Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Відповідач [PERSON] на підставі договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України з 16 серпня 2008 року по 02 червня 2012 року навчався на денній формі в Харківському національному університеті внутрішніх справ на факультеті психології, менеджменту, соціальних та інформаційних технологій за спеціальністю «Правознавство». Відповідно до п. 2.3.6 та п. 3.2 Договору [PERSON] був зобов'язаний, у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до спливу трирічного терміну перебування на службі, відшкодовувати витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі. Наказом УМВС України у Вінницькій області № 3 о/с від 04 січня 2013 року [PERSON] було звільнено з ОВС за власним бажанням. Згідно з проведеним розрахунком, сума фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] за період навчання становить 40 110 гривень 50 копійок. Добровільно відповідач не відшкодовує витрати, а тому до суду заявлено відповідний позов. Представник позивача у судове засідання не з'явився. Разом з позовом до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності представника та про підтримання позовних вимог у повному обсязі (а.с. 17). Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча двічі був належним чином повідомленим про день час і місце розгляду справи (02 липня 2014 року та 17 липня 2014 року), про що свідчать розписки про отримання судових повісток (а.с. 32, 34), не подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та не повідомив суд про причину неявки у судове засідання. Судом на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного: 16 серпня 2008 року між позивачем - Харківським національним університетом внутрішніх справ та рядовим міліції [PERSON] укладено договір № 1416-08пі/ВМ (а.с. 4-5), відповідно до якого позивач зобов'язувався здійснювати теоретичну та практичну підготовку [PERSON] як фахівця за державним замовленням на денній формі з освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» за напрямом «Правознавство». Як вбачається із витягу з наказу по особовому склвду № 405ос від 31 липня 2008 року (а.с.6) [PERSON] прийнято на службу в органи внутрішніх справ, заразовано курсантом 1-го курсу та присвоїно спеціальне звання «рядовий міліції». Витягом з наказу № 218 від 02 червня 2012 року (а.с. 7) ректора [PERSON] по особовому складу лейтенанта міліції [PERSON] курсанта 4-го курсу факультету психології, менеджменту, соціальних та інформаційних технологій Харківського університету внутрішніх справ з 02 червня 2012 року відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до УМВС України у Вінницькій області. Відповідно до п. 2.3.5 [PERSON] зобов'язувався після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений замовником, і відпрацювати не менше трьох років. На підставі наказу т.в.о. начальника Управління полковника міліції Слободянюка В.С., погодженого з старшим інспектором ВК та ПС УКЗ УМВС майором міліції Євчуком В.В., № 3о/с від 04 січня 2013 року, лейтенанта міліції [PERSON] дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Мурованокуриловецького районного відділу УМВС України у Вінницькій області, згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом, з 04 січня 2013 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за п. 64 «ж» (за власним бажанням). На день звільнення вислуга лейтенанта міліції [PERSON] становить 04 роки 04 місяці 18 днів. За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 611 ЦК України вказує, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 4 ст. 42 Закону України «Про освіту» передбачено, що держава створює умови громадянам України для реалізації їх права на здобуття вищої освіти. Навчання у вищих навчальних закладах державної форми власності оплачується державою, за винятком випадків, передбачених частиною четвертою статті 61 цього Закону, у вищих навчальних закладах інших форм власності - юридичними та фізичними особами. Згідно ч. 7 ст.18 Закону України «Про міліцію», курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідно до п. 2.3.6. Договору у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 Договору (підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку) [PERSON] зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Довідкою-розрахунком витрат, пов'язаних з утриманням у Харківському національному університеті внутрішніх справ курсанта міліції [PERSON] за період з 16 серпня 2008 року по 02 червня 2012 року № 4/291 від 28.02.2014 року (а.с. 9), довідкою № 4/292 від 28.02.2014 про грошове забезпечення за 2008-2012 роки (а.с. 10), довідкою-розрахунком № 167 про відшкодування витрат по відділенню речового забезпечення курсанта ФПФПМСІТ [PERSON] за 2008-2012 роки (а.с. 11), довідкою-розрахунком на харчування за 2008-2009 роки (а.с. 12), розрахунком комунальних послуг за 2009-2010, 2011-2012 роки випускника ХНУВС [PERSON], (а.с. 13-14), довідкою-розрахунком витрат на харчування за 2008-2009 навчальний рік (а.с. 15) стверджується, що сума витрат, яка підлягає відшкодуванню, становить 40 110 гривень 50 копійок. Таким чином, між сторонами виникли правовідношення - зобов'язання, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (абзац 2 ч. 1 ст. 530 ЦК України). Таким чином вимога пред'явлена особою, яка має право такої вимоги, пред'явлена до особи, яка має відповідати за таким зобов'язанням і пред'явлена в строк, вона обґрунтована належними доказами, а тому підлягає до повного задоволення. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 401 гривню 11 копійок судового збору (а.с. 1). Суд прийшов до висновку про повне задоволення вимоги, а тому і судовий збір підлягає стягненню у повному розмірі.

Outcome: approved