Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

В вересні 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовною заявою до [PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у подальшому 26.01.2018 року з уточненою позовною заявою з наступними вимогами: усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою, визнавши [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Змінити статус третьої особи без самостійних вимог [PERSON] на статус позивача та додати [PERSON] позивачем, що виступає у справі в інтересах [PERSON], так як вказані позивачі є співвласниками житла, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в рівних долях і порушуються їх права володіння, користування та розпорядження своїм майном, відповідно до ст. 317 ЦК України. Позов обґрунтований тим, що позивачі є співвласниками житла, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в рівних долях. За даною адресою також зареєстрований [PERSON], який з 2013 року не проживає в квартирі та не має в ній особистого майна. Реєстрація відповідача у квартирі створює суттєві перешкоди для здійснення власниками своїх прав у володінні, та користуванні квартирою, а саме створює зайвий тягар, щодо оплати комунальних послуг. Також факт реєстрації особи яка не є власником створює перешкоду для подальшого розпорядження квартирою, а саме при продажу. Відповідач був зареєстрований у вказаній квартирі як член сім'ї, а саме як чоловік позивача. Поряд з цим рішенням Деснянського районного суду міста Києва по справі №754/15251/16-ц від 27.12.2016 року розірвано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем. Тому, оскільки на сьогодні відповідач не є членом сім'ї позивачів, а шлюб між ним та [PERSON] розірвано, на дані правовідносини не поширюються положення ст. 405 ЦК України про право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. В судовому засіданні позивачі[PERSON], [PERSON], [PERSON], уточнені позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позові, просили їх задовольнити. Не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України розглянути справу заочно. Вислухавши позивачів, дослідивши подані ними документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS] Відповідач по справі [PERSON] є колишнім чоловіком позивача [PERSON] та батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2016 року та копією свідоцтва про народження. З копії свідоцтва про право власності на житло від 23.11.2006 року №2788 виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності в рівних долях належить позивачам по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Факт не проживання відповідача у зазначеній квартирі підтверджується актами від 03.08.2016 року 02.11.2016 року, 01.02.2017 року, 05.05.2017 року, 04.08.2017 року, складеними мешканцями будинку [ADDRESS] та затвердженими начальником ЖЕД - 310. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім'ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Ч.2 ст.405 ЦК України визначає, що «член сім'ївласника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом», а ст.391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України у разі виникнення спору між власником та членами сім'ї власника суд повинен врахувати, що право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судому засіданні позивачі стверджували про те, що відповідач у квартирі не проживає, квартплату та комунальні послуги не сплачує, будь-яких домовленостей між ними та відповідачем з приводу його проживання в квартирі не було і не могло бути, у зв'язку з чим вони просять визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, висловленої в постанові постанові №6-158цс14 від 05 листопада 2014 року право користування житлом для членів сімї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сімї якої вони є, сама володіє правом власності на житло. За таких обставин суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивачів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів сплаченої ними суми судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved