Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розділ спадкового майна. 30 липня 2016 року [PERSON] померла, тому ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року до участі в цивільній справі було залучено правонаступника [PERSON]. В червні 2017 року [PERSON] уточнила позов та просила виділити їй, [PERSON] на праві власності в домоволодінні №24 по вул. Набережній в с. Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області приміщення загальною площею 53,1 кв.м., що складає 51/100 частину домоволодіння; виділити відповідачу [PERSON] на праві власності в домоволодінні №24 по вул. Набережній в с. Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області приміщення загальною площею 45,0 кв.м., що складає 49/100 частин домоволодіння; зобов'язати відповідача [PERSON] провести переобладнання в домоволодінні №24 по вул. Набережній в с. Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області, а саме в квартирі №2 в приміщенні 1-6 (11,6 кв.м.) встановити перегородки для влаштування двох приміщень: приміщення кухні площею 9,3 кв.м. та приміщення коридору площею 2,3 кв.м.; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь в рахунок компенсації вартості перевищення частки відповідача в праві спільної часткової власності на домоволодінні №24 по вул. Набережній в селі Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області у розмірі 93107,20 грн.; припинити її, [PERSON] право спільної часткової власності на домоволодіння №24 до вул. Набережній в с. Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області; стягнути з відповідача всі судові витрати. В січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 69/100 частин домоволодіння № 24 по вул. Набережній в с. Перше Травня Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яке розташоване на неприватизованій земельній ділянці загальною площею 2300 кв.м., оскільки він зі згоди своїх батьків за власні кошти здійснював будівництво та переобладнання спірних обєктів, внаслідок чого його ідеальна частка в домоволодінні збільшилася. Позивачка за основним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] та її адвокат за договором про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його адвокат за договором про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом не визнали та заперечували проти їх задоволення. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали в повному обсязі. Вислухавши сторони та їх адвокатів, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Встановлено, що 30 липня 2016 року померла [PERSON] (а.с.147). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належні їй на праві власності 2/3 частини домоволодіння №24 по вул. Набережній в с. Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її донька [PERSON], яка згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданим державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] 23 березня 2017 року успадкувала 2/3 частини житлового будинку №24 по вул. Набережній в с. Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с.148), що належало спадкодавиці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 04 вересня 2003 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою за №1-1591 (а.с.12) та свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 03 серпня 2012 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою за №1-2661 (а.с.14). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 04 вересня 2003 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою за №1-1591 (а.с.21) [PERSON] належить 1/3 частина домоволодіння № 24 по вул. Набережній в с. Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області. Таким чином, спірне домоволодіння належить сторонам на праві спільної часткової власності, однак між співвласниками домоволодіння виник спір по фактичному порядку користування житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами. По справі згідно з ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року була проведена судова будівельно-технічна експертиза. Аналізуючи висновок №2463/2464/15 судової будівельно-технічної експертизи складеної 25 січня 2016 року, встановлено, що експертом запропоновано лише один варіант поділу житлового будинку зі значним відступом від ідеальних часток та значною грошовою компенсацією в розмірі 93107,20 грн. Вищевказаний висновок судової будівельно-технічної експертизи було погоджено в Синельниківській дільниці Павлоградського УЕГГ ПАТ «Дніпропетровськгаз» (а.с.110), Дніпропетровському районному секторі ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області (а.с.112), Любимівській сільській раді Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.113) та Павлоградському відділенні ПАТ «Дніпропетровськгаз» (а.с.116). Дійсна ринкова вартість домоволодіння №24 по вул. Набережній в с. Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області складає 693212 грн., вартість 2/3 частини домоволодіння складає 462141,30 грн., вартість 1/3 частини домоволодіння складає 231070,70 грн. З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-4цс14 від 19 лютого 2014 року, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Для припинення права співвласника на частку у майні, що належить йому на праві спільної часткової власності, достатньо однієї з чотирьох передбачених у ч. 1 ст. 365 ЦК України підстав та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В Узагальненні судової практики вирішення майнових спорів між подружжям, яке листі Верховного Суду України від 02.02.2016 року вих. №ЕП-231/16 у пп. 3 п. 1 зазначено: «отже, якщо неподільна річ (наприклад житловий будинок) не може бути реально поділений між подружжям, що як правило, встановлюється на підставі висновку відповідної судової експертизи, а інший з подружжя не згоден отримати грошову компенсацію замість своєї частки, або інша сторона не бажає сплачувати таку компенсацію, попередньо не вносить на депозитний рахунок суду належну грошову суму, то суд, визнає за кожним із подружжя право власності на належну їм частку в спільному майні і залишає майно у їх спільній власності.». Запропонований експертом розділ житлового будинку на дві квартири, з точки зору оптимальності, ізольованості та зручності для сторін в користуванні приміщеннями, наближений до порядку користування приміщеннями та спорудами, який вже склався між сторонами, потребує значної компенсації зі сторони [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 93107,20 грн. [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що визначена експертом сума компенсації при перерозподілі часток для нього є непомірною та призведе до грубого порушення його прав, адже у випадку несплати ним присудженої судом з нього грошової суми буде відкрито виконавче провадження та фактично за ці ж гроші для стягнення зазначеної грошової суми буде продано з торгів належну йому частину будинку, розмір якої автоматично збільшено за рахунок переобладнання ним своєї частини будинку. Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що внаслідок запропонованого експертом поділу спірного будинку, [PERSON] може в майбутньому взагалі втратить право власності на належну йому частку, що не відповідатиме основним засадам цивільного законодавства та порушить його законні, гарантовані Конституцією України права. Що стосується позовних вимог [PERSON], суд прийшов до висновку, що позивач за зустрічним позовом самочинно без отримання дозвільних документів, побудував на території домоволодіння сарай літ. Л та гараж літ. О. Згідно чинного законодавства сарай та гараж є обєктами самочинного будівництва, за рахунок яких [PERSON] безпідставно просить визнати за ним право власності на 69/100 частин спірного домоволодіння, оскільки жодних належних доказів на правомірність здійснення будівництва, суду не надав. На підставі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав. У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно із ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України). Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що також підтверджено матеріалами справи та не заперечувалася сторонами в судових засіданнях, поділ будинку в натурі між співвласниками можливий лише при сплаті [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації в розмірі 93107,20 грн., однак грошові кошти на депозитний рахунок суду не вносились, як це прямо вимагається частиною другою статті 356 ЦК України. Окрім цього, суд прийшов до висновку, що частку, яка належить [PERSON], не можна визнати не значною, та не надано доказів, що спільне володіння і користування будинком сторонами є неможливим. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на 69/100 частин спірного домоволодіння, то суд прийшов до висновку, що позивачем за зустрічним позовом не надано достатніх доказів здійснення ним будівництва та переобладнання будинку саме за свій кошт, окрім цього будівництво здійснено самочинно і у встановленому законом порядку правовстановлюючі документи не оформлялися. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно до\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві\~пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено Тому, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок кожного з сторін.

Outcome: dismissed