, вислухавши доводи позивача, ознайомившись з наданими доказами при матеріалах цивільної справи дійшов до наступного висновку. Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В процесі судового розгляду встановлено, що сторони є батьками двох дітей дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Згідно відповідей начальника Немирівського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Скиби Т.М.на запити позивача вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист № А-27 виданий 02.06.2003 року Немирівським районним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в прозмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше Ѕ частини неоподаткованих мінімумів доходів громадян на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 20.05.2003 року і до досягнення дітьми повноліття. Станом на 01.02.2019 року заборгованість зі сплати аліментів становить 92945,88 гривень, що також підтверджується розрахунком існуючої заборгованості про виконавчому провадженню № 12859239 (а.с.12). 01.02.2019 року винесенні постанови про становлення тимчасових обмежень боржнику у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, користування зброєю та у праві полювання у зв`язку з наявністю заборгованості. 05.02.2019 року державним виконавцем винесені постанови про звернення на стягнення на заробітну плату боржника, пенсію,стипендію та інші доходи,які були направленні на виконання до УПФУ у Немирівському районі та до ТзОВ «Агро інцест Україна», а саме на утримання боргу по аліментам із орендної плати.(а.с.24, 26, 27) Такі докази при матеріалах справи суд визнає належними і вважає достовірними , оскільки заборгованість у зв`язку з несплатою аліментів існує і здійснена державним виконавцем у зв`язку ухиленням боржника від їх сплати на підставі ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд не може взяти до уваги доводи позивача, про те що на даний час він хворіє на тяжку хворобу і кошти які залишаються від сплати заборгованості по аліментах витрачаються на купівлю ліків. Також на огляд суду не надано доказів того, що хворобливий стан позивача носить тривалий чи постійний характер і це є підтвердженням того , що існує нагальна необхідність у проведенні якогось операційного втручання, чи постійного щорічного стаціонарного лікування у медичному закладі помісячно, чи існує необхідність щорічного звернення до медичного закладу, оскільки долучені до матеріалів позову медичні довідки, а саме довідка № 561 від18.03.2019 року видана Немирівським міським ЦПМСД про перебування на диспансерному обліку з діагнозом аретоскліротичний кардіосиглероз (а.с.15), довідка від 30.09.2013 року про перебування на лікуванні з 27.09 по 30.09.2013 рок з діагнозом гіпертонічний криз та довідка від 01.10.2013 року щодо звернення хворого з гіпертонічним кризом до лікаря не свідчать про постійне, щорічне перебування, на консульльтації у сімейного лікаря, чи перебування на лікуванні стаціонарно. Окрім того з наданих позивачем довідок неможливо зрозуміти хто є лікарем, (постійний лікуючий лікар чи сімейний лікар) та чому такі довідки не завірені печаткою медичного закладу (а.с.16,17.18). Доказ того,що позивач знаходиться на диспансерному обліку у медичному закладі підтверджено довідкою № 561 від 18.03.2019 року та завірено печаткою лікаря, а інші довідки від 2013 року ,2012 року (а.с. 16,17.18), на думку суду не свідчать про постійний тяжкий хворобливий стан здоров`я позивача, так як носять тимчасовий характер, а саме звернення позивача до лікарів через тривалий проміжок часу. Це не є клінічним діагнозом за висновком медичної комісії, що вимагає подальшої консультації лікаря чи здійснення важливого медичного втручання. Позивачем було надано до суду незначну кількість медичної документації минулих років , а саме медичних довідок з яких вбачається, що позивач звертався за медичною допомогою до лікарів щодо стану свого здоров`я. Однак, суд позбавлений об`єктивної можливості встановити, чи є ці медичні документи підтвердженням того, що позивач хворіє саме на тяжку хворобу, яка унеможливлює його працевлаштування. Посилання позивача на необхідність витрачання коштів на купілю ліків, його хворобливий стан та нерегулярний дохід не є обставинами, що мають істотне значення для звільнення його від сплати аліментів. Тим більше позивачем не надано жодних доказів здійснення ним витрат, пов`язаних зі придбанням будь яких ліків. Позивач прибув у судове засіданнясамостійно, хоча в позовній заяві стверджує, що не ходячий. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач не надав суду жодних доказів своєї тяжкої, чи тривалої хвороби або інших обставин,які суттєво впливають на рішення суду, що мають істотне значення, відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, а відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Окрім того враховуючи та беручи до уваги письмові відповіді начальника ВДВС на запити позивача про звернення на стягнення на заробітну плату боржника, пенсію,стипендію та інші доходи,які були направленні на виконання до УПФУ у Немирівському районі та до ТзОВ «Агро інцест Україна», а саме на утримання боргу по аліментам із орендної плати суд враховує, що позивач не надав належних доказів про те що він отримує дохід від земельної ділянки, яку здає в оренду, чим вів в оману суд на рахунок своїх додаткових доходів отриманих поза межами коштів отриманих у зв`язку з нарахуванням йому пенсії.(а.с.24, 26, 27) Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Що стосується позовної вимоги про скасування заборгованості по виплаті аліментів розміром 92945,88 суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК Українипри вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. При розгляді даної категорії справ необхідно також врахувати, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи зі змісту частини 1 ст. 12 Закону України Про охорону дитинства , на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Стаття 192 СК України встановлює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17. Згідно вимог ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. За ч. 3 ст. 71 Закону України Про виконавче провадження визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України відповідно до ст.195 СК України Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Отже, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості зі сплати аліментів, розрахунок розміру належних до сплати аліментів має здійснюватися виходячи із середньої заробітної плати працівника для місцевості, в якій проживає платник аліментів. Одночасно, суд роз`яснює, що відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Згідно ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян. Стаття 264 ЦПК України встановила, що під час ухвалення рішення, суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 7 ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, за приписами ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Отже, вказаною нормою чітко визначені дві правові підстави, за якими платник аліментів може бути звільнений від заборгованості по аліментам, зокрема тяжка хвороба платника аліментів та/або інша обставина, що має істотне значення. Втім таких доказів з боку [PERSON] суду не надано. Відсутність постійного доходу та неправильне нарахування розміру аліментів державним виконавцем та тяжка хвороба на що посилається позивач як на підставу звільнення його від сплати заборгованості, не можна вважати поважною причиною неналежного виконання обов`язків по сплаті аліментів, а спір про розмір аліментів згідно ст.195 ч.3 Сімейного кодексу України вирішується судом. Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про скасування повної заборгованості по виплаті аліментів розміром 92945,88 коп, слід відмовити у повному обсязі в зв`язку з недоведеністю та безпідставністю. Висновки суду Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказам, однак оцінивши всі докази надані позивачем у їх сукупності,суд вважає, що позивач не довів та не надав доказів того, що існують якісь суттєві перешкоди звільнення його від сплати заборгованості, яка встановлена у зв`язку з несплатою аліментів на утримання рідних дітей. Розподіл судових витрат. Судом також встановлено, що позивачем, при подачі позову до суду не було сплачено судовий збір, документи на підтвердження того, що він звільнений від сплати судового збору суду не надано. Статтею 5 Закону України Про судовий збір також не передбачено звільнення від сплати судового збору за вказані позовні вимоги позивача. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем. Так як позивачем при зверненні до суду не сплачено суму судового збору за подання позовної заяви до суду,окрім того позивач у своїй позовній заяві сам просив суд визначити ціну позову, тому виходячи із наданих доказів позивачем щодо наявної заборгованості у зв`язку з несплатою аліментів,суд прийшов до висновку, що з позивача підлягає до стягнення сума судового збору у розмірі 0,1 відсотку від ціни позову, а саме в розмірі 929 (дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 46 коп..

Outcome: approved