Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

В грудні 2016 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Драбівської районної адміністрації Черкаської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, який мотивувала тим, що з 29 жовтня 2011 року сторони перебували у шлюбі, який 16 червня 2016 року рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області було розірвано. Від спільного проживання у сторін [INFO] народився син [PERSON], який в даний час проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач у вихованні дитини не бере, дитиною не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток не надає. Син [PERSON] часто хворіє, тому за рекомендацією лікарів, йому необхідно проводити лікування та профілактичні заходи з періодичним перебуванням дитини в оздоровчих містах для зміцнення імунітету. В жовтні 2016 року на адресу позивача надійшло запрошення з Російської Федерації від її двоюрідного брата - [PERSON], який запрпошує їх з дитиною в Російську Федерацію з 01 березня 2017 року по 01 червня 2017 року. В зв»язку з цим, в інтересах дитини, позивач бажає поїхати в Російську Федерацію, відпочити та оздоровити дитину, оскільки біля місця проживання її брата знаходяться оздоровчі заклади та кліматна зона, яка є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку. Відповідач, на її прохання надати нотаріально засвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон відмовляється, тому зазначені обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому вона просить визнати відмову [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] безпідставною; надати дозвіл малолітньому [PERSON], [INFO], уродженця смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації з метою відпочинку з обов'язковим поверненням на територію України строком на три місяці у супроводі матері [PERSON] та допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі україни. В судове засідання [PERSON] не з»явилась, надіслала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовну заяву підтримала із наведених у ній підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явивсяне повідомивши суд про причини неявки, хоча завчасно повідомлявся про час та місце слухання справи. Представник третьої особи, служби у справах дітей Драбівської районної державної адміністрації Черкаської області в судове засідання не з»явивсяне повідомивши суд про причини неявки, про час та місце слухання справи районну державну адміністрацію було повідомлено завчасно та належним чином. Так як відповідач, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності в судове засідання не з'явився, суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки сторони не з'явилися в судове засідання. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглянувши заяву позивча, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON], який було розірвано, що підтверджується заочним рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 16 червня 2016 року (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 20 лютого 2012 року виконавчим комітетом Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області у сторін є син [PERSON], [INFO] (а.с.5). Як вбачається з заяви [PERSON], посвідченої виконуючою обов»язки нотаріуса м. Москви Никитюк Н.Ю., [PERSON] запрошує [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] з 01 березня 2017 року по 01 червня 2017 року, на територію Російської Федерації (а.с.10). Відповідно до довідки № 423 від 07 листопада 2016 року виданої Нехайківською сільською радою Драбівського району Черкаської області [PERSON] про те, що до її складу сім»ї входять: [PERSON]- онук, [PERSON] - онука, [PERSON]- правнук, які фактично зареєстровані та проживають за адресою в [ADDRESS] ( а.с.11). Як вбачається з висновку органу опіки і піклування Драбівської районної державної адміністрації про доцільність надання дозволу на виїзд за межі України [PERSON], який не досяг 16-річного віку без згоди батька та супроводу батька, орган опіки та піклування райдержадміністрації вважає за доцільне надати дозвіл на виїзд за межі малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в супроводі матері [PERSON] та без згоди і супроводу батька [PERSON] ( а.с.15). Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. За змістом ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Згідно п. 18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в редакції затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають в шлюбі між собою за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Згідно із вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Встановлюючи обмеження права дитини на виїзд за межі України, законодавець виходив із презумпції розумності й добросовісності дій учасників цивільних правовідносин, тобто батьків. Тобто, за умови добросовісності й розумності дій матері можна дійти висновку, що немайновому праву дитини на виїзд за межі України з матір`ю кореспондує суб`єктивний цивільний обов`язок батька надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини. Крім цього, статтею 272 ЦК України передбачено, що особисті немайнові права здійснюються батьками в інтересах малолітніх дітей. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. З урахуванням вищезазначених обставин, суд зважує на те, що позбавлення можливості малолітнього [PERSON] виїхати за кордон порушує його законні права та інтереси, зокрема ст. 33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну. Вирішуючи питання про визнання відмови [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон малолітнього [PERSON] безпідставною, суд вважає, що в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити, оскільки визнання відмови безпідставною не впливає на реалізацію права на виїзд [PERSON] за межі України. Крім того, визнання такої відмови безпідставно чинним законодавством не вимагається. Також суд звертає увагу на те, що позивач не просила суд надати дозвіл на виготовлення проїзних документів малолітньому [PERSON] Виходити за межі позовних вимог суд немає права, тому вимога щодо негайного виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд задоволенню не підлягає. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved