Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому зазначала, що вона є власницею квартири [ADDRESS], зареєстрована та проживає за цією адресою. В квартирі з вересня 2002 року також зареєстровані її син та невістка - відповідачі по справі. Також позивачка вказувала на те, що [PERSON], [PERSON] за місцем реєстрації з лютого 2013 року без поважних причин не проживають та не бажають в подальшому користуватися квартирою, витрати по утриманню житла не несуть, їх особистих речей в квартирі немає, проте останні ухиляються від зняття з реєстрації з місця попереднього проживання. Внаслідок цього [PERSON] несе додаткові витрати на сплату комунальних послуг, реєстрація відповідачів у квартирі створює їй перешкоди в розпорядженні своїм майном. В зв'язку з цим позивачка на підставі положень ст. 405 ЦК України просила визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування належним їй житловим приміщенням та зобов'язати Вознесенський РВ УДМС України в Миколаївській області зняти останніх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлені, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи - Вознесенський РВ УДМС України в Миколаївській області в судове засідання не з'явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивачка та її представник проти цього не заперечували. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS], зареєстрована та проживає за цією адресою. В квартирі з вересня 2002 року також зареєстровані її син та невістка - відповідачі по справі. Проте [PERSON], [PERSON] за місцем реєстрації з лютого 2013 року без поважних причин не проживають, витрати по утриманню нерухомого майна не несуть, їх особистих речей в квартирі немає. Останні не заявляють жодних вимог або прав щодо користування житловим приміщенням, однак не знялися з реєстрації за попереднім місцем мешкання, що створює позивачці незручності та перешкоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім'ї власника житла такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини припинення сервітуту. Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За такого, враховуючи встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимоги [PERSON] про зобов'язання Вознесенського РВ УДМС України в Миколаївській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку, то суд виходить з неможливості в позовному провадженні зобов'язати вчинити певні дії особу, яка не має статусу відповідача, разом з тим згідно вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є достатньою підставою для зняття компетентним органом такої особи з реєстраційного обліку у встановленому законом порядку. З врахуванням вищенаведеного вказана вимога є безпідставною, зайво заявленою, а тому в цій частині позову слід відмовити. Оскільки позивачка не претендує на відшкодування понесених нею судових витрат, а тому суд не вбачає підстав для свого втручання в їх розподіл.

Outcome: approved