Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 27 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельну ділянку, площею 1,7813 га, яка розташована на території Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН №080567. Даний позов обґрунтовано наступним. [INFO] в с.Касянівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] - баба позивачки. Після її смерті залишилося спадкове майно, що складається, в тому числі, із земельної ділянки, площею 1,7814 га, яка розташована на території Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН №080567. Єдиним спадкоємцем майна покійної баби за законом залишилася [PERSON] - мати позивачки, яка спадщину фактично прийняла. [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю позивачки. В даний час позивачка вирішила належним чином оформити спадщину, однак через те, що було пропущено строк подачі заяви до нотаріальної контори їй було відмовлено. 12 грудня 2019 року представником позивачки подано заяву про доповнення позовних вимог, відповідно до якої просить встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] являється матір`ю позивачки [PERSON] . Дану вимогу обґрунтовано наступним. Під час підготовчого засідання було виявлено, що в паспорті та в свідоцтві про укладення шлюбу позивачки, її ім`я записане як [PERSON] , а у свідоцтві про народження її ім`я записане як [PERSON] , в зв`язку з чим виникла необхідність в доказуванні її родинних стосунків з її матір`ю [PERSON] . 10 березня 2020 року представником позивачки подано заяву про доповнення позовних вимог, відповідно до якої просить постановити рішення про визначення [PERSON] додаткового строку на прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . Дану вимогу обґрунтовано наступним. Позивачка вказує, що в нотаріальному оформлені права власності їй відмовлено через те, що пропущено строк подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. На протязі встановленого законом строку позивач не зверталась до нотаріальної контори так як не знала про наявність державного акта на земельну ділянку. Про останній вона дізналася влітку 2019 року. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 06 вересня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 09 грудня 2019 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 9 грудня 2019 року, підготовче засідання у справі відкладено на 29 січня 2020 року. 12 грудня 2019 року представником позивачки подано заяву про доповнення позовних вимог. Ухвалою Томашпільського районного суду від 29 січня 2020 року, підготовче засідання у справі відкладено на 10 березня 2020 року. 10 березня 2020 року представником позивачки подано заяву про доповнення позовних вимог. Ухвалою Томашпільського районного суду від 10 березня 2020 року, підготовче засідання у справі відкладено на 10 квітня 2020 року. Доводи учасників процесу. В судове засідання позивачка не з`явилася, однак, представник позивачки, адвокат Щетніцький В.С. направив до суду заяву, в якій просить справу слухати без його участі, та без участі позивачки, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, проте надіслали до суду заяви в яких, вказують, що є сусідами сім`ї позивачки та підтвердили, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , а [PERSON] являється її бабусею. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, оцінивши належність і достовірність доказів по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності. Частиною 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про : обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Частинами 1-2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про, зокрема, встановлення факту родинних відносин. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб дошлюбним прізвищем [PERSON] є « [PERSON] » (а.с.4) В свідоцтві про народження, складене на ім`я [PERSON] , [INFO] , матір`ю вказано [PERSON] .(а.с.4) Як вбачається з довідки Паланського старостинського округу Томашпільської селищної ради від 10.04.2020 року, [PERSON] є донькою [PERSON] . Дані відомості підтвердили і свідки в судовому засіданні. Отже, позивач у справі [PERSON] є донькою [PERSON] . Відповідно до ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів Оскільки, судом встановлено та доведено, що [PERSON] є донькою [PERSON] , даний факт родинних відносин має для позивачів юридичне значення і впливає на оформлення спадщини, тому заявлені вимоги про встановлення фактів родинних відносин підлягають до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] в с.Касянівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ст. 1261 ЦК України-перша черга спадкоємців за законом-у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON] . Відповідно до довідки Паланського старостинського округу Томашпільської селищної ради № 62 від 10.02.2020 року, після смерті [PERSON] , залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки, площею 1,7813 га, розташованої на території сільської ради, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН №080567. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла [PERSON] .. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом залишилася [PERSON] .. Інших спадкоємців немає. Як вбачається із копії державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 080567, даний державний акт видано 28 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області [PERSON] , яка є власницею земельної ділянки площею 1,7813 га, що розташована на території Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. (а.с.10) Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Згідно відповіді державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори на заяву [PERSON] від 16.08.2019 року, останній відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки нею пропущений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.12). Судом встановлено, що строк подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини позивачем пропущено з причини незнання про наявність даної земельної ділянки у складі спадкового майна. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори від 24.09.2019 року на запит суду, спадкові справи після [PERSON] , яка померла [INFO] та після [PERSON] , яка померла [INFO] не заведені.(а.с.23) Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON] , визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, обставини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини сторонами не оспорюються, суд вважає визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та вважає поновити [PERSON] такий строк, відтак позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем [PERSON] при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1152.60 гривень, а тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 576,30 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved