Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

В вересні 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить 9/50 частин житлового будинку під № 95 по вул. Гагаріна у м. Скадовську Херсонської області. З 01.03.2012 за вказаною адресою на підставі усного договору найму був зареєстрований відповідач [PERSON], який взяв на себе зобовязання щомісячно вносити 1/2 вартості платежів за спожиту електроенергію, водопостачання та сплачувати комунальні послуги, а також брати участь в обслуговуванні нерухомого майна і зберігання його в належному стані. Але з початку 2014 року відмовляється вносити платежі, участі в обслуговуванні житлового будинку не приймає, порушує громадський спокій, руйнує майно, що унеможливлює її проживання та проживання її сина. У добровільному порядку відповідач відмовляється знятися з реєстрації. В звязку з вказаними обставинами просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В судове засідання позивачка не зявилася, заявою позовні вимоги підтримала, наполягала їх задовольнити, просила справу розглянути без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки в суд не повідомив в звязку з чим, суд приходить до висновку, що останній не зявляється без поважних причин. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ч. 1-2 ст. 224 та ч. 1 ст. 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 14.02.2005, зареєстрованого в реєстрі за № 264 [PERSON] є власником 9/50 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Скадовську Херсонської області по вул. Гагаріна, 95, що підтверджується реєстраційним написом на правовстановлюючому документі від 25.02.2005, за реєстровим № 1228. Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6660945 від 03.03.2005 за [PERSON] зареєстроване право спільної часткової власності на 9/50 частин житлового будинок по вул. Гагаріна, 95 в м. Скадовську Херсонської області. З домової книги для прописки громадян, проживаючих в [INFO] вбачається, що за вказаною адресою з 01.03.2012 зареєстрований [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Приписами ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». За змістом ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. На підставі викладеного та

Outcome: approved