Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просила визнати протиправними дії Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради по припиненню їй гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS], за період з 2008 року по теперішній час, стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради на її користь збитки у розмірі 1950 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 3000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона є мешканкою квартири [ADDRESS]. Виконавцем послуг з гарячого водопостачання багатоквартирного будинку, в якому розташована її квартира, є Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради. Для розрахунку за зазначені послуги за квартирою закріплений особистий рахунок № 705988. Починаючи з 2006 року і по теперішній час за місцем її мешкання послуги з гарячого водопостачання відповідачем не надаються. Для вирішення питання гарячого водопостачання зареєстровані у квартирі мешканці неодноразово зверталися до відповідача з листами щодо підтвердження відсутності гарячого водопостачання з 2006 року та перспектив його відновлення. На звернення відповідач надавав відповіді, в яких підтвердив факт відсутності надання послуг гарячого водопостачання з 2008 року, оскільки за більш ранній період документального підтвердження наявності або відсутності гарячої води у відповідача не має, внаслідок спливу строку зберігання робочих документів, та відмовив в добровільному відшкодуванні вартості витрат, пов'язаних з придбанням водонагрівального баку. Окрім того, відповідач повідомив, що відключення усього багатоквартирного будинку [ADDRESS] від гарячого водопостачання сталося внаслідок наявності заборгованості мешканців за спожиту теплову енергію на протязі тривалого часу. У зв'язку з цим, він на його думку реалізував надане йому законом право обмеження постачання теплової енергії шляхом зменшення її обсягів за рахунок підігріву води у випадку наявності заборгованості. Позивачка вважає, що дії відповідача по припиненню їй гарячого постачання, як споживачу послуг, є протиправними. Споживачем послуги з надання гарячого постачання є позивач і члени його родини, а не багатоквартирний будинок у цілому, як вважає відповідач. Як споживач, ані на час відключення, ані на теперішній час позивачка не мала і не має заборгованості перед відповідачем. Таким чином, у відповідача не було жодних правових підстав припинення постачання гарячої води у вищевказану квартиру. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачка зазнала матеріальних збитків, оскільки вона була вимушена придбати та встановити в квартирі водонагрівальний котел марки «Горениа» вартістю 1950 грн. Таким чином, вартість котла і є тими витратами, які позивачка з вини відповідача вимушена була понести для відновлення свого порушеного права на достойні умови проживання. Крім того, протиправними діями відповідача їй було завдано також моральну шкоду, яку вона оцінила в 3000 грн. Ухвалою суду до участі у дану справу було залучене Комунальне підприємство «Жилсервіс-1» Дніпропетровської міської ради в якості третьої особи. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивачки та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки та просив відмовити їй в повному обсязі. При цьому, вказав, що відповідач, як теплопостачальне підприємство, повинно забезпечувати теплопостачання всієї квартири виходячи з опалювальної площі, а не кожного мешканця окремо. Так, чоловік позивачки, який мешкає разом з нею, [PERSON] у свій час звернувся до суду з позовом до відповідача, вимагаючи визнати дії підприємства по непостачанню гарячої води незаконними, зобов'язати поновити гаряче водопостачання у квартиру, відшкодувати моральну шкоду та відшкодувати вартість водогрійного пристрою у сумі 1950 грн. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2014 року позов [PERSON] задоволений частково, а саме визнано протиправним неподання у квартиру [ADDRESS] гарячої води, зобов'язано КП «Теплоенерго» поновити гаряче водопостачання у квартиру [PERSON] та стягнуто з КП «Теплоенерго» моральну шкоду у сумі 2000 грн., у решті позовних вимог відмовлено з причини недоведеності [PERSON] дати придбання пристрою та факту, хто саме придбав пристрій. Це рішення набрало законної сили. У позовній заяві [PERSON] висунуті ті ж вимоги, що й у попередньому позові її чоловіка [PERSON] за винятком вимоги про поновлення гарячого водопостачання. Таким чином, по вимогам позивачки вже існує рішення суду, яке набрало законної сили. Крім цього, відповідач взагалі не має можливості постачати гарячу воду не тільки у квартиру позивачки, а взагалі забезпечувати нею житловий фонд. До теперішнього часу підприємству офіціально ліміти споживання газу взагалі не виділені. З метою з'ясування можливості взагалі подавати гарячу воду до будинку по [ADDRESS], відповідач звернувся до житлово-комунального підприємства «Жилсервіс-1», яке письмово повідомило відповідача про незадовільний стан системи гарячого водопостачання у цьому домі і що система гарячого водопостачання потребує капітального ремонту. З вказаними обставинами добре обізнані мешканці будинку, які неодноразово направляли до третьої особи колективні заяви із запереченнями проти відновлення гарячого водопостачання, маючи на увазі негативні наслідки цього. Таким чином, ніякої вини відповідача у відсутності гарячого водопостачання у квартирі позивачки немає. Крім того, позивачка, яка є співвласницею вищевказаної квартири, уклала з відповідачем договір № 705988 від 01.01.2012 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, у пункті 4 якого вказано, що у квартирі опломбований кран гарячого водопостачання, що підтверджується журналом опломбованих кранів ГВП (розпочатий 02.08.2010 року), з якого видно, що кран ГВП у квартирі [PERSON] опломбований у жовтні 2011 року, до вчинення правочину, тобто вважається, що всі співвласники квартири на момент укладення договору, при відсутності гарячого водопостачання, були з цим згодні і не заперечували проти цього. Зміни до вищевказаного договору сторонами не вносились, він діє на умовах та в редакції на момент укладення договору. Представник Комунального підприємства «Жилсервіс-1» Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Жилсервіс-1» Дніпропетровської міської ради від 09.10.2014 року (а.с.7). Відповідач надає у вищевказану квартиру послуги з теплопостачання та має надавати послуги з гарячого водопостачання, у зв'язку з чим, на ім'я [PERSON]. відкритий особовий рахунок [NUMBER]. Проте, з 2008 року відповідач не здійснює у вищевказану квартиру надання послуг з гарячого водопостачання, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується представником відповідача. Крім того, вищевказаний факт встановлений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2014 року по справі № 200/7731/13-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, вищевказані обставини не потребують доказування, оскільки встановлені судовим рішенням по вищевказаній цивільній справі, що набрало законної сили, та визнається сторонами у справі. Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги поділяються за функціональним призначенням та порядком затвердження цін/тарифів, та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 зазначеного вище Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (п. 1 ч. 1 ст. 20 зазначеного вище закону). Відповідно до п. 3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За п. 8 цих Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно з листом відповідача від 24.07.2012 року, послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання надавались без укладення договору між КП «Теплоенерго» та споживачем. Пунктом 32 Правил визначено обов'язки виконавця послуг, серед яких: своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров'я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил; проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньо-будинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акту; утримувати внутрішньо-будинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт; усувати аварії та інші порушення порядку надання послуг, а також виконувати заявки споживачів у строк, установлений законодавством та договором; інформувати споживача протягом доби з дня виявлення недоліків у роботі внутрішньо-будинкових інженерних систем та/або інженерного обладнання, що розташовані за межами багатоквартирного будинку або житлового будинку (у разі його особистого звернення - невідкладно), про причини та очікувану тривалість зупинення надання послуг або обмеження їх кількості, а також про причини порушення якісних показників надання послуг; своєчасно проводити за власний рахунок роботи з усунення виявлених несправностей, пов'язаних з отриманням послуг, що виникли з його вини; відшкодовувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сім'і, шкоду, заподіяну його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Листом від 29.03.2013 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг надано роз'яснення, за відповідно до положень пункту 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198, споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору, а у відповідності до пункту 4 цих Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією. В свою чергу, Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а у відповідності до положень пункту 8 Правил вказані вище послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Слід зауважити, що відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. З огляду на зазначене вище, чинними законодавчими та нормативно-правовими актами чітко розмежовано відносини, які регулюються договором купівлі-продажу теплової енергії, та відносини, які регулюються договором про надання житлово-комунальних послуг, а саме встановлено, що відносини у сфері теплопостачання регулюються договором купівлі-продажу теплової енергії, який укладається між теплопостачальною організацією та фізичною особою, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридичною особою, яка використовує теплову енергію, а відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який укладається між суб'єктом господарювання, визначеним у встановленому законодавством порядку виконавцем відповідних житлово-комунальних послуг, та фізичною або юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати зазначені послуги. З вивчених судом матеріалів справи встановлено, що відповідачем визнається факт припинення гарячого водопостачання, а також власне обов'язок з постачання гарячої води до квартири позивачки. Заперечення представника відповідача, що такі вимоги вже були розглянуті на користь іншого мешканця квартири позивачки є безпідставними, оскільки зазначена обставина не перешкоджає поданню позову [PERSON], оскільки остання також є споживачем послуг відповідача. Крім того, договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 01.01.2012 року був укладений саме з позивачкою. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи те, що позивачка не має заборгованості перед відповідачем, а послуги з водопостачання гарячої води мають надаватися за вказаною адресою саме відповідачем, суд вважає можливим визнати протиправними дії Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради по припиненню [PERSON] гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS], за період з 2008 року по теперішній час. Зі слів представника позивачки, у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, позивачка була вимушена придбати водонагрівальний котел «Gorenje» вартістю 1950 грн., що знову ж таки з його слів підтверджується дублікатом товарного чеку ТСК «Курчатовський» від 15 листопада 2011 року завіреного штампом приватного підприємця у якого придбаний зазначений котел. На підставі вищевказаного, позивачка у своєму позові та її представник в судовому засіданні просили стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради на її користь збитки у розмірі 1950 грн. Разом з тим, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, позивачкою та її представником не надані належні докази того, що вказаний котел був встановлений в квартирі [ADDRESS] та що вказаний котел дійсно був придбаний саме позивачкою. Тому, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в частині стягнення з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради на її користь збитків у розмірі 1950 грн. При цьому, згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав і яка полягає, в тому числі, у приниженні її честі, гідності. Розмір грошового відшкодування її при цьому визначається судом з засад розумності і справедливості, залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань завданої внаслідок порушення її прав, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню та виходячи з розумності, справедливості та за внутрішнім переконанням, враховуючи що позивачка довела незаконність відключення від теплопостачання, тривалість протиправних дій з боку відповідача, а також те, що вона є добросовісним споживачем, суд вважає необхідним стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 2000 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід державного бюджету повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 487 грн. 20 коп., з яких судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. за позовні вимоги в частині визнання дій протиправними та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. за позовні вимоги в частині моральної шкоди, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial