Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з вищезазначеною позовною заявою. Вказувала, що з 19.09.2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні характери, стремління і погляди на сімейне життя, відповідач не цікавиться інтересами сім`ї, на протязі двох місяців проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, тому вважає збереження шлюбу не можливим, просила шлюб розірвати. Посилаючись на відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, позивач просила стягнути з останнього аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до її повноліття, а також стягнути аліменти на особисте утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дочкою трирічного віку. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, в якій проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 19.09.2014 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 69, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб (а.с.5). Від спільного життя сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується даними наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження (а.с.6). Згідно довідки про місце проживання та склад сім`ї № 850 від 01.12.2016, виданої Управлінням адміністативних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, [PERSON] та її дочка [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с.8). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, матеріальний стан та стан здоровя платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 5 та ч. 6 ст. 84 СК України). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як закріплено в ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Постановою пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 17 роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Крім того, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача аліменти на особисте утримання позивача в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved