Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що на виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області по цивільній справі №2-1489/2003 р. було відкрите виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 20.10.2003 року до його повноліття. З 12.04.2016 року рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області сума аліментів змінена з 1/4 частини всіх видів доходів до 727 грн. в твердій грошовій сумі. Проте за весь цей період судове рішення відповідачем не виконувалось. Сума заборгованості складає 10859,11 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця. Ураховуючи викладене, [PERSON] просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2009 року по 01.12.2016 року на утримання дитини в розмірі 12336,55 грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засідання позов визнав частково, просив зменшити розмір пені до 2000,00 грн. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29.12.2003 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 20.10.2003 року до його повноліття. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12.04.2016 року змінено спосіб стягнення аліментів з 1/4 частини доходів [PERSON] на стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 727 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до його повноліття Також встановлено, що виконавчий лист [PERSON] отримала в Бердянському міськрайонному суді Запорізької області 29.12.2003 року та пред'явила його до примусового виконання до відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до розрахунків від 09.06.2016 року та від 13.12.2016 року заборгованість за аліментами станом на 01.12.2016 року на утримання сина [PERSON], [INFO], складає 17112,07 грн. Зазначені розрахунки відповідачем не оскаржувались та є чинними. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Як роз'яснив пленум у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приймає до уваги, що [PERSON] знав, що за рішенням суду з нього стягнуто аліменти на утримання дитини, однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв'язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банком, відповідачем не надано. Навпаки, відповідно до пояснень представників сторін, наданих письмових доказів, вбачається, що [PERSON] є працездатною особою, проте не має постійного місця роботи та не перебуває на обліку в центрі зайнятості. Також суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України, - і за її межами. Відсутність гарантії виконання судового рішення також є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Також у п. 9 ч. З ст. 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Отже, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Крім того, обов'язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько дитини несе не лише з рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року № 6-1554цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2009 року по 01.12.2016 року становить 10669,00 грн. та підтверджується розрахунком позивача та дослідженими судом письмовими доказами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial