Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, який мотивував тим, що 08.04.2011 Солом'янським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою [ADDRESS], а саме: не чинити перешкоди у відновленні бетонної армованої підпірної стінки довжиною 8 м., розташованої на межі земельних ділянок [ADDRESS], а також не чинити дій, пов'язаних з псуванням чи руйнацією зазначеної підпірної стінки. Вказане рішення набрало законної сили та було звернуте до виконання. 27.06.2012 головний державний виконавець ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві Штойка Л.Р. в рамках виконавчого провадження звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з заявою про роз'яснення рішення суду від 08.04.2011 та встановлення способу і порядку його виконання. 10.07.2012 Солом'янським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою роз'яснено рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08.04.2012 року в частині зобов'язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою [ADDRESS]. [PERSON] вказував, що даною ухвалою його фактично зобов'язано здійснити демонтаж бетонного паркану довжиною 8 м з боку земельної ділянки [ADDRESS], чим суттєво змінено рішення суду від 08.04.2011. У зв'язку з цим вказана ухвала оскаржена [PERSON] в апеляційному порядку та за результатами розгляду справи в суді апеляційної інстанції скасована ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.10.2012. Крім того, 08.08.2012 [PERSON] подав до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві заяву, в якій просив зупинити виконавче провадження та зазначав, що ухвала суду від 10.07.2012 про роз'яснення рішення оскаржена в апеляційному порядку, а тому не набрала законної сили. Проте, незважаючи на дані обставини, 30.08.2012 [PERSON] за присутності державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Артамонова О.І. знищив та вивіз до свого двору паркан, замість того щоб його демонтувати. [PERSON] вказував, що відповідно до чинного законодавства після належного демонтажу паркану державний виконавець мав передати його власникові. Дана передача мала бути оформлена відповідним актом, що зроблено не було. Крім того, [PERSON] зламав належні [PERSON] ворота із хвірткою, які на його думку [PERSON] відповідно до рішення суду від 08.04.2011 та ухвали від 10.07.2012 не підлягали демонтажу. Також зазначав, що згідно п. 2.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, державний виконавець повинен контролювати дії, які вчиняють залучені ним особи до виконавчих дії. З наведених підстав вважав, що своїми діями по виконанню рішення без встановленого судом способу та порядку його виконання, по знищенню паркану, руйнуванню воріт із хвірткою, державний виконавець перевищив надані йому службові повноваження. З приводу вказаних протиправних дій [PERSON] звертався з відповідними заяви до правоохоронних органів, за якими було порушено кримінальне провадження. При цьому в наслідок таких дій державного виконавця йому завдано матеріальної шкоди, яка на його думку включає вартість паркану та робіт по його відновленню, вартість робіт встановленню воріт із хвірткою, які відповідно до зведеного кошторисного розрахунку виконаного ТОВ «Аркада-Інвест» складають 11011,00 грн. та 2068,00 грн. відповідно. Вказану шкоду [PERSON] просив стягнути з ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві на підставі ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. 1174 ЦК України. Крім того, вказував, що зазначеними вище діями, які грубо порушують його конституційне право власності йому завдано моральної шкоди, яка полягає великих душевних стражданнях, які в свою чергу виражаються у тому, що він був змушений звертатися до різних органів за захистом порушеного права. Моральну шкоду [PERSON] оцінював у розмірі 15000,00 грн. та просив стягнути її з ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві на підставі ст. 23 ЦК України. 18.03.2014 [PERSON] помер. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 16.04.2014 провадження у справі за позовом [PERSON] до ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - закрито на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Ухвалою Апеляційного суду м. Києві від 03.07.2014 скасовано увалу суду першої інстанції від 16.04.2014 про закриття провадження в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, а справу направлено для вирішення питання про вступ у справу правонаступників [PERSON] За заявою [PERSON] від 10.11.2014, останній залучений до участі у справі в якості правонаступника позивача [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві свого представника для участі у розгляді справи не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві Фролова Є.М. в судовому засіданні 18.12.2014 проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. В судове засідання 18.03.2014 відповідач Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві свого представника для участі у розгляді справи не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Прокурор прокуратури Солом'янського району м. Києва Лапшина О.В., яка приймала участь у справі у відповідності до положень ст. 45 ЦПК України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності. З урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, думки учасників судового розгляду, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутності представників відповідачів та третьої особи. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, думку прокурора, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, враховуючи наступне. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені у ст. 1166 ЦК України (ЦК), згідно якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1166 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Статтею 1174 ЦК, урегульовано правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Згідно вказаної норми, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. За змістом ст. 1166, 1174 ЦК, шкода, завдана фізичній або юридичній особі рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи, підлягає відшкодуванню державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування, за умови, що вказані рішення, дії чи бездіяльність були незаконними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди в силу положень ч. 1 ст. 60 ЦПК підлягає доказуванню. Судом встановлено, що 08.04.2011 Солом'янським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі №2-1793/11, яким зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою [ADDRESS], а саме: не чинити перешкоди у відновленні бетонної армованої підпірної стінки довжиною 8 м, розташованої на межі земельних ділянок [ADDRESS], а також не чинити дій, пов'язаних з псуванням чи руйнацією зазначеної підпірної стінки. 02.04.2012 за заявою [PERSON] за вказаним судовим рішенням видано виконавчий лист, який пред'явлений до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві. 27.04.2012 державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Штойкою Л.Р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №32330527 та розпочато примусове виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08.04.2011. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження у відповідності до ст. 1 вказаного Закону як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Обов'язки і права державних виконавців визначено у ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження». Загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначено у ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження». Так, у відповідності до ст. 11 Закону №606-XIV, визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно п. 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (Інструкції), під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно п. 1.5.2 Інструкції акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Пунктом 1.9 Інструкції передбачено, що доручення державного виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, зокрема у випадку проведення окремих виконавчих дій органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами, та надає їм право провести окремі дії (перерахування коштів, виготовлення документів тощо). У відповідності до ст. 221 ЦПК України, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено право державного виконавця подати суду заяву про роз'яснення рішення, якщо рішення суду є незрозумілим. Встановлено, що 27.06.2012 державний виконавець ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Штойка Л.Р. звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з заявою про роз'яснення рішення суду, встановлення способу та порядку його виконання, в які просила суд роз'яснити рішення від 08.04.2011 в частині зобов'язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою. Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Штойки Л.Р. від 27.06.2012 виконавче провадження №32330527 зупинено, до розгляду заяви по суті. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10.07.2012 вказана заява задоволена. Роз'яснено рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08.04.2012 року в частині зобов'язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою наступним чином: не чинити перешкоди у відновленні бетонної армованої підпірної стінки довжиною 8 м, розташованої на межі земельних ділянок [ADDRESS], шляхом демонтажу бетонного паркану довжиною 8 м з боку земельної ділянки [ADDRESS], який був встановлений [PERSON] під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також не чинити дій, пов'язаних з псуванням чи руйнацією відновленої підпірної стінки. Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Штойки Л.Р. від 27.07.2012 виконавче провадження №32330527 відновлено. Згідно вимоги від 01.08.2012 №305/5 направленої на адресу сторін виконавчого провадження, вчинення виконавчих дій призначено на 13.08.2012. З матеріалів справи слідує, що 08.08.2012 [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] подав до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві заяву про зупинення виконавчого провадження, мотивуючи її перебуванням на стаціонарному лікуванні та оскарженням в апеляційному порядку ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 10.07.2012. Разом з цим, листом державного виконавця Штойки Л.Р. за вих. №306/5 [PERSON] відмовлену в зупиненні провадження, у зв'язку з відсутністю обставин за яких державний виконавець зобов'язаний або має право зупинити виконавче провадження, та продовжено вчинення виконавчих дій. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження 13.08.2012, державним виконавцем здійснено вихід за адресою [ADDRESS], п.б., при цьому будь-яких виконавчих дій фактично не проведено, про що у відповідності до п. 1.5.2 Інструкції складено відповідний акт. 15.08.2012 на адресу сторін виконавчого провадження державним виконавцем повторно направлено вимогу №305/5, згідно якої вчинення виконавчих дій призначено на 30.08.2012. 30.08.2012 державним виконавцем Артамоновим О.І. повторно здійснено вихід за вказаною адресою. З акту від 30.08.2012 слідує, що вихід здійснено з метою примосового виконання виконавчого листа №2-1793/11 виданого 02.04.2012 Солом'янським районним судом м. Києва про зобов'язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою [ADDRESS], а саме: не чинити перешкоди у відновленні бетонної армованої підпірної стінки довжиною 8 м, розташованої на межі земельних ділянок [ADDRESS], а також не чинити дій, пов'язаних з псуванням чи руйнацією зазначеної підпірної стінки. Виходячи зі змісту акту, рішення суду не виконано в повному обсязі у зв'язку з тим, що представник за довіреністю боржника [PERSON] перешкоджав виконанню рішення суду шляхом встановлення автомобіля на межі ділянок №10 та №12 та відмовився його забрати для проведення земельних робіт робітниками. Будь-яких відомостей про те, які саме фактично дії вчинені державним виконавцем на виконання рішення суду, чи за його дорученням іншими особами даний акт не містить. Згідно матеріалів виконавчого провадження інших виконавчих дій після його відновлення спрямованих на виконання рішення суду державним виконавцем не вчинялось. Вчинення державним виконавцем наведених вище дії не виходить за рамками його повноважень та обов'язків, визначених ст. 11, 75 Закону №606-XIV, Інструкції. 03.10.2012 ухвалою Апеляційного суду м. Києва скасовано ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 10.07.2012, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 12.02.2013 вдруге задоволено заяву державного виконавця про роз'яснення рішення. Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Штойки Л.Р. від 29.03.2013 виконавче провадження №32330527 закінчено на підставі п.3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із смертю стягувача [PERSON] 10.04.2013 ухвалою Апеляційного суду м. Києва скасовано ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 12.02.2013, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В наступному ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 14.06.2013 заяву державного виконавця про роз'яснення рішення заяву залишено без розгляду згідно п. 5 ст. 207 ЦПК України. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 37 Закону №606-XIV, оскарження ухвали суду про роз'яснення судового рішення, не є обставиною, що зумовлює обов'язкове зупинення виконавчого провадження щодо виконання самого рішення суду, яке набрало законної сили. Так само оскарження ухвали суду про роз'яснення судового рішення, не є обставиною, з якою ст. 38 Закону №606-XIV пов'язує право державного виконавця зупинити виконавче провадження. Перелік таких обставин приведений у вказаній статті є вичерпним. Таким чином, суд вважає, що проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №32330527 після оскарження [PERSON] ухвали суду про роз'яснення судового рішення та відмова в задоволенні заяви останнього про зупинення виконавчого провадження з цих підстав, відповідає положенням ст.ст. 37, 38 Закону №606-XIV. Також, як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів справи, обставини демонтажу бетонної огорожі по [ADDRESS] були предметом перевірки правоохоронних органів. Так, слідчим відділом Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному проваджені №12013110090000992 від 24.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 356 КК України. Постановою старшого слідчого СВ Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві Борисенка О.В. кримінальне провадження №12013110090000992 закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Зі змісту вказаної постанови слідує, що будучи допитаним у ході досудового розслідування [PERSON] показав, що 30.08.2012 демонтаж бетонної огорожі по [ADDRESS] здійснював [PERSON] з невідомими йому громадянами. 12.11.2012 він з батьком виявив, що зламану бетонну огорожу без їх згоди вивезли в невідомому напрямку. Будь-яких даних про те, що вказані дії виконувались [PERSON] та іншими невстановленими особами за дорученням державного виконавця в ході досудового розслідування не встановлено. Враховуючи вище викладене, судом встановлено, що дії вчиненні державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №32330527 вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. При цьому доказів на підтвердження того, що саме вказаними діями державного виконавця знищенню бетонний паркан, зруйновано ворота із хвірткою, суду не надано. З досліджених в ході судового розгляду доказів слідує, що позивач не заперечує того факту, що дії по демонтажу бетонної огорожі та інші дії були фактично вчинені [PERSON] разом з невідомими йому особами. Однак твердження позивача про те, що вказані особи діяли на виконання доручень державного виконавця не знайшли свого підтвердження. Зокрема, суду не надано будь-якого письмового документу на підтвердження даних обставин, як це передбачено в п. 1.9 Інструкції. Разом з цим, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням обставин наведених вище, зважаючи на недоведеність позивачем обставин, з яким ст.ст. 1166, 1174 ЦК пов'язують виненення обов'язку держави, Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування відшкодувати шкоду завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи, зокрема того, що саме в результаті незаконних дій державного виконавця знищенню бетонний паркан, зруйновано ворота із хвірткою по [ADDRESS], суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed