Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про поділ майна подружжя шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка була придбана ним в шлюбі з відповідачем. Позов обґрунтований посиланням на правовідносини, що виникли між подружжям під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Позивач в судове засідання не зявився, уповноваживши відповідною довіреністю представляти свої інтереси в суді гр.. [PERSON] (а.с. 8). Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні вимог наполягає з підстав, викладених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.25). Відповідач в судове засідання не зявилась двічі, про час та місце розгляду справи повідомлена у відповідності до положень ч.5 ст.74 ЦПК України. (а.с. 12,15,28). Визнавши подані позивачем докази достатніми для встановлення фактів, що мають суттєве значення для вирішення спору, за наявності його відповідної згоди, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи. Дослідивши представлені у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав: Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі протягом періоду з 04 листопада 1976 року до 23 грудня 1996 року (а.с. 27). Під час шлюбу подружжям [PERSON] на умовах пільгового кредитування була придбана квартира в будинку ЖБК, за адресою: [ADDRESS] зі сплатою останнього пайового платежу в 2009 році (а.с. 4). В цьому ж році на імя відповідача на підставі рішення виконкому Комсомольської міської ради № 240 від 19.07.1991 року (а.с. 7) було видане свідоцтво про право власності на спірну квартиру із наступною реєстрацією права власності на нерухоме майно (а.с. 5). Проводячи розгляд справи в межах заявлених позовних вимог, суд, визначаючи характер спірних правовідносин та правову норму, яку належить до них застосувати, наголошує про наступне: Аналіз представлених доказів, з огляду на законодавчо закріплений принцип змагальності та рівності прав сторін щодо їх подання і доведення перед судом їх переконливості та розяснень, що містяться в п.21 Постанови ПВСУ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, згідно з якими при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст.65 СК України), в своїй сукупності дають суду підставу дійти висновку про те, що право спільної сумісної власності на квартиру виникло для сторін із внесенням останнього кредитного внеску за квартиру, з огляду на що, спірні правовідносини, тобто підстави набуття позивачем права власності на спірну квартиру, у відповідності до положень п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України /ред. 2004 р./ регулюються нормами ЦК України /ред.. 2004 року/ та СК України /ред. 2004 року/, а відтак, поділ спільного майна подружжя здійснюється судом за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України. Рівність прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності передбачена ст.63 СК України. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. Проводячи поділ майна колишнього подружжя в межах заявлених позивачем вимог, суд визначаючи обсяг спільно нажитого ними майна та джерело і час його придбання, виходить з наступного: Так, в ході вирішення справи судом, не знайшла свого спростування та обставини, що під час шлюбу сторонами була придбана спірна квартира, реєстрація права власності на яку свого часу була проведена на імя відповідача. Згідно положень ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Отже, за відсутності даних, що відповідач оспорює юридичне право чоловіка на спірну квартиру, мала намір визнати її особистою власністю, або зверталася з подібною заявою, є підставою дійти висновку про те, що спірна квартира належала колишньому подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власності і підлягає розподілу на загальних підставах. Проводячи розгляд справи в межах заявлених вимог, суд,

Outcome: approved