Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

В грудні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Євролізинг холдінг» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. Свої вимоги мотивував тим, що 18.11.2016 р. між ним, як лізингоодержувачем, та відповідачем як лізингодавцем, був укладений Договір фінансового лізингу, відповідно до умов якого відповідач зобовязався придбати у свою власність та передати позивачеві у користування автомобіль «Renault Duster» на умовах фінансового лізингу, а позивач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. На виконання умов Договору позивачем здійснено платіж за адміністрування Договору на рахунки відповідача в розмірі 47\~200,00 грн. Однак позивач вважає, що укладений договір є недійсним через те, що він був укладений з численними порушеннями чинного законодавства, які порушують права та охоронювані законом інтереси позивача. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати договір № 000277 фінансового лізингу укладений 18.11.2016 р. між [PERSON] та ТОВ «Євролізинг холдінг», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №3054- недійсним; стягнути з ТОВ «Євролізинг холдінг» на користь [PERSON] 47\~200, 00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, відповідно до письмових заперечень позовні вимоги не визнавав. Вказував, що посилання позивача є безпідставними, оскільки перед укладанням договору він був ознайомлений з усіма істотними умовами договору та ці умови йому були зрозумілі. Договір фінансового лізингу був підписаний позивачем добровільно, жодних дій при укладанні договору щодо введення позивача в оману з боку відповідача вчинено не було. Вислухавши пояснення , дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 18.11.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» та [PERSON] був укладений Договір №000277 фінансового лізингу. Згідно п.1.1. вказаного Договору Лізингодавець (відповідач) зобовязується набути у власність Продавця, визначений у п. 1.2. даного Договору Предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу (позивачу) на умовах, визначених даним Договором. Лізингоодержувач користується Предметом лізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Відповідно до п.1.2. Договору, Предметом Лізингу по даному Договору є транспортний засіб марки - Renault, модель - Duster, комплектація/модифікація - Expression, обєм двигуна - 1,5 л, тип палива - дизпаливо, тип КПП - механічна, привід - повний, рік випуску - 2016. Відповідно до умов додатку 1 до цього договору вартість предмета лізингу становить 472\~000 грн.00 коп.; авансовий платіж (50 % вартості предмета лізингу); щомісячний платіж 7\~206 грн.34 коп.; адміністративний платіж 47\~200 грн.00 коп. ; платіж за передачу Предмету лізингу 14\~160 грн.00 коп.. На виконання договору позивачем було сплачено адміністративний платіж в розмірі 47\~200 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією наданою позивачем. Згідно з умовами договору адміністративний платіж це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку 1 до договору. Відповідно до додатку 1 до договору розмір адміністративного платежу становить 47\~200 грн. 00 коп . Відповідно до пункту 4.7 ст.4 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу й у разі необрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах пункту 16.5. ст.16 цього договору, що стосуються обсягу повернення коштів. При цьому згідно з пунктом 16.5 договору адміністративний платіж поверненню не підлягає. Згідно із частиною другою статті 1 Закону № 723/97-ВР за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом № 723/97-ВР. Стаття 18 Закону № 1023-ХІІ містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-ХІІ). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Проаналізувавши норму статті 18 Закону № 1023-ХІІ, слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Згідно з укладеним між сторонами договору фінансового лізингу лізингодавець зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені договором платежі (пункти 1.1, 7.1, 7.3 договору). Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 472\~000 грн.00 коп. Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у статті 14 договору та додатку №1 до договору фінансового лізингу. Проаналізувавши зміст договору, суд встановив, що за невиконання своїх зобовязань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду штраф у розмірі 20 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (пункти 16.5 договору). Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 723/97-ВР істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобовязань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України. Відповідно до пункту 12.2 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобовязання до купівлі транспортного засобу підписати додаток до цього договору . Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля. Відповідно до пункту 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За такими зобовязаннями відповідає продавець. Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу (статті 808 ЦК України). Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, тому що в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням статті 808 ЦК України. Крім того, статтею 16 Закону № 723/97-ВР передбачено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. За положеннями цієї статті адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10 % вартості предмета) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 Закону № 723/97-ВР не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору. Крім того, достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 (дванадцять) календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокове погашення лізингових платежів у термін до 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми дострокового погашення (пункт 14.12). За змістом частини пятої статті 11 Закону № 1023-ХІІ до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що положення договору фінансового лізингу є несправедливими, якщо містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення. Дослідивши умови договору фінансового лізингу, суд дійшов висновку про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ, а саме: встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 року № 6-330 цс16, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що умови оспорюваного договору фінансового лізингу є несправедливими по відношенню до позивача (порушують принцип добросовісності; призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; завдають шкоди споживачеві), через що заявлені ним вимоги відповідають способу захисту порушеного права та підлягають задоволенню. При цьому суд не може погодитись із твердженнями відповідача щодо правомірності умов договору через те, що доводи відповідача суперечать доказам та висновкам, встановленим судом у судовому засіданні.

Outcome: approved