Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернувся із позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він працював на підприємстві відповідача на посаді начальника дільниці №17 з підземних робіт на ш. «Октябрьська», 13 лютого 2019 року близько 02.00 годин знаходячись в орті скреперування 142 осі горизонту 1262 м шахти « Октябрьська» ПАТ «Кривбасзалізрудком», внаслідок нещасного випадку отримав тяжкі тілесні ушкодження. Висновком МСЕК від 05.06.2019 року йому первинно встановлено 80% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, встановлено другу групу інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що через травму він втратив нормальні життєві зв`язки, позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Відчуває почуття розпачу, тривоги, дратівливості. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 333840 грн., яку просив стягнути з відповідача. 11 жовтня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Представник відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що комісією з спеціального розслідування нещасного випадку встановлено, зокрема і вину самого позивача, який порушив вимоги законодавства про охорону праці при виконанні робіт. Вважає, що вина ПАТ «Кривбасзалізрудком» як роботодавця за незабезпечення безпечних умов праці відсутня. Також зазначив, що позивачем не доведено факту моральної шкоди та її розміру, а наявність його вини є однією з підстав для відмови у задоволені позовних вимог [PERSON] . Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 22.06.2006 р. по 25.06.2019 р., начальником дільниці на ш. «Октябрьська», 25.06.2019 року звільнений у зв`язку з виявленою невідповідальністю працівника виконуваній роботі, внаслідок стану здоров`я за власним бажанням, за п.2 ст.40 КЗпП України. (а.с. 13-17). Висновком МСЕК, первинно, від 05.06.2019 року [PERSON] встановлено 80 % втрати професійної працездатності, друга група інвалідності по трудовому каліцтву (а.с. 10-11). Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом складено акт № 10-61 від 13.02.2019 року (а.с.17) розслідування причин настання нещасного випадку. Відповідно до п.7 акту встановлено причини настання нещасного випадку: незадовільний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, територій, невиконання посадових обов`язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці. 13.02.2019 року о 02.00 год. під час виконання трудових обов`язків на ш. «Октябрьська» з [PERSON] стався нещасний випадок, внаслідок якого він одержав тяжкі тілесні ушкодження. За наслідками проведеного розслідування нещасного випадку, що стався 13.02.2019 року о 02.00 год. на підприємстві відповідача, було складено Акт за формою Н-1. Відповідно до результатів спеціального розслідування нещасного випадку (акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 13.02.2019 р. о 02 годині 00 хвилин від 19.04.2019 р., затверджений т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області 22.04.2019р.) комісія, утворена наказом від 14.02.2019р. №43-Р Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, з наступними змінами, установила, що особами, чиї дії або бездіяльність яких привели до нещасного випадку є працівники ПАТ «Кривбасзалізрудком»: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (позивач), [PERSON] . Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, суд відхиляє твердження представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки саме позивач винний в отриманні травми під час виконання трудових обов`язків, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язана з виробництвом, про що свідчить відповідний Акт розслідування нещасного випадку, який визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Крім того, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Так, судом встановлено, що у зв`язку з нещасним випадком на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у загальному розмірі 80 % та визнаний інвалідом другої групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається. При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн. Отже, з урахування того, що позивачу [PERSON] встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 80% та визнано людиною з інвалідністю другої групи безстроково, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, наявність порушення вимог законодавства про охорону праці і позивачем, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у сумі 150 000,00 грн., оскільки саме цей розмір відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у ситуації позивача, а також не перевищує гранично допустимого розміру відшкодування такої шкоди. Відповідно до ч.1, п.п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною-особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи наведене, при задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн., до стягнення з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 1500,00 грн. за розгляд справи судом першої інстанції.

Outcome: partial