Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Виконавчий комітет Оріхівської міської ради Запорізької області у квітні 2020 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі по 1/2 частині всіх видів заробітку щомісячно з кожного. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідачі є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , однак не піклуються про дитину та самоусунулись від її виховання та утримання. Ухвалою суду від 08.05.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 04.06.2020 року. В підготовчому судовому засіданні відповідачі вказали про намір звернутися за правовою допомогою та надати відзив на позовну заяву. В підготовчі засідання 04.08.2020 року та 18.08.2020 року відповідачі не з`явилися, відзив на позов не надали. Ухвалою суду від 18.08.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 07.09.2020 року. 07.09.2020 року судове засідання було відкладено на 23.09.2020 року, у зв`язку з неявкою відповідачів. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток. Причини неявки відповідачі суду не повідомили, відзив на позов не надали. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, пояснення представника третьої особи, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідачі є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.04.2020 року. 25.03.2020 року та 26.03.2020 року комісією органу опіки та піклування було проведено перевірку житлових умов за адресою: [ADDRESS] , за результатами якої складено акти про неналежні умови для новонародженої дитини. 30.03.2020 року комісією органу опіки та піклування було проведено перевірку житлових умов за адресою: [ADDRESS] , за результатами якої складено акт про покращення умов проживання для новонародженої дитини. 06.04.2020 року о 11-20 годині комісією органу опіки та піклування було проведено перевірку за адресою: [ADDRESS] , де повинна була проживати [PERSON] із новонародженою дитиною [PERSON] , однак матері з дитиною в будинку не виявлено, про що складено відповідний акт. 06.04.2020 року о 16-30 комісія органу опіки та піклування вдруге провела перевірку за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що умови проживання створено в деякій мірі, в приміщенні опалення пічне, на момент перевірки піч топилася, підлога брудна, підвіконня та стіл в пилу, вологе прибирання не здійснюється. Дитина спить в колясці. 16.04.2020 року комісія органу опіки та піклування провела перевірку за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що в приміщенні тепло, підлога брудна, наявний пил, вологе прибирання не здійснюється. Попереджено [PERSON] про створення належних умов для проживання дитини. Як видно із листа Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 24.04.2020 року, протягом квітня 2020 року відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП за невиконання батьківських обов`язків. Актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , складеного 19.04.2020 року, встановлено, що батько дитини [PERSON] знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння, поводився неадекватно, про місце знаходження [PERSON] із дитиною не мав відомостей. [PERSON] разом із дитиною були виявлені у сусідньому будинку, де перебували в антисанітарних умовах, дитина квола, з високою температурою. Відбулося екстрене вилучення дитини із сім`ї та поміщено до інфекційного відділення Оріхівської лікарні. Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 19.04.2020 року, встановлено що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , фактично знаходилася за адресою: [ADDRESS] , тобто не за місцем проживання, батьки були в алкогольному сп`янінні, приміщення в аварійному стані після пожежі, не пристосоване для проживання немовляти в неналежних умовах. Комісія прийшла до висновку, що рівень безпеки дитини - дуже небезпечний. 21.04.2020 року Виконавчим комітетом Оріхівської міської ради Запорізької області прийнято рішення №187, яким вирішено негайно відібрати дитину раннього віку [PERSON] , [INFO] , у батьків [PERSON] та [PERSON] . Як видно із довідок та акту про невідвідування дитини в лікувальному закладі, виданих КНП «Оріхівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», 19.04.2020 року до інфекційного відділення госпіталізована [PERSON] , [INFO] , з діагнозом ГРЗ, гіпертермічний синдром. Стан дитини середньої тяжкості, дитина занедбана, голодна, у брудному одязі. На 21.04.2020 року стан дитини покращився. За період перебування дитини в КНП «Оріхівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» батьки дитину не відвідували, станом здоров`я не цікавилися. Рішенням Виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області №202 від 23.04.2020 року було затверджено висновок органу опіки та піклування «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Актом відвідування сім`ї від 28.07.2020 року, складеним фахівцями із соціальної роботи під час обстеження житлово-побутових умов [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що під час візиту за вказаною адресою нікого не виявилося. Зі слів сусідів, за даною адресою проживають [PERSON] та [PERSON] , які не працюють, зловживають спиртними напоями, багато часу проводять в сумнівних компаніях. Під час спілкування з сусідами було помічено [PERSON] та [PERSON] , які направлялися додому, в руках у них знаходився пакет із алкоголем. Спілкуватися вони відмовилися, не допустили комісію до обстеження квартири. Згідно до інформації Комунальної установи Запорізький спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради від 31.07.2020 року, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , знаходиться в даній установі з 18.05.2020 року. За час перебування дитини в установі ніхто із батьків або родичів дитину не відвідував і не цікавився станом дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ч.2, ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Крім того, згідно п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частинами 3 і 4 ст.164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» наголосив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З досліджених судом доказів, з урахування зазначених роз`яснень, встановлено, що батьки малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , без поважної причини не виявляють щодо дитини батьківського піклування. Також вони ухилилися від виконання своїх обов`язків, оскільки відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не забезпечують харчування, медичним доглядом, лікуванням дитини, не спілкуються з нею, незважаючи на те, що спілкування з батьками необхідне для її нормального самоусвідомлення; не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини, не надають матеріальної допомоги на утримання дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідачів від виховання дитини, що є винною поведінкою матері та батька в розумінні вимог вказаних норм матеріального права. З наведеного вище, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд виходить з наступного. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов`язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, суд при визначенні розміру аліментів враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.2, ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 2 ст.193 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Суд, враховуючи досліджені письмові докази, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини в розмірі по 1/4 частині всіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, зі стягненням їх на користь закладу, в якому перебуває дитина. На підставі викладеного та

Outcome: partial