Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 15 628,94 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 503,88 грн., 3% річних у розмірі 107,00 грн., пеню в розмірі 922,75 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.06.2017 року о 08 год. 40 хв. в м.Києві на Набережному шосе сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля марки «IVECO Eurotech [NUMBER]», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить ПАТ «АТП-1» на праві власності та за кермом якого знаходився [PERSON], та автомобіля марки «Хюндай», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності. При цьому, внаслідок вказаної ДТП автомобілю позивача заподіяно матеріальних збитків, розмір яких згідно з Висновком ТОВ «Клевер Експерт» щодо вартості матеріального збитку №372/6-17 від 14.06.2017 року, становить 71 262,26 грн. Згідно постанови Печерського районного суду м.Києва від 23.10.2017 року, винним у вчиненні вищезазначеної ДТП було визнано водія автомобіля марки «IVECO Eurotech [NUMBER]», державний реєстраційний номер [NUMBER], - [PERSON] Разом з тим, оскільки на час ДТП цивільна-правова відповідальність власника автомобіля марки «IVECO Eurotech [NUMBER]», державний реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Київський Страховий Дім» на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6859936, позивач, як потерпіла особа, 13.06.2017 року звернулася до ПрАТ «Київський Страховий Дім» з заявою про виплату страхового відшкодування. При цьому, позивач вказує, що, враховуючи положення ч.2 ст. 36 Закону щодо максимального строку прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування та його виплату, 13.09.2017 року було тією граничною датою, до якої відповідач повинен був прийняти таке рішення та здійснити відповідну виплату. Однак, як зазначає позивач, відповідач, незважаючи на вищевикладене, прострочив виконання свого зобов'язання щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування і здійснення такої виплати, та лише 02.11.2017 року здійснив виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 55 633,32 грн. Між тим, посилаючись на Висновок щодо вартості матеріальної збитку №372/6-17 від 14.06.2017 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту, тобто робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, визначена в розмірі 15 628,94 грн., позивач вважає, що з відповідача підлягає до стягнення невиплачена частина страхового відшкодування в розмірі 15 628,94 грн. Крім того, посилаючись на положення ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 536, 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 503,88 грн., 3% річних у розмірі 107,00 грн., пені в розмірі 922,75 грн. Також, позивач зазначає, що несвоєчасна виплата відповідачем страхового відшкодування завдала їй значної моральної шкоди, яка полягає в порушенні звичайного режиму життя та виникненні пригніченого стану. Таким чином, позивач, окрім зазначеного, просив стягнути також на її користь з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 3 000,00 грн. Ухвалою від 12.12.2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. Ухвалою судді від 30.01.2018 року розгляд даної цивільної справи було вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження з призначенням проведення підготовчого засідання. 30.01.2018 року відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким ПрАТ «Київський Страховий Дім» просило відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Так, зокрема розмір виплаченого страхового відшкодування саме на суму 44 504,65 грн. (за мінусом сум податку та франшизи) відповідач обґрунтував тим, що відповідно до Звіту №79/45.06.17 від 19.06.2017 року, складеного на його замовлення, вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 52 181,58 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, в тому числі ПДВ - 7 421,93 грн. 16.03.2018 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій [PERSON] зазначила, що, в силу положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року за №142/512092, твердження відповідача щодо необхідності застосування коефіцієнту фізичного зносу КТЗ є помилковими та такими, що не мають бути прийняті до уваги судом. Тобто, на думку позивача, саме Висновок №372/6-17 встановлює реальну суму матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП. Ухвалою від 22.03.2018 року було закрито підготовче засідання, а справу призначено до судового розгляду по суті. 05.06.2018 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача щодо повноважень суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт» та оцінювача [PERSON] проводити оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вислухавши представників сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 06.06.2017 року о 08 год. 40 хв. в м.Києві на Набережному шосе водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «IVECO Eurotech [NUMBER]», державний реєстраційний номер [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Хюндай», державний реєстраційний номер [NUMBER], чим порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Печерського районного суду м.Києва від 23.10.2017 року [PERSON] було визнано винним у вищезазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 11-18). Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина [PERSON] у скоєнні вказаного ДТП та обставини цього ДТП, не потребують доказування. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, в результаті вказаної ДТП автомобілю марки «Хюндай», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить позивачу на праві власності, були завдані механічні пошкодження. В свою чергу, положеннями ч. 1 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «IVECO Eurotech MP», державний реєстраційний номер [NUMBER], - ТОВ « АТП-1» на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», про що свідчить копія Полісу №АК/6859936 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). При цьому, згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем було вчасно повідомлено та надано ПрАТ «Київський страховий дім» всі необхідні документи для виплати їй страхового відшкодування по ДТП, однак, не зважаючи на вищенаведені вимоги закону, відповідач, посилаючись на Звіт від 19.06.2017 року за №79/45.06.17, несвоєчасно здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 55 633,32 грн. При цьому, як вбачається зі змісту відзиву відповідача на позовну заяву, останній, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування саме на вищенаведену суму, керувався тим, що у відповідності до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик у виплаті страхового відшкодування обмежений сумою страхової виплати на відновлення з урахуванням зносу, без урахування ВТВ та ПДВ, якщо виплата здійснюється на рахунок потерпілої особи. Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення посилалась на те, що оскільки згідно Висновку ТОВ «Клевер Експерт» щодо вартості матеріального збитку від 14.06.2017 року за №372/6-17, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Хюндай», державний номерний знак [NUMBER], складає 71 262,26 грн., з відповідача підлягає до стягнення на її користь невиплачена частина страхового відшкодування в розмірі 15 628,94 грн. Так, відповідно до положень ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкода, заподіяна пошкодженням транспортного засобу, визначається відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державної майна України від 24.11.2003 року №142/512092. Як передбачено п.8.3 Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ. При цьому, коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ (колісний транспортний засіб), строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ. Винятком стосовно використання зазначених вимог є експлуатація КТЗ в інтенсивному режимі, якщо фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний (7.38-7.39 Методики). З матеріалів справи, зокрема, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВРЕР-5 УДАІ в м.Києві, судом встановлено, що легковий транспортний засіб «Hyundai Accent», 2013 року випуску, номерний знак [NUMBER], поставлено на облік 16.03.2013 року. Відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку №372/6-17 пробіг КТЗ на момент експертизи становить 45 534 км. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, у відповідності до п.5.2 Методики на проведення технічного огляду та оцінки пошкодженого майна КТЗ оцінювачем [PERSON] було запрошено уповноважену особу відповідача, про що свідчить наявна в матеріалах справи фотокопія електронного повідомлення. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що твердження відповідача щодо необхідності застосування коефіцієнту фізичного зносу КТЗ є помилковими. В свою чергу, як вже зазначалось вище, згідно Висновку ТОВ «Клевер Експерт» щодо вартості матеріального збитку від 14.06.2017 року за №372/6-17, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Хюндай», державний номерний знак [NUMBER], складає 71 262,26 грн. Таким чином, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивачкою було вчасно повідомлено та надано відповідачу всі необхідні документи для виплати їй страхового відшкодування по ДТП, а вина [PERSON] у вчиненні ДТП підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, суд, враховуючи розмір виплаченої суми страхового відшкодування, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 15 628,94 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог п. 36.5 ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач повинен був здійснити виплату страхового відшкодування позивачці у строк до 13.09.2017 року, проте здійснив частину такої виплати в розмірі 55 633,32 грн. лише 02.11.2017 року. Відтак, враховуючи вищезазначені норми закону, а також встановлені в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що стягненню з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь позивачки підлягають також й сума пені у розмірі 922,75 грн. за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 15 628,94 грн. за період з 14.09.2017 року по 06.12.2017 року, згідно розрахунку позивача, перевіреному у судовому засіданні. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційних втрат та суми 3% річних слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вже зазначалось вище, у відповідності до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування. З огляду на викладене можна зробити висновок, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між ПАТ «АТП-1» та відповідачем договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 7 червня 2017 року у справі № 6-282цс17. З огляду на наведене, враховуючи вищезазначені норми закону, а також встановлені в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення інфляційні втрати у розмірі 503,88 грн. та 3% річних у розмірі 107,00 грн., згідно розрахунку позивача, перевіреному у судовому засіданні. Разом з тим, щодо позовних вимог стосовно стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. 00 коп. слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем була заподіяна позивачу моральна шкода в результаті ДТП, оскільки пошкодження автомобіля спричинило йому значний душевний дискомфорт та порушило звичний спосіб життя. Однак, враховуючи усі встановлені судом обставини по справі, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. 00 коп. занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. Враховуючи викладене, та

Outcome: partial