Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (надалі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович (надалі - третя особа-1), приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна (надалі - третя особа-2), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню Предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича від 05 листопада 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5009, про стягнення з [PERSON] на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» грошових коштів у розмірі 31282,71 грн. (тридцять одна тисяча двісті вісімдесят дві гривні 71 коп.). Позивач вважає вчинений виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що нотаріусу не було надано належних документів на підтвердження безспірності заборгованості, а також пропущено строк для вчинення виконавчого напису. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року вжито заходів забезпечення позову. В порядку забезпечення позову зупинено стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича від 05 листопада 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5009, про стягнення з [PERSON] на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» грошових коштів у розмірі 31282,71 грн. (тридцять одна тисяча двісті вісімдесят дві гривні 71 коп.) на час розгляду цивільної справи 761/42326/20 і до набрання законної сили рішенням суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року витребувано у третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору належним чином завірену копію нотаріальної справи по вчиненню виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича від 05 листопада 2019 року під реєстровим № 5009. Також вказаною ухвалою витребувано у Tовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» належним чином засвідчені копії заяви з додатками щодо вчинення виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича від 05 листопада 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5009, про стягнення з [PERSON] на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» грошових коштів у розмірі 31282,71 грн. (тридцять одна тисяча двісті вісімдесят дві гривні 71 коп.). 05 січня 2021 року на адресу суду через канцелярію надійшли належним чином завірені копії: виконавчого напису від 05 листопада 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5009; заяви №002-20787-040913 від 04 вересня 2013 року із додатком №1 до заяви №002-20787-040913 від 04 вересня 2013 року; Відповідач правом на подання відзиву не скористався, однак, 19 січня 2021 року від відповідача на адресу суду надійшли витребувані ухвалою від 29 грудня 2020 року копії документів щодо вчинення виконавчого напису: протоколу електронного аукціону; поговору №450/к про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 11 травня 2018 року; претензії від 01 серпня 2019 року; заяви на вчинення виконавчого напису від 04 листопада 2019 року; виписки з особового рахунку за кредитним договором №002-20787-040913 від 04 вересня 2013 року; виписки щодо державної реєстрації юридичної особи, відповідача у справі. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 04 вересня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» у формі заяви укладено кредитний договір № 002-20787-040913 (надалі - кредитний договір). Відповідно до вказаного кредитного договору встановлено такі умови договору: сума кредиту - 15024,08 грн. (п. 2.1. ч. 2); строк кредиту - 36 місяців (п. 2.3. ч. 2); розмір процентної ставки - 9,99% річних. Процентна ставка є фіксованою (п. 2.4. ч. 2); розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 3,49% в місяць від суми кредиту, зазначеного в п. 2.1 (п. п. 2.5. ч. 2); страховий платіж - 1009,08 грн. (п. 3.5 ч. 2). Відповідно до копії вказаного кредитного договору, позивачем публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», ідентифікаційний «код за ЄДРПОУ 34047020, (надалі-Банк): На умовах, визначених у цій пропозиції, та відповідно до Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 20 березня 2013 року, протокол №14 (надалі - Правила) і Тарифів Банку, які є невід`ємною частиною цієї пропозиції, укласти з позивачем договір (про надання кредиту на купівлю Товару (послуг) та прийняття цього Товару в заставу Банку), в рамках якого позивач просив: -надати йому кредит, шляхом виплати кредитних коштів не пізніше, ніж на наступний банківський день з дня прийняття (акцепту) Банком цієї пропозиції відповідно до п. 2.1. ч. 4 цієї пропозиції, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України; -на власні потреби, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, у сумі, згідно п. 2.1, ч. 2 цієї пропозиції шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача не пізніше, ніж на наступний банківський день з дня оформлення такої заяви; -на оплату комісії банку за надання кредиту, визначеної у п.2.6. ч. 2 цієї пропозиції та комісії банку за надання довідки про відсутність кредитної заборгованості відповідно до п.2.9. ч. 2 цієї препозиції; -на оплату страхового платежу у розмірі, визначенному в п.2.6 ч. 2 цієї пропозиції; -прийняти в заставу майнові права на заробітну плату позивача та інші види його доходів. Відповідно до п. 1.3 ч. 4 кредитного договору, всі інші умови взаємовідносин позивача та банку визначено в Правилах та Тарифах банку. Відповідно до п. 3.1. ч.4 кредитного договору, погашення кредитної заборгованості здійснюється щомісячно не пізніше 4 (четвертого) числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 1010 (одна тисяча десять гривень) 00 копійок (надалі - платіж) у відповідності до Графіку платежів, наведеному у Додатку 1 до цієї Пропозиції, який є невід`ємною частиною цієї Пропозиції на відкритий рахунок, згідно п. 2.7. Частини 2 цієї Пропозиції, відповідно до порядку і умов, визначених у п. 2.4, Глави 3 Правил. Відповідно до п. 4 ч. 4 кредитного договору, в разі порушення позивачем строків сплати платежів, банк має право з наступного календарного дня за передбаченим цією пропозицією днем сплати платежу, нарахувати та стягнути з позивача штрафні санкції в розмірі 10% суми невиконаного зобов`язання, але не меньше та/або не більше 150,00 грн. Відповідно до графіку платежів, оформленого додатком №1 до кредитного договору, датою останнього платежу за кредитним договором встановлено 04 вересня 2016 року. 04 листопада 2019 року відповідач звернувся до третьої особи-1 із заявою про вчинення виконавчого напису за вказаним кредитним договором. 05 листопада 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, було вчинено виконавчий напис № 5009, відповідно до якого запропоновано стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором №002-20787-040913. Відповідно до вказаного виконавчого напису, строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11.05.2018 року по 13.08.2019 року. Згідно виконавчого напису, сума заборгованості складає 30782,71 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 12809,72 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 17972,99 грн. Оцінка суду. Позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що вказаний напис порушує права позивача та вчинений з порушенням, оскільки нотаріусу не було надано належних документів на підтвердження безспірності заборгованості, а також пропущено строк для вчинення виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3424-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би також надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачем надавались позивачу кошти на виконання зобов`язання в рамках кредитного договору. Відповідачем до нотаріуса було надано документ із назвою «Виписка з особового рахунка за кредитним договором № 002-20787-040913. Проте, вказана виписка не містить обов`язкових реквізитів, які повинні бути вказані у ній згідно п. 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України. Зокрема, у виписці відсутні дати здійснення останніх (попередніх) операцій по рахунку, код валюти, суми операцій (відповідно за дебетом або кредитом) тощо. Без цих відомостей з виписки абсолютно неможливо з`ясувати коли і які саме суми були отримані позивачем від банку, коли були нараховані відсотки тощо. Надана відповідачем виписка фактично являє собою одностороннє твердження представника відповідача щодо наявності певного розміру заборгованості, яка виникла у певний період. Доказів нарахованих у виписці розмірів процентів штрафів та пені відповідачем не надано. Тобто надана нотаріусу виписка не містить інформації про рух коштів, вид та дати здійснення операцій та суми коштів, та не підтверджує факт отримання позивачем коштів. Надані нотаріусом документи не дають можливості встановити дійсний розмір заборгованості та період, за який проводиться стягнення заборгованості за кредитним договором, бо серед документів, що були надані відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній розрахунок заборгованості з детальним описом формування заборгованості за щомісячними платежами, а виписка з рахунку, фактично є довідкою про розмір заборгованості, яка не підтверджується іншими наданими відповідачем доказами про безспірність заборгованості. Відповідно до вказаного виконавчого напису, строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11.05.2018 року по 13.08.2019 року. Згідно виконавчого напису, сума заборгованості складає 30782,71 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 12809,72 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 17972,99 грн. Враховуючи прострочену заборгованість за сумою кредиту, яка вказана у спірному виконавчому написі, та беручи до уваги графік платежів, позивач міг здійснити останній платіж ще 04 березня 2014 року. Однак, відсутність будь-яких доказів позбавляють суд можливість перевірити наявність безспірності вимог відповідача, за захистом яких він звернувся до приватного нотаріуса. Так само суд не може встановити правомірність нарахування відсотків у сумі 17972,99 грн, яку вказано у спірному виконавчому написі, оскільки суд бере до уваги, що така сума не узгоджується із сумами платежів, які вказано у графіку платежів, та положеннями кредитного договору про те, що процентна ставка є фіксованою (п. 2.4. ч. 2). При цьому, на підставі виписки з рахунку, в якій відсутній сам розрахунок заборгованості, неможливо встановити, що вказана у виконавчому написі заборгованість за кредитним договором, нарахована саме за період з 11.05.2018-13.08.2019 року відповідно до умов підписаного сторонами кредитного договору № 002-20787-040913 від 04.09.2013 року. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Тому існують підстави для застосування частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» за аналогією закону, в тому числі й при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). У зв`язку із цим колегія суддів Верховного Суду у справі №554/6777/17 дійшла висновку про те, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: опис вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, документи, що підтверджували б передання коштів від кредитора боржнику, вимоги стягувача із доказами наявності безспірної заборгованості. Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до п. 2.3. ч.2 кредитного договору № 002-20787-040913 від 04.09.2013 року визначено, що строк дії кредиту становить 36 місяців. Останньою датою для погашення заборгованості, в рамках кредитного договору є 04 вересня 2016 року, тобто саме з цієї дати у кредитора виникає право вимоги за останнім простроченим платежем. Виконавчий напис вчинено на підставі заяви від 04.11.2019 року, тобто після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що нотаріус не дотримався строків для вчинення виконавчого напису. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р., оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними, крім цього його вчинено з порушенням строків. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні із вказаним позовом було сплачено 1261,20 грн. судового збору. Позовні вимоги задоволені повністю, а тому судовий збір потрібно покласти на відповідача.

Outcome: approved