Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до державного товариства з обмеженою відповідальністю «Юніон-Вуглегаздобича» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні і про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що з 01 жовтня 2008 року вона працювала у відповідача бухгалтером, звільнена 20 вересня 2013 року на підставі ст. 36 п.1 КзпП України за власним бажанням, але при звільнення відповідач не провів з нею повного розрахунку, не виплатив заборгованість по заробітній платі, оскільки з нею відповідачем не проведено повний розрахунок, вона має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, також вважає, що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду в сумі 5000 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість з заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, моральну шкоду. Рішенням Сніжнянського міського суду Донецької області від 03 березня 2014 року позов [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Юніон-Вуглегаздобича» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Юніон-Вуглегаздобича» на користь [PERSON] заборгованість з заробітної плати за період з 01 вересня 2013 року по 20 вересня 2013 року в сумі 761,90 грн., 8746,08 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, моральну шкоду в сумі 500 грн. В решті позовних вимог відмовлено. З вказаним рішенням не погодився відповідач ТОВ «Юніон-Вуглегаздобича» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в частині стягнення 8746,08 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди в сумі 500 грн., в іншій частині рішення залишити без змін. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував , що відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України на день звільнення з роботи позивачці було нараховано заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, але позивачка не з'явилася для отримання нарахованої заробітної плати, відповідачем було надіслано лист на ім'я позивачки, яким було повідомлено про намір погасити заборгованість, але позивачка на лист не відреагувала та не з'явилася, тому, відповідач має об'єктивні причини невиплати заробітної плати позивачці, а саме навмисне ухилення останньою від розрахунку з корисних мотивів, крім того, у ході розгляду справи позивачкою не було надано будь-яких доказів щодо завдання їй та існування моральної шкоди. Представник відповідача ТОВ «Юніон-Вуглегаздобича» Моісеєнко І.І., який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні апеляційного суду просила апеляційну скаргу відхилити, при цьому пояснила, що судом першої інстанції при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку допущено помилку, а саме в серпні-вересні відпрацьовано 29 днів, а не 36, оскільки в вересні зазначено 9 днів відпустки. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 01 жовтня 2008 року працювала в ТОВ «Юніон-Вуглегаздобича» відповідача бухгалтером, звільнена 20 вересня 2013 року на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України за власним бажанням. Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнион-Углегазодобыча» при звільненні [PERSON] не виплачено всіх сум, що належать їй від підприємства, а саме заборгованість з заробітної плати за період з 01 вересня 2013 року по 20 вересня 2013 року в сумі 761,90 грн. Як вбачається з матеріалів справи, період затримки розрахунку при звільненні позивачки [PERSON] з 20 вересня 2013 року по 03 березня 2014 року складає 114 робочих днів. Судом першої інстанції розраховано середньоденний заробіток позивачки з розрахунку: 21 відпрацьований день в серпні 2013 року та 15 відпрацьованих днів в вересні 2013 року = 36 відпрацьованих днів за два останні місяці роботи; 2000 грн. заробітної плати позивача за фактично відпрацьовані дні у серпні 2013 року + 761,90 грн. заробітної плати позиваки за фактично відпрацьовані дні у вересні 2013 року = 2761,90 грн. заробітної плати за два останні місяці роботи; 2761,90 грн. заробітної плати за два останні місяці роботи : 36 відпрацьованих днів за два останні місяці роботи = 76,72 грн. середньоденна заробітна плата позивачки перед звільненням; з якого розраховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні: 76,72 грн. середньоденна зарплата позивачки х 114 робочих днів затримки розрахунку = 8746,08 грн. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався ст.ст.115, 117, 237-1 КЗпП України і виходив з того, що між сторонами відсутній спір щодо розміру нарахованої заробітної плати, стягнув з відповідача заборгованість по заробітній платі за вересень 2013 року в сумі 761,90 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 8746,08 грн., при цьому частково задовольнив вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням ступеню спричинених моральних страждань за доцільне підлягає відшкодуванню в сумі 500 грн. Апеляційний суд вважає висновки суду обґрунтованими і такими, що підтверджуються матеріалами справи та вимогами закону, але при цьому частково не погоджується з нарахуванням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той має право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Згідно із ст. 237-1 КЗпП України у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, провадиться відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутній спір між сторонами про розмір заробітної плати, а вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв'язку з невиплатою належних звільненій позивачці усіх сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, з вини відповідача, останній повинен виплатити позивачці її середній заробіток за весь час затримки розрахунку за 114 робочих днів, при встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував глибину моральних страждань позивачки, враховуючи конкретні обставини справи, вірно визначив розмір заподіяної моральної шкоди, стягнувши її компенсацію з відповідача. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. З огляду на викладене судом першої інстанції неправильно розраховано середньоденний заробіток позивачки за два останні місяці, оскільки, як вбачається з довідки (а.с.47) в серпні 2013 року позивачкою відпрацьовано 21 день, в вересні 2013 року зазначено 15 відпрацьованих днів, але з них 8 днів відпрацьовано з оплатою за посадовим окладом 761,90 грн. та 9 днів відпуски з оплатою чергової та додаткової відпустки 596,25 грн., таким чином, за серпень 21 день + за вересень 8 днів = 29 фактично відпрацьованих днів за два останні місяці роботи; в вересні позивачці нараховано заробітну плату в сумі 2000 грн. + в вересні позивачці нараховано заробітну плату в сумі 761,90 грн. = 2761,90 грн. : 29 відпрацьованих днів = 95,24 грн. середньоденна заробітна плата позивачки перед звільненням х 114 робочих днів затримки розрахунку = 10857,36 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із вимогами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачка не з'явилася для отримання нарахованої заробітної плати, відповідач має об'єктивні причини невиплати заробітної плати позивачці, а саме невмисне ухилення останньою від розрахунку з корисних мотивів, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні листи-повідомлення про необхідність отримання заборгованості по заробітній платі, направлені на адресу позивачки, та відомості про отримання нею вказаних повідомлень. Також в судовому засіданні апеляційного представник відповідача ТОВ «Юніон-Вуглегаздобича» Моісеєнко І.І. пояснив, що він не може надати доказів щодо письмового повідомлення позивачки про необхідність отримати заробітну плату та письмові докази щодо отримання позивачкою цих повідомлень. Крім того, суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не було надано будь-яких доказів щодо завдання їй та існування моральної шкоди, оскільки судом першої інстанції обґрунтовано встановлено несвоєчасну виплату заробітної плати позивачці, у зв'язку з чим враховано моральні страждання позивачки і конкретні обставини справи. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає зміні у разі невідповідності висновків суду обставинам справи. Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити з вище приведених обставин, стягнувши з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10857,36 грн.

Outcome: partial