Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь [PERSON] суму 35269 грн. 75 коп. з яких: виплата по страховому відшкодуванню за договором добровільного страхування наземного транспорту № 31-10/12/АПР-2 на підставі висновку судового експерта [PERSON] у сумі 33305 грн. 75 коп., витрати на послуги судового експерта [PERSON] у сумі 400 грн., пеня за період з 08.06.2013 року по 02.12.2013 року у сумі 1079 грн. 47 коп., 3% річних за період з 08.06.2013 року по 02.12.2013 року у сумі 484 грн. 53 коп.; а також стягнути компенсацію завданої моральної шкоди у сумі 30000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 31 жовтня 2012 року між ним та відповідачем був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 31-10Д2/АПР-2, а саме: легкового автомобілю Хюндай Ай-20, державний номерний знак [NUMBER]. 18 січня 2013 стався страховий випадок - пошкодження автомобіля невідомими особами у відсутності водія та власника. Позивач негайно повідомив правоохоронні органи та страхову компанію. Після оформлення усіх необхідних документів у відділенні міліції, позивач надав їх до страхової компанії. Оскільки представники відповідача штучно затягували з ухваленням рішення і, відповідно, з виплатою, він звернувся до незалежного судового експерта [PERSON] для проведення експертизи щодо встановлення вартості ремонту, який видав йому Висновок на суму ремонту 33305 грн. 75 коп. За послуги експерта позивач сплатив 400 грн. з особистих коштів. Усі документи для прийняття рішення були надані позивачем відповідачу в строк встановлений Договором, але на цьому все і зупинилося. Через більш ніж місяць після відправки останнього документа представники відповідача стали примушувати позивача укласти мирову угоду на суму 15000 грн., що більш ніж в два рази менше від необхідної для ремонту суми. Залякували тим, що не заплатять взагалі і все це затягнеться на довгі роки. Проаналізувавши ситуацію, порадившись зі знайомими, провівши додаткові переговори вони зупинилися на сумі 20000 грн., хоча позивач спочатку і до теперішнього часу був і є проти цього і наполягав на виплаті за кошторисом СТО або за висновком експерта. Але, щоб не затягувати терміни виплати, тому що справний автомобіль йому був конче потрібний у сім'ї, 08 квітня 2013 року він був змушений підписати надіслану мирову угоду на суму 20000 грн., але знову мовчання. Позивач так ніяких грошей й не отримав. У звязку з несвоєчасною виплатою, а саме несплатою страхової виплати взагалі, позивачем були нараховані відповідачі штрафні санкції. Крім того, у зв'язку з протиправними діями відповідача, було порушено звичайний уклад життя позивача та причинено моральну шкоду, яку він оцінив в розмірі 30000 грн. Пізніше позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь [PERSON] суму 90271 грн. 67 коп. з яких: виплата по страховому відшкодуванню за договором добровільного страхування наземного транспорту № 31-10/12/АПР-2 на підставі висновку № 037/15 від 19.05.2015 року судового експерта [PERSON] у сумі 72152 грн. 10 коп., витрати на послуги судового експерта [PERSON] у сумі 1250 грн., витрати на проведення експертизи у НДЕКЦ № 70/29-562 від 25.03.2015 року загальною вартістю 2539 грн. 60 коп., пеня за період з 08.06.2013 року по 12.06.2015 року у сумі 12042 грн. 09 коп., 3% річних за період з 08.06.2013 року по 12.06.2015 року у сумі 2287 грн. 88 коп.; а також стягнути компенсацію завданої моральної шкоди у сумі 50000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Раніше надав суду письмові заперечення, в яких заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказав, що 22 січня 2013 року позивач повідомив відповідача про подію, що може бути визнана страховою, відповідно до якої вбачається, що 18 січня 2013 року о 16 год. 40 хв. в м. Дніпропетровську по вул. Косіора, ринок «Північний» у відсутності позивача пошкоджено транспортний засіб Хюндай Ай-20, державний номерний знак [NUMBER]. В свою чергу, відповідно до Довідки Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, вбачається, що «в період часу з 23:00 годин 17.01.2013 року до 16:00 год. 18.01.2013 року невстановлена особа знаходячись на перехресті вул. Косіора та вул. Батумська в м. Дніпропетровськ пошкодила автомобіль марки Хюндай Ай-20, державний номерний знак [NUMBER]». Так, відповідачем при зясуванні обставин та причин випадку, за погодженням з позивачем, замовлено експертне комплексне автотехнічне дослідження по встановленню вірогідного механізму виникнення пошкоджень та відповідності механізму виникнення пошкоджень на автомобілі Хюндай Ай-20, державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до Звіту експертного автотехнічного дослідження автомобіля Хюндай Ай-20, державний номерний знак [NUMBER], № 14 від 22.05.2013 року, при проведенні дослідження та технічного аналізу експерт [PERSON] дійшов до наступних висновків: Повреждения автомобиля [NUMBER], не могли образоваться при обстоятельствах описанных в справке следователя Индустриального РО ДГУ ГУ МВД Украины в Днепропетровской области от 19.01.2013 г.». Вказані вище обставини свідчать про порушення позивачем зобовязань за Договором, зокрема, в частині повідомлення неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку, які створювали перешкоди відповідачу у визначенні обставин події. З огляду на вище викладене, відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування від 17.06.2013 року є законною та обґрунтованою. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають по наступним обставинам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У судовому засіданні було встановлено, що 31 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № 31-10/12/АПР-2, обєктом якого є транспортний засіб: Hyundai I20, державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON] (а.с.9-11). Відповідно до п. 5.2. вказаного договору, договір діє з 01.11.2012 року по 31.10.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Зі слів позивача, 18 січня 2013 року його автомобіль був пошкоджений невідомими особами у його відсутності. Вказаний випадок, на його думку класифікується, як страховий згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту № 31-10/12/АПР-2 від 31.10.2012 року. В судовому засіданні було оглянуте кримінальне провадження № 12013040660000404 від 18.01.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, з якого вбачається, що автомобіль позивача був пошкоджений та зазначено, що в ході проведення досудового розслідування та перевірки за даним фактом, особу, яка пошкодила майно встановлено не було і вказано, що в діях невстановленої особи, формально вбачається склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 394 КК України, але, так як, дії суспільної небезпеки не становлять та не можуть призвести через свою малозначність було закрите кримінальне провадження, що підтверджується постановою слідчого СВ Індустріального районного відділу ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 30.03.2013 року про закриття кримінального провадження. Згідно висновків експертного автотоварознавчого дослідження за № 007/13 від 22.03.2013 року та № 037/15 від 19.05.2015 року по визначенню вартості матеріального збитку автомобілю Hyundai I20, державний номерний знак [NUMBER], сума спричиненої шкоди власнику автомобіля в наслідок його пошкодження станом на 19.05.2015 року складає 72152 грн. 10 коп. (а.с.15-24,182-199). За послуги експерта позивачем було сплачено: вперше - 400 грн., вдруге - 450 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.25,200). Позивач звернувся до відповідача з повідомленням про подію із транспортним засобом, яку можна кваліфікувати, як страхову. Проте, відповідач відмовив позивачу в здійсненні страхової виплати та мотивував відмову тим, що позивачем порушені зобовязань за Договором в частині повідомлення неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку, які створювали перешкоди відповідачу у визначенні обставин події. Позивач вважає такі дії відповідача протизаконними, у звязку з чим, він звернувся до суду з даною позовною заявою. Разом з тим, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, згідно з пп.6.4.1. п.6.4. Договору, передбачено, що страховим ризиком, серед іншого, є пошкодження транспортного засобу внаслідок протиправних дій третіх осіб, неповязаних з незаконним заволодінням застрахованим транспортним засобом. Позивач, як на підставу виплати йому страхового відшкодування, стверджував, що його автомобіль був пошкоджений під час стоянки без водія (позивача), на підтвердження чого, ним була надана довідка Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 19.01.2013 року (а.с.13 на обороті). Такі твердження позивача підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які вказали, що вони разом поставили автомобіль, а коли повернулися до нього, то він вже був пошкоджений. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до Звіту експертного автотехнічного дослідження автомобіля Hyundai I20, державний номерний знак [NUMBER], № 14 від 22.05.2013 року, при проведенні дослідження та технічного аналізу експерт [PERSON] (який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта по спеціальності 10.1 дослідження обставин дорожньо-транспортних пригод, стаж експертної роботи з 1980 року, свідоцтво судового експерта № 1087, дійсного до 22.03.2016 року), дійшов до висновків, що пошкодження автомобіля не могли відбутися при обставинах, вказаних в довідці Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 19.01.2013 року, та зроблений висновок, що автомобіль не міг отримати такі ушкодження у стоячому стані. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У звязку з тим, що позивач не погоджувався з вищевказаним Звіту експертного автотехнічного дослідження автомобіля Hyundai I20, державний номерний знак [NUMBER], № 14 від 22.05.2013 року, за його заявою була призначена судова транспортно-трасологічна експертиза, на вирішення якої було поставлене питання: в момент ДТП, яка мала місце 18.01.2013 року, з невизначеним транспортним засобом автомобіль «Хюндай I-20», державний номер [NUMBER], знаходився в русі чи знаходився в нерухомому стані? Проведення експертизи було доручене експертам Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУМВС України у Дніпропетровській області. Згідно Висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУМВС України у Дніпропетровській області № 70/29-562 від 25.03.2015 року - експерт прийшов до висновку, що встановити рухався чи стояв автомобіль позивача в момент первинного контакту не надається можливим (а.с.132-135). Таким чином, судом не встановлено обставин, які заявлені позивачем в його позовній заяві, у зв'язку з їх не доведенням суду належними доказами. Положеннями ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового, відшкодування є, зокрема: подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку (пункт 3 ч. 1 ст. 26 вказаного Закону); несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків (пункт 5 ч. 1 ст. 26 вказаного Закону). Вказані підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені також укладеним між сторонами Договором добровільного страхування наземного транспорту № 31-10/12/АПР-2 від 31.10.2012 року (пп.13.1.2 п.13.1 Договору). Тому, суд прийшов до висновку, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування від 17.06.2013 року є законною та обґрунтованою. Посилання же позивача на Угоду від 08.04.2013 року до Договору добровільного страхування наземного транспорту № 31-10/12/АПР-2 від 31.10.2012 року, якою сторони прийшли до мирової угоди та відповідач визнав страхову виплату в сумі 20000,00 грн., є необґрунтованими та безпідставними, оскільки вказана угода підписана лише позивачем та не має підпису відповідальної особи відповідача та печатки, яка затверджує такий підпис. З урахуванням вищевказаного, оскільки судом не вбачається порушень з боку відповідача прав позивача, судом не вбачається також й підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed