Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

В жовтні 2017 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява [PERSON], яка діє як законний представник в інтересах малолітньої [PERSON], згідно з якою, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 13.09.2018 року, позивачка просить суд: визнати недійсним Договір дарування частини квартири під №17 в будинку №6-б, яка знаходиться в м.Києві по вул. Сім'ї Хохлових від 03.12.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], в особі законного представника [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Наталією Володимирівною та зареєстрований за реєстровим №40; визнати недійсним Договір дарування частини квартири під №17 в будинку №6-б по вулиці Сім'ї Хохлових в м.Києві від 23.01.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], яка діє від імені та в інтересах свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований за реєстровим №2-32; стягнути з відповідачів на її користь судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла баба малолітньої [PERSON] - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 56/400 частин квартири [ADDRESS], яка, в свою чергу, була успадкована молодшим сином померлої - [PERSON]. В подальшому, а саме 03.12.2012 року між [PERSON] та його малолітнім сином [PERSON] в особі законного представника [PERSON] було укладено Договір дарування частини квартири, за умовами якого Дарувальник [PERSON] передав безоплатно у власність, а обдарований [PERSON], прийняв у власність 84/100 частини квартири під [ADDRESS] та належала дарувальнику на праві власності підставі дубліката свідоцтва про право власності на житло (56/400) та Свідоцтва про право на спадщину на законом (28/100) від 25.11.2011 року. Крім того, 23.01.2015 року між [PERSON] та його малолітнім сином [PERSON] в особі законного представника [PERSON] було укладено ще один Договір дарування частини квартири, за умовами якого [PERSON] прийняв у дар 28/400 часток квартири [ADDRESS], яка належала дарувальнику на праві власності згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.12.2014 року. В свою чергу, позивачка зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 08.07.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 16.01.2017 року, Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON], виданих державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] від 25.11.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1557, на 28/400 частин та від 25.12.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-223, на 28/400 частин квартири [ADDRESS], було визнано недійсними. За вказаних обставин, позивачка вважає, що Договори дарування частин квартири від 03.12.2012 року та від 23.01.2015 року слід визнати недійсними, оскільки у дарувальника не виникло право власності на спірну 56/400 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], а отже й не було повноважень щодо здійснення права розпорядження спірним майном. Ухвалою від 16.11.2017 року відкрито провадження в цивільній справі за даним позовом. 22.01.2018 року розгляд даної справи вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 21.05.2018 року було задоволено клопотання представника позивачки про забезпечення доказів. 09.05.2018 року на виконання вимог вищенаведеної ухвали до суду надійшли копії матеріалів нотаріальної справи щодо оформлення та посвідчення договору дарування від 03.12.2012 року. 16.08.2018 року на виконання вимог ухвал до суду надійшла копія договору дарування частки квартири від 23.01.2015 року та документи, на підставі якого він посвідчувався. 13.09.2018 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. Ухвалою від 24.09.2018 року представнику відповідача було відмовлено в задоволенні заяви про зупинення провадження в справі. Ухвалою від 24.09.2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, при причини неявки суд не сповістила. Представник третьої особи Служби у справах дітей ШРДА в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечувала. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Забавська Наталія Володимирівна в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. При цьому, ч.2 ст. 719 ЦК України встановлено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Так, перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 03.12.2012 року між [PERSON] та його малолітнім сином [PERSON] в особі законного представника [PERSON] було укладено Договір дарування частини квартири, за умовами якого Дарувальник [PERSON] передав безоплатно у власність, а обдарований [PERSON], прийняв у власність 84/100 частини квартири під [ADDRESS] та належала дарувальнику на праві власності підставі дубліката свідоцтва про право власності на житло (56/400) та Свідоцтва про право на спадщину на законом (28/100) від 25.11.2011 року. Крім того, 23.01.2015 року між [PERSON] та його малолітнім сином [PERSON] в особі законного представника [PERSON] було укладено ще один Договір дарування частини квартири, за умовами якого [PERSON] прийняв у дар 28/400 часток квартири [ADDRESS], яка належала дарувальнику на праві власності згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.12.2014 року. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 08.07.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 16.01.2017 року, Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON], виданих державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] від 25.11.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1557, на 28/400 частин та від 25.12.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-223, на 28/400 частин квартири [ADDRESS], було визнано недійсними. В свою чергу, ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, відповідно до частини третьої даної статті, однієї із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України). Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. При цьому, відповідно до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, зокрема те що у дарувальника не виникло право власності на спірну 56/400 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], а отже й не було повноважень щодо здійснення права розпорядження спірним майном, суд приходить до висновку, що договір дарування від 03.12.2012 року слід визнати недійсним у частині безоплатного передання у власність 28/400 часток квартири, які належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 листопада 2011 року, а договір дарування від 23.01.2015 року - в цілому. При цьому, суд не вбачає правових підстав для визнання недійсним Договору дарування квартири від 03.12.2012 в цілому, оскільки, як вбачається зі змісту договору, 56/400 часток квартири належало дарувальнику на праві власності на підставі дійсного дубліката свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження Шевченківської районної в м.Києві адміністрації №3995, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 23.12.2004 року в реєстровій книзі запису 7713, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 344,80 грн. в рівних частках, а саме по 672,40 з кожного. Враховуючи викладене та

Outcome: partial