Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Відповідач, [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивач, [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія попереднього договору від 28.05.2016р.; копія договору купівлі продажу від 05.06.2018р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] ; копія довідки відділу у Ренійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 29.08.2018р.; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.12.2013р.; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.12.2013р.; копія витягу про державну реєстрацію прав від 19.12.2012р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки житлового будинку; копія рішення Ренійського районного суду від 19.11.2012р.; копія ухвали Ренійського районного суду від 09.08.2013р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачу на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , на підставі рішення Ренійського районного суду від 19.11.2012р. Крім того, їй належить і присадибна земельна ділянка на підставі свідоцтва про право власності від 18.12.2013р. 28.05.2016 р. між позивачем [PERSON] (покупець) та відповідачем [PERSON] (продавець) була досягнута домовленість про купівлю-продаж вищезазначеного нерухомого майна. 05.06.2018р. сторони підписали договір купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки. Відповідач як власник житлового будинку та земельної ділянки, продала позивачу вищевказане нерухоме майно передавши у володіння та користування належні об`єкти нерухомості, отримавши за це грошову компенсацію. Позивач вступила у володіння та користування зазначеним майном. Сторони також домовились, що пізніше оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Через деякий час позивач звернулась до відповідача, з метою посвідчення правочину у нотаріальному порядку, але остання постійно запевняла позивача, що не має вільного часу. Таким чином, відповідач свідомо ухиляється від нотаріального посвідчення договору, тому позивач звернулась із позовом до суду, для захисту своїх порушених прав. У зв`язку із вищевикладеними обставинами позивач, вважає, що має всі підстави для визнання за нею права власності на житловий будинок та земельну ділянку, оскільки правочин між сторонами відбувся, а тому право власності на це нерухоме майно може бути визнано за ним. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємо згода за всіх істотних умов договору, покупець передала продавцю обумовлену суму, а продавець передала покупцю нерухомість в натурі. Позивач фактично вступила в управління та володіння нерухомістю, тобто правочин між сторонами відбувся. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити правочин нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач запропонувала відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог законодавства, однак з незалежних від неї обставин, зробити це не вдалося, оскільки відповідач свідомо ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушена був звернутися із позовом до суду за для захисту своїх порушених прав. Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися, щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо житлового будинку та земельної ділянки (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивача, тому є правові підстави визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна дійсним та визнати право власності на предмет договору вищезазначене нерухоме майно, за позивачем.

Outcome: approved