Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Виклад позиції заявника. 6 травня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з даною заявою, в якій просить встановити той факт, що посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] . Дана заява обґрунтована наступним. 23 листопада 1984 року заявник була прийнята на роботу в Гонорівський цукровий завод на посаду вихователя дитячого саду і їй було видано трудову книжку 3 грудня 1984 на ім`я [PERSON] (рос.мовою [PERSON] ). На даний час заявник досягла пенсійного віку і розпочала збір документів на призначення пенсії і виявилося, що в її посвідченні громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії [NUMBER] , виданого 8 грудня 1992 року, допущено помилку, а саме вказано [PERSON] замість [PERSON] , як це значиться в паспорті. Внести зміни у вказаний документ, не має можливості. В зв`язку з тим, що факт належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення і впливає на оформлення пенсії, тому з цією заявою вона вимушена звернутись до суду. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 6 травня 2019 відкрито окреме провадження у справі, справу призначено до слухання на 10-00 годину 18 липня 2019 року. 18 липня 2019 року зацікавленою особою подано заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Доводи учасників процесу. В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві, попросила заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи- Ямпільського об`єднаного управління пенсійного фонду в судове засідання не з`явився, однак представник Пенсійного фонду подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їхнього представника, просять винести рішення на підставі наявних у справі матеріалів відповідно до вимог чинного законодавства. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що разом працювали із заявником, підтвердили той факт, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , одна і та ж особа. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, заслухавши пояснення заявника, свідків, розглянувши заяву зацікавленої особи у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частинами 1-2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документу -особі, прізвище, ім`я, по батькові якої, що зазначене в документі- посвідченні громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого, не збігається з прізвищами, по батькові, зазначеному в паспорті. Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права оформлення пенсії. Судом встановлено, що підтверджуючим особу документом заявника є його паспорт-паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 29.04.2005 Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області на ім?я [PERSON] , [INFO] (а.с.3). На дане прізвище було також видано ідентифікаційний номер (а.с.4). Трудову книжку серії [NUMBER] було видано 03.12.1984 [PERSON] (рос.мовою [PERSON] ), [INFO] (а.с.5). З посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії [NUMBER] вбачається, що дане посвідчення було видано 08.12.1992 року на ім`я [PERSON] (а.с.6). Відповідно до довідки Вапнярської селищної ради від 19.04.2019 № 541 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , одна і та ж особа (а.с.7). Висновки суду за результатом розгляду справи. Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, викладені у заяві твердження заявника [PERSON] щодо належності їй посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, даний факт підтвердився відомостями Вапнярської селищної ради; даний факт має для заявника юридичне значення і впливає на оформлення пенсії, тому заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.7 ст. 235 ЦПК України, при ухваленні судом рішення (у справах, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення) судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Отже, судові витрати суд залишає за заявниками. На підставі викладеного,

Outcome: approved