Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач його брат, хоча і зареєстрований за вказаною адресою, проте в квартирі не проживає вже тривалий час, не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги. Також позивач зазначав, що реєстрація відповідача в спірній квартирі не дає йому можливості реалізовувати своє право власності належним чином. Посилаючись на вищевикладене, позивач просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в наступних частках: [PERSON] 1/6 частка, 4/6 частки [PERSON], що разом складає 5/6 часток вказаної квартири. Відповідно до Акту від 04.10.2016 р. за вих. № 132, складеного ОСББ «Дніпро-3», в зазначеній вище квартирі відповідач [PERSON] не проживає, його особистих речей в квартирі немає. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. 21.06.2012 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва було постановлено рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування за законом, відповідно до якого позовні вимоги задоволено частково. При розгляді зазначеної справи судом було встановлено, що відповідачу на праві власності належить 1/6 частка спірної квартири, оскільки він фактично прийняв спадщину в поряду спадкування за законом після смерті [PERSON], але не оформив своє право власності належним чином. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином відповідач є співвласником спірного майна. Відповідно він має право на володіння, користування та розпорядження квартирою нарівні з позивачем, та даний спосіб захисту прав позивача направлений на порушення права власності відповідача. Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що підстави для визнання [PERSON], співвласника спірного майна, таким, що втратив право користування квартирою відсутні через що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed