Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

В грудні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини, посилаючись на те, що протягом останніх шести місяців вона разом з донькою проживає за місцем своєї реєстрації, причиною цьому послугувало те, що невдовзі після реєстрації шлюбу сімейне життя між нею та відповідачем поступово почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. В обґрунтування позовних вимог позивачкою вказувалось про те, що кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими, як повага до дружини, піклування про створення в сімї доброзичливості, морально психологічної атмосфери. Позивачкою в позові вказувалось про те, що з ініціативи відповідача постійно виникають сварки, що погано впливають на психічний стан дитини, як наслідок спричиняє позивачці значних душевних страждань. Так, [PERSON] вказувалось про те, що з метою навязати їй своє бачення проблемних питань відповідач іноді припускався до аморальних вчинків, зважаючи на вказані обставини зазначала, що подальше спільне життя з відповідачем вважає за неможливе. Так, 27 березня 2017 року позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги, в яких просила розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. та аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн.. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] не зявились, але надали на адресу суду заяву, в якій прохали проводити судовий розгляду справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~Відповідач та його представник уточнені позовні вимоги визнали, але при цьому відповідач заперечував проти мотивів та обґрунтування позовних вимог позивачки про розірвання шлюбу та період спалти аліментів, а саме з моменту винесення судом рішення. \~\~\~\~ Суд, вислухавши сторону відповідача по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин. \~\~\~\~Судом встановлено, що 08 липня 2015 року, сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 760 (а.с.7), від \~якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюб укладено між сторонами вперше. Як пояснив в судовому засіданні відповідач, що відносини між сторонами з народженням дитини, дочки [PERSON] покращились, останній не заперечував проти відвідання позивачки та онуки членами родини останньої, але не всі члени її родини бажали приходити в гості та спілкуватися з його родиною та відповідачем особисто. В звязку з чим, відповідач погодився та задовольнив прохання [PERSON] про відвідування її родини, які проживають у [INFO] та при цьому не перешкоджав та забезпечував спілкування позивачки з її родиною, це відбувалось протягом часу з середини листопада 2015 року по кінець березня 2016 року. Також, в обґрунтування своїх тверджень відповідачем вказувалось про те, що в черговий раз після відвідування своєї родини дружина відмовилась повертатись за місцем проживання їх родини, посилаючись на те, що їй особисто важко проживати на дві родини, при цьому остання не заперечувала проти відвідування відповідачем їх малолітньої дитини. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він був вимушений змиритися з такою ситуацією, та сподівався, що через деякий час ситуація покращаться, в звязку з чим, він частіше став відвідувати позивачку та малолітню доньку за місцем їх проживання постійно надавати матеріальну допомогу та придбавати предмети вжитку, що на теперішній час продовжує робити. Так, відповідачем, вказувалось про те, що протягом періоду, який позивачка проживає разом з своєю родиною, вона так і не змогла створити нормальні психологічні умови для повноцінного спілкування відповідача з дитиною, в звязку з чим, ними було досягнуто згоди про те, що позивачка разом з дитиною відвідуватимуть його родину у [ADDRESS], щонайменше раз на тиждень та він додатково відвідуватиме дитину щонайменше раз на тиждень на будь яких умовах позивачки. При цьому, у липні 2016 року позивачка висловила намір розлучитися, коли дитині виповниться рік. Як вказував відповідач в судовому засіданні після виповнення дитині року , їх відносини з позивакою погіршились, остання не надавала йому бачитись з дитиною протягом двох місяців, при цьому, такої поведінки позивачка не пояснила відповідачу, але при цьому, з січня 2017 року позивачка надала можливість відповідачу бачитись з дитиною за умови, яка була раніше ними обумовлена. При цьому, відповідачем вказувалось про те, що вони спілкують на теперішній час , але відносини їхні спрямовані на не порушення психоемоційного стану їх дитини та її розвитку. Таким чином, судом приймаються до уваги твердження відповідача щодо підстав та мотивів для розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до положення ст.112 СК України \~суд зясовує \~\~\~фактичні \~взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере \~до уваги \~наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда \~та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде \~встановлено, що \~подальше \~спільне життя подружжя \~і збереження \~шлюбу суперечило б інтересам \~одного з них, \~що \~має істотне значення. \~ Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, визначено,що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. За таких обставин \~суд приходить \~до висновку неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], необхідно залишити проживати з матірю, майнового спору між подружжям \~на момент розгляду даної справи не заявлено. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін по справі, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Поряд з цим, позивачкою в позові ставилась вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сум 800 грн., щомісячно, до досягнення повноліття дитини. У відповідності до свідоцтва про народження серії І КЕ № 242984, повторно виданого 09 квітня 2016 року, Київським відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Полтава Полтавського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, сторони від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основу відповідальності за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, що якщо платник \~аліментів має \~нерегулярний, мінливий \~дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших \~обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника \~або одержувача може \~визначити розмір \~аліментів \~у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач протягом цього часу коли позивачка стала проживати окремо від відповідача, надавав матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини та крім того, ним придбавались необхідні предмети для дитини. Так, згідно наданої виписки по картковіому рахунку відпоідача № 4149625807383425, останнім в добровільному порядку, щомісячно, на картковий рахунок отримувача [PERSON] в добровільному порядку перпераховувались кошти на утримання позивача та дитини в сумі 1500 грн.. Як вбачається з тексту змінених позовних вимог позивача, вимоги останньої на утримання дитини та дружини в сукупному перерахунку становлять 800 грн. + 400 грн. = 1200 грн., щомісяця, що в свою чергу є меншим від тієї суми, 1500 грн., яку відповідач добровільно перераховував позивачці в період, з квітня 2016 року і по теперішній час. В свою чергу з позовом про стягнення аліментів [PERSON] звернулася лише в грудні 2016 року і вимог про стягнення аліментів за минулий період позовна заява не містить, що надає суду підстави стягнення аліментів з відповідача з моменту винесення рішення, в звязку з їх повною виплатою за період з грудня 2016 року і по теперішній час. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] являється батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], він зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому, суд приходить до висновку про необхідність проведення відрахування аліментів з відповідача на користь позивачки з дня винесення рішення суду, оскільки відповідачем добровільному порядку надавалась матеріальна допомога на утримання дитини в розмірі, що не перевищує розмір аліментів заявлений позивачем. При цьому, позивачкою ставилась вимога про стягнення аліментів на її утримання, оскільки вона на даний час \~перебуває у відпустці \~по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, внаслідок чого не має можливості працювати. Відповідач \~в добровільному порядку \~на утримання дружини коштів \~не надає, тому зважаючи на вказані обставини просила \~стягнути на свою користь аліменти \~\~в твердій грошовій сумі \~в сумі 400 грн. до досягнення дитиною трирічного віку, а саме \~ до 22.10.2018 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, \~що \~позивачка \~[PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, що позбавляє останню працювати та \~\~отримувати кошти для проживання . \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Поряд з цим, відповідач в судовому засіданні не заперечував проти визначеного позивачкою розміру аліментів в твердій грошовій сумі, як на утримання доньки так і \~дружини, але просив проводити стягнення аліментів з моменту винесення рішення по справі, посилаючись на те, що допомога останнім надавалась протягом усього часу з якого позивачка не проживає разом з ним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Частиною 2 статті 84 СК України \~визначено, що \~дружина, з якою проживає дитина, має право на \~утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення \~дитиною \~трьох років. Відповідно до \~вимог частини 2 статті 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються \~одному з \~подружжя, як правило, у грошовій формі. \~\~\~\~Згідно пункті 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику \~застосування \~судами законодавства при \~розгляді \~справ про право на шлюб, розірвання \~шлюбу, визнання його недійсним та поділ \~спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, у випадку коли при розірванні шлюбу \~в судовому порядку \~встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них \~убудуть \~проживати неповнолітні діти, про порядок \~та \~розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання \~шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. За наведених вище в судовому рішенні фактичних обставин вбачається, що аліменти на утримання дружини в розмірі 400 грн. відповідачем за період з грудня 2016 року, тобто з моменту звернення позивача з даним позовом, і по даний час - сплачений в повному обсязі в добровільному порядку, що підтверджується випискою з особовоого рахунку останнього. Вимог про стягнення аліментів за попередній період позивачем не заявлено, в звязку з чим суд приходить до висновку про стягнення аліментів на утримання дружини з моменту винесення судового рішення. Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обгрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо розміру та стягнення аліментів, але з моменту винеесння судом рішення. Частиною 1 статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з огляду на дану норму закону, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування судових витрат шляхом відшкодування суми сплаченого судового збору є законними та обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: partial