Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь заборгованість з орендної плати в сумі 30979 грн. 90 коп., заборгованість зі сплати внесків до ОСББ, вартості опалення, гарячого та холодного водопостачання в сумі 2908 грн. 66 коп., а також збитки спричинені пошкодженням майна в сумі 3441,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 16 січня 2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір оренди житла. За умовами даного договору [PERSON] прийняла в оренду житлове приміщення за адресою: [ADDRESS], для проживання в ній трьох осіб (разом з чоловіком та донькою). Вказане житлове приміщення було прийнято нею та сторони приступили до виконання своїх обов'язків. Згідно з умовами Договору, [PERSON] зобов'язалась сплачувати орендну плату в сумі 5000,00 грн. щомісяця не пізніше 16 числа кожного місяця авансом за кожний наступний місяць. А також, [PERSON] зобовязалась своєчасно сплачувати витрати повязані з утриманням житла та спожиті комунальні послуги зокрема: вартість користування спожитої електроенергії- опалення, гаряче та холодне водопостачання, а також внески до ОСББ «Провулок Білостоцького 8». Проте, майже одразу після вселення, відповідачі почали ухилятись від виконання своїх зобовязань за договором. Зокрема, до відповідачів тривалими періодами було просто неможливо додзвонитися (не відповідали на виклик), або повідомляли неправдиві відомості, наприклад, що перебувають у відїзді, хоча їх автомобіль у цей час перебував біля будинку, розповідали про затримку виплати заробітної плати, або в черговий раз обіцяли, або висували необґрунтовані претензії, що дверна ручка зламалась, сусіди не такі та таке інше, намагаючись уникнути або відстрочити виконання своїх зобовязань. У подальшому [PERSON] на чергову вимогу, щодо виконання своїх зобовязань взагалі заявив, що договір укладений між ними є «смішним». З [PERSON] було узгоджено огляд квартири ввечері після 21.00 години 17.05.2016 року, але зі слів мешканців підїзду ще вдень 17.05.2016 року відповідачі вивозили свої речі та зникли у невідомому напрямку, звязатися з ними позивачу не вдалось. Житлове приміщення прийняте в оренду відповідачами не поверталось. Будь-яких дій, щодо припинення договірних відносин не здійснювалось. 18 травня 2016 року позивачем було викликано представників ріелтерів та разом з їх участю складено акт огляду приміщення, в результаті чого було виявлено також і ряд пошкоджень майна. А також, направлено поштою повідомлення про відмову від договору з 17.11.2016 року. Усього за період дії договору, з 16.01.2016 року по 16.11.2016 року, [PERSON] повинна була сплатити 50000,00 грн. (по 5000.00 грн. за 10 місяців). Але на момент предявлення позову у період дії договору відповідачами було оплачено лише за перший, другий та частково за третій місяці оренди. Більше будь-яких платежів відповідачі не здійснювали. Крім того, відповідачі зовсім не сплачували за житлово комунальні-послуги, у звязку з чим утворилася заборгованість у розмірі 2908,66 грн. Також, в ході огляду житлового приміщення, після зникнення відповідачів було виявлено пошкодження майна, переданого в користуванні відповідачам разом з укладенням договору, про що було складено акт з представниками ріелторського агентства, а саме: спальний матрац має пошкодження матерії, що за формою нагадують сліди гарячої праски у двох місцях (в одному місці двічі) з розплавленням волокон тканини до пружні; стільниця вбудованої кухні має сліди механічного удару гострим предметом з проникненням через поверхневий шар до внутрішнього матеріалу; а також інші пошкодження, що не є предметом позову. Зазначені речі були прийняті відповідачами у користування новими та раніше не були у користуванні. Вказані пошкодження не могли виникнути внаслідок звичайного використання за призначенням та не можуть вважатися нормальним зносом внаслідок їх звичайного використання. Таким чином, відповідачами підчас проживання в житловому приміщенні було пошкоджено майно передане разом з житловим приміщенням. Сума спричиненої шкоди складає 3441,00 грн. Вартість пошкодження та відновлювального ремонту відповідачами на момент предявлення позову не компенсована. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги позивача та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив відмовити йому. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Раніше, в попередніх судових засіданнях, її представник [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та вказав, що між сторонами дійсно був укладений договір оренди житла. Пункт 2.6. Договору містить, точніше має містити, перелік майна, яке передається позивачем [PERSON], разом з орендованою квартирою. Позивачем було надано суду Договір оренди, в п. 2.6. якого перелічено майно, що передається разом з квартирою. Проте, примірник Договору оренди [PERSON] не містить жодного переліку майна у п. 2.6., тобто є порожнім (незаповненим). Отже, є всі запоруки вважати, що з метою задоволення власних позовних вимог, викладених у позовній заяві, позивач, самостійно, на власний розсуд вписав у Договір майно, необхідне йому для формування обєму позовних вимог. Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що нібито тривалими періодами було неможливо звязатись з відповідачами, але, в дійсності, таке твердження є неправдивим, оскільки він зустрічався з відповідачами майже кожного дня, оскільки місце праці позивача знаходиться у будинку [PERSON] З позовної заяви вбачається, що нібито жодних дій, спрямованих на припинення Договірних відносин між позивачем та відповідачкою не здійснювалось, а житлове приміщення, прийняте в оренду - не поверталось. Такі твердження позивача є хибними, оскільки в дійсності події відбувалися іншим чином. Після укладення Договору оренди приміщення та вселення до нього, [PERSON], майже одразу, почала помічати недоліки приміщення, зокрема дрібні поламки, ремонт яких, в свою чергу, позивач не здійснював. Проживши у квартирі декілька місяців, відповідачами було прийнято рішення про виселення з квартири та розірвання Договору оренди приміщення. Відповідачі завчасно повідомили позивача про відмову від подальшого використання квартири та своє виселення в останній день оренди четвертого місяця - 16.05.2016 року, а також було призначено їхню зустріч з позивачем на 17.05.2016 року з метою огляду приміщення та передачі його позивачу. Так, зустрівшись 17.05.2016 року у орендованій квартирі, позивач повідомив їх про те, що він не погоджується з розірванням Договору оренди, оскільки він укладений н 6 місяців, в той час, як станом на 17.05.2016 року минуло лише 4 (чотири) місяці. Однак, відповідачами було повідомлено позивача про те, що будь яка з сторін Договору має право на його дострокове розірвання, в порядку, визначеному п. 6.1. Договору. В наступному, тільки з матеріалів цієї справи, відповідачам стало відомо про те, що позивачем 18.05.2016 року було складено Акт огляду приміщення, яким було встановлено сумнівні недоліки, які, на думку відповідачів, позивач не довів. Також, відповідачка не погоджується з вимогою позивача щодо сплати орендної плати за період з 16.01.2016 року по 16.11.2016 року відповідачам взагалі незрозуміло, яким чином позивач нараховує орендну плату за період по 16.11.2016 року, в той самий час, як приміщення було звільнено ними ще 16.05.2016 року, про що позивача було повідомлено. Крім того, вказане також підтверджується і позивачем, в тому числі, складеним Актом від 18.05.2016 року. Отже, відповідачі проживали у орендованій квартирі протягом 4 місяців, за що мали сплатити орендну плату у розмірі 20000,00 грн. Виходячи з позовної заяви, позивачем підтверджується, що загальна сума орендної плати, сплаченої відповідачами, складає 19020,10 грн. Сплата орендної плати за послідуючі місяці є необґрунтованою, виходячи з вищенаведеного. Щодо зазначеного позивачем обовязку про сплату заборгованості по комунальним платежам, то сплата усіх комунальних платежів здійснювалась в повному обсязі, шляхом передачі грошових коштів відповідачкою позивачу особисто. Такий спосіб оплати зокрема був обраний за вимогою позивача, обґрунтований останнім тим, що рахунки надходять йому особисто та йому простіше буде отримувати грошові кошти від відповідача готівкою та самостійно сплачувати комунальні платежі. Щодо відшкодування збитків від пошкодженого майна, то на думку відповідачки, позивачем взагалі не було доведено спричинення збитків пошкодження майна саме відповідачами. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 16 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір оренди житла, згідно з умовами якого остання прийняла в оренду від позивача житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (п.1.2. Договору) для проживання в ній трьох осіб (п.2.5. Договору). Згідно п.2.2. Договору, вартість проживання в квартирі за один місяць складає 5000 грн. При цьому, судом встановлено, що [PERSON] разом з сімєю проживали у вищевказаній квартирі 4 місяці, з 16.01.2016 року по 16.05.2016 року, і за цей період сплатили позивачу загалом 19020,10 грн. Вищевказані обставини визнавалися та не заперечувалися сторонами у справі. А тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Тобто, положення даної статті надають учасникам цивільного обороту право вільно, виходячи з власних інтересів, вирішувати, вступати їм у договірні відносини чи не вступати, а також вільно вибрати майбутнього контрагента у договірних відносинах. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Пунктом 6.1. Договору встановлено, що Договір вступає в силу з дня його підписання і до закінчення терміну дії або до скасування Договору за вимогою однієї з сторін. А у відповідності до п.6.2. Договору, у разі якщо жодна із сторін не заявить про припинення договору за місяць до закінчення строку його дії договір вважається пролонгованим на кожні наступні 6 місяців. Зі змісту договору вбачається, що сторонами в належній формі було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, умови оренди та припинення дії договору. Пункт 6.1. Договору повністю кореспондуються з положеннями ст. 651 ЦК України, згідно якої, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. [PERSON] та її представником не надано суду належних та допустимих доказів того, що вона повідомляла позивача про припинення (розірвання) Договору оренди житла від 16.01.2016 року. Сам по собі факт укладання між нею та іншою особо договору про оренду іншої квартири не є підтвердженням того, що вона розірвала Договір оренди житла від 16.01.2016 року, укладений з позивачем. Відповідно же до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Натомість, судом встановлено, що сам позивач 11.10.2016 року направив [PERSON] повідомлення про відмову від Договору оренди житла від 16.01.2016 року та припинення його дії з 17.11.2016 року (а.с.16), що підтверджується описом до листа та фіскальним чеком «УКРПОШТА» від 11.10.2016 року (а.с.17). Таким чином, вищевказаний договір припинений з 17.11.2016 року у відповідності з положеннями п.6.1. Договору. Тобто, договір діяв протягом 10 місяців, з 16.01.2016 року по 16.11.2016 року включно, за які [PERSON] мала б сплатити 50000 грн. В свою чергу, вона сплатила лише 19020,10 грн., що визнавалося її представником. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість з орендної плати в сумі 30979 грн. 90 коп., яка вирахувана наступним чином: сума, що мала бути сплачена за період з 16.01.2016 року по 16.11.2016 року включно у розмірі 50000 грн. - сума, яка фактично була сплачена у розмірі 19020,10 грн. = 30979 грн. 90 коп. Щодо позовних вимог позивача до [PERSON], то ці вимоги суд вважає необґрунтованими, оскільки вказана особа не є стороною договору, у звязку з чим й обовязки за цим договором у нього не виникали. Крім того, згідно з п. п. 4.4.-4.5. Договору, орендар зобовязаний сплачувати вартість користування спожитої електроенергії, а також своєчасно сплачувати: опалення, гаряче та холодне водопостачання, внески до ОСББ. Представник відповідачки стверджував, що нею вчасно сплачувалися кошти за комунальні послуги та внески до ОСББ, передбачені п. п. 4.4.-4.5. Договору, але вони надавалися особисто позивачу. Суд критично ставиться до таких тверджень представника відповідачки, оскільки належних доказів на їх підтвердження суду надано не було, а з квитанції, доданих до матерів справи, вбачається, що за період дії договору наявні наступні заборгованості: внески до ОСББ у розмірі 849,39 грн.; послуги з опалення та гарячого водопостачання у розмірі 1515,76 грн.; вартість послуг з водопостачання у розмірі 543,51 грн., що разом складає 2908 грн. 66 коп. Вищевказані витрати також підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON]. Що ж стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідачки збитків спричинених пошкодженням майна в сумі 3441,00 грн., зокрема спального матрацу та стільниці вбудованої кухні, які зафіксовані актом (а.с.15), то ці вимоги суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Проте, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, зокрема акту приймання-передачі чи іншого, що [PERSON] вказані речі прийняла та в якому стані вони перебували. А, як вже було вказано вище, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в цій частині. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] слідує стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial