Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

В грудні 2018 позивач звернувся до суд з позовом до відповідача. в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості, з яких основний борг у розмірі 45 000 дол. США; 5% річних у розмірі 10 687 дол. США 50 центів, а також 8 810 грн. судового збору. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги зменшили, а саме просила стягнути з відповідач 41 698,87 дол. США основного боргу за договором позики, 10 687,50 дол. США як 5% річних, зменшені позовні вимоги підтримали, проти винесення заочного рішення не заперечували, пояснивши, що 20.03.2013 року Дарницьким районним судом м. Києва було затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якої відповідач взяла на себе зобов`язання повернути позивачу загальну суму боргу у розмірі 45 000 дол. США у строк не пізніше 01.01.2016 року, а також 5% річних від загальної суми 45 000 дол. На день остаточного розрахунку. Станом на день розгляду справи відповідачем сплачено лише частину заборгованості, а саме 3 301,13 дол. США, таким чином відповідачем порушено умови виконання мирової угоди, затвердженої судом, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у її відсутність до суду не зверталась, відзиву не надала. За таких підстав, судом, відповідно до положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, визнано за можливе ухвалити у даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача та його представника. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. За приписами ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.03.2013 року, яка не оскаржувалась в апеляційному порядку та набрала законноїсили, було встановлено, що [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з неї суми за договором позики: від 30.10.2008 року - на суму 10 000 дол. США, від 22.01.2009 року - на суму 15 000 дол. США, від 01.06.2009 року - на суму 20 000 дол. США, відповідно до розписок [PERSON] від 30.10.2008 року, від 22.01.2009 року, від 01.06.2009 року. Даною ухвалою було визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] від 13.02.2013 року, згідно якої позивач [PERSON] відмовляється від своїх позовних вимог у повному обсязі, а відповідач [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] загальну суму боргу у розмірі 45 000 дол. США у строк - не пізніше 01.01.2016 року, а також 5% річних від загальної суми 45 000 дол. США. Як стверджував позивач у судовому засіданні, відповідач свої зобов`язання за вказаною мировою угодою не виконала в повному обсязі та у визначені строки, сплативши позивачу лише 3 301,13 дол. США основної заборгованості. Таким чином, заборгованість відповідача с станом на день розгляду справи становить 41 698,87 дол. США основного боргу за договором позики, 10 687,50 дол. США як 5% річних від загальної суми 45 000 дол. США. За правилами ст.525 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачає ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, оскільки між сторонами було укладено мирову угоду, яка була визнана Дарницьким районним судом м. Києва ухвалою від 20.03.2013 року, за змістом якої [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути позивачу загальну суму боргу за договором позики у розмірі 45 000 дол. США та 5% відсотків річних від загальної суми, що становить 10 687,50 дол. США, у строк не пізніше 01.01.2016 року, при цьому сплатила лише 3 301,13 дол. США основної заборгованості, тобто не виконала взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 8 810 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved