Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

В жовтні 2018 р. позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, треті особи: Рябоконівська сільська рада Краснокутського району Харківської області, Територіальний Сервісний Центр МВС України в Харківській області № 6343. В позові [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вказали , що [INFO] помер [PERSON] , який є сином та батьком позивачів. Після його смерті відкрилася спадщина на його майно, яке складається із земельних ділянок, що знаходяться на території Рябоконівської сільської ради та транспортних засобів . З метою успадкування майна померлого , позивачі як спадкоємці першої черги за законом, звернулись до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області , де була заведена спадкова справа № 177/2017 року, однак 04.07.2018 року нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії , у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. В нотаріальному порядку вони спадщину отримати не можуть, оскільки відповідач, тобто дружина померлого [PERSON] , яка також подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори , не надає оригіналів правовстановлюючих документів на майно, не дивлячись на те, що з часу відкриття спадщини минув рік і чотири місяці. Вона утримує у себе оригінали правовстановлюючих документів, як на земельні ділянки так і на інше майно і відмовляється їх надати як позивачам , так і нотаріусу. З часу відкриття спадщини відповідач також не здійснює жодних мір по переоформленню спадкового майна. Ненадання нею правовстановлюючих документів нотаріусу , позивачі вважають є навмисною дією, оскільки все спадкове майно в тім числі і транспортні засоби знаходяться в користуванні відповідача , і вона пояснює, що все майно належить тільки їй. Прохали визнати за ними право спільної часткової власності по 1/4 частині кожному всього спадкового майна. В березні 2019 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування , третя особа : [PERSON] . В позові позивач вказала , що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який [INFO] помер. За час проживання [PERSON] з колишньою дружиною [PERSON] ними побудований житловий будинок загальною площею 107,9 м кв., по [ADDRESS] , який був зареєстрований за [PERSON] . За життя поділ майна не відбувся та [PERSON] є титульним співласником. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина , яка складається з вище вказаного житлового будинку. На думку позивача Ѕ частина житлового будинку, яка за життя належала [PERSON] має бути успадкована його спадкоємцями , у тому числі й позивачем . Просила визначити , що частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на вказане домоволодіння становить Ѕ частину та визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на 1/8 частку спадкового майна , а саме домоволодіння . Позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, треті особи: Рябоконівська сільська рада Краснокутського району Харківської області, Територіальний Сервісний Центр МВС України в Харківській області № 6343, та позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, третя особа: [PERSON] , ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 22.05.2019 року об`єднані в одне провадження. У судовому засіданні представник позивачів за первісним позовом позов підтримав просить задовольнити, позов [PERSON] не визнав, просить відмовити. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, подав заяву слухати справу у його відсутність, позов підтримав , просить задовольнити. Позов [PERSON] не визнав , просить відмовити. Представник відповідача та відповідач [PERSON] первісний позов не визнали , просять відмовити. Позов [PERSON] підтримали , просять задовольнити. Представник третьої особи Рябоконівська сільська рада до суду не з`явився , подав заяву заслухати справу у його відсутність та рішення ухвалити на розсуду суду. Представник третьої особи Територіального сервісного центра МВС України в Харківській області до суду не з`явився , подав заяву заслухати справу у їх відсутність. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] не визнала , просила відмовити. Суд , заслухавши пояснення сторін , дослідивши докази по справі , дійшов до наступних висновків. По первісному позову [PERSON] та інших про визнання права власності на спадкове майно суд зазначає наступне. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України. Матеріалами справи встановлено спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Рябоконівською сільською радою від 07.06.2017 р. Згідно свідоцтва про одруження, шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 08 лютого 1996 року , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . На момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрованому в одному будинку з дружиною [PERSON] по [ADDRESS] . Після смерті відкрилася спадщина , яка складається з автомобіля 3ІЛ 130. ,1981 року випуску, номерний знак [NUMBER] . ; причіпу ПА 004, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] .; автомобіля ВАЗ 21213, 1995 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; автомобіля ВАЗ 2121, 1993 року випуску, номерний знак [NUMBER] , а також земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4.7195 га, з кадастровим № [NUMBER] , на території Рябоконівської сільської ради Краснокутського району ; земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4.6744 га, з кадастровим № [NUMBER] , на території Рябоконівської сільської ради; земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4.844: га з кадастровим № [NUMBER] на території Рябоконівської сільської ради; земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.0989 га. з кадастровим № [NUMBER] на території Рябоконівської сільської ради; земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га. з кадастровим № [NUMBER] . за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4.6743 га. з кадастровим № [NUMBER] на території Рябоконівської сільської ради. За життя заповіту на спадкове майно [PERSON] не залишив. Його діти позивачі у справі: [PERSON] та [PERSON] , мати померлого [PERSON] , а також відповідач [PERSON] - дружина спадкодавця, відповідно до положень ч. 1 ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцями першої черги за законом , які своєчасно , шляхом подачі заяви про прийняття спадщини , звернулися до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області , де заведена спадкова справа № 02-14 від 24.06.2017 р. Постановами Краснокутської державної нотаріальної контори від 04.07.2018 р. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовлено у формлені спадкових справ після [PERSON] , в зв`язку з відсутністю документів , що посвідчують право власності на майно померлого. Судом встановлено, що в період зареєстрованого шлюбу, з 2000 р. по 2016 р. ,за спільні кошти подружжя , [PERSON] та [PERSON] придбали наступні транспортні засоби : Автомобіль 3ІЛ 130. ,1981 року випуску, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] ; причіп ПА 004, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]; автомобіль ВАЗ 21213, 1995 року випуску, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] ; автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] ; автомобіль ВАЗ 2121, 1993 року випуску, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . Згідно довідки Територіального сервісного центру №6343 Регіонального Сервісного центру в Харківській області МВС України від 18.08.2018 р. , вказані транспорті засоби зареєстровані за [PERSON] Пояснення представника відповідача [PERSON] про те, що автомобіль ЗІЛ 130 належить ФГ « Рябоконівське» та є власністю юридичної особи , оскільки [PERSON] вийшов зі складу засновників та вказаний автомобіль залишився у власності фермерського господарства та посвідчена нотаріальна заява [PERSON] про вихід зі складу засновників , не свідчать про те, що вказаний автомобіль не включається до складу спадкового майна та не підлягає поділу між спадкоємцями , оскільки на час розгляду справи автомобіль зареєстрований саме за [PERSON] , відповідно до довідки Територіального сервісного центру №6343. Доказів , що автомобіль належить та зареєстрований за ФГ « Рябоконівське» , суду не надано . Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. З урахуванням наведеного, суд вважає, що спадкове майно [PERSON] , а саме транспортні засоби є майном спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , то спадкуванню та поділу підлягає 1/2 частина цього майна, яка належить [PERSON] . За таких підстав суд вважає , що спадкоємці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мають право успадкувати Ѕ частину транспортних засобів , що належить [PERSON] , та частка кожного з них складає по 1/8 частині. Згідно ч.1 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; Відповідно до ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини,чоловіка є майно - набуте ним до шлюбу; - подароване йому чи отримане у спадок (у тому числі під час шлюбу); Судом встановлено , що земельні ділянки, які входять до складу спадкового майна належали [PERSON] на праві особистої приватної власності і не були спільною сумісною власністю подружжя та поділу між подружжям не підлягають . За життя [PERSON] отримав свідоцтва про право власності на землю , а також на підставі договорів дарування , отримав сертифікати на право на земельну частку (пай) , після чого виготовив державні акти на землю , а саме : земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4.7195 га. з кадастровим № [NUMBER] на території Рябоконівської сільської ради Краснокутського району, належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого Краснокутською РДА від 23.12.2004 р. ; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4.6744 га. з кадастровим № [NUMBER] на території Рябоконівської сільської ради Краснокутського району, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого Краснокутською РДА від 23.12.2004 р. ; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4.844: га з кадастровим № [NUMBER] на території Рябоконівської сільської ради Краснокутського району, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого Краснокутською РДА від 23.12.2004 р. : земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.0989 га. з кадастровим № [NUMBER] на території Рябоконівської сільської ради Краснокутського району, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого Краснокутською РДА від 23.12.2004 р. ; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 2 га. з кадастровим № [NUMBER] . за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] виданого Реєстраційною службою Краснокутського РУЮ Харківської області 21.08.2015 р. земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4.6743 га. з кадастровим № [NUMBER] на території Рябоконівської сільської ради Краснокутського району; відповідно до свідоцтва про право власності серії [NUMBER] виданого Реєстраційною службою Краснокутського РУЮ Харківської області 20.01.2015 р. Відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Доказів , що земельні ділянки є спільною сумісною власністю подружжя відповідачем [PERSON] до суду не надано . Вказані земельні ділянки є приватною власністю [PERSON] , поділу між подружжям не підлягають, а тому підлягають розподілу між спадкоємцями в рівних частинах по ј кожному. Позивачами надано достатньо доказів на підтвердження позову і тому позов підлягає частковому задоволенню , а саме суд визнає право власності в порядку спадкування за кожним позивачем на транспортні засоби по 1/8 частці , а на земельні ділянки по ј частці. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно суд зазначає наступне. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Стаття 57 СК України дає визначення майна, яке належить до особистої приватної власності кожного з подружжя, зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. У відповідності до статті 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. У разі неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст.65 СК України). Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Судом встановлено , що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі , який відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] , Краснокутським віддлом РАГСу розірваний 19 липня 1995 року. Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30 .04.1996 року житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] належить [PERSON] , на підставі рішення виконкому Рябоконівської сільської ради від 30.04.1996 року. Як свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.06.2017 р. , житловий будинок з господарськими будівлями за вище вказаною адресою зареєстрований за [PERSON] . Крім того, у судовому засіданні оглянута розписка [PERSON] складена нима 17.05.1995 р. в тім , що він не має претензій до [PERSON] та на будь-яке майно не претендує ,окрім індивідуальних речей. Вказана розписка , позивачем [PERSON] не спростована . Відповідно до ст.64 СК України, дружина і чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, мають і право за змістом ст.69 СК України розділити майно і за взаємною згодою. Питання про поділ спільного сумісного майна між [PERSON] та [PERSON] не ставилося. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Доказів , що спірний житловий будинок був побудований за спільні кошти та спільною працею подружжям [PERSON] та [PERSON] та є спільним сумісним майном колишнього подружжя і підлягає поділу , позивачем [PERSON] та її представником не надано. На час реєстрації будинку за [PERSON] , шлюбні відносини між подружжям були припинені , спільне господарство не велося , питання про поділ майна за життя [PERSON] не ставилося , тому підстав визнавати домоволодіння по [ADDRESS] спільним сумісним майном та визнавати право власності за позивачем на 1/8 частку майна , не має та позивачу в позові слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial