Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

В вересні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про визнання наказів незаконними, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтував тим, що на підставі наказу №3-к від 13.01.2009 був прийнятий на роботу в Головне управління приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» по м. Києву та Київській області, яке не є юридичною особою та є відокремленим структурним підрозділом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі по тесту рішення ПрАТ «УПСК»). 02.12.2016 з позивачем було розірвано трудовий договір з ініціативи власника у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці в Головному управлінні приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» по м. Києву та Київській області на підставі наказу №8 від 28.09.2016. Про звільнення позивача на підставі пункту 1 ст.40 КЗпП України в трудовій книжці позивача було зроблено відповідних запис. Позивач зазначає, що 26.12.2016 наказом №12 Головного управління ПрАТ «УПСК» по м. Києву та Київській області його було поновлено на роботі за рішенням роботодавця, а згідно наказу від 27.12.2016 №43 позивача визнано таким, що приступив до виконання трудових обов`язків. Позивач вказує, що 26.12.2016 його було ознайомлено з наказом №12 про поновлення на роботі. Під час ознайомлення позивач зазначив, що відмовляється від поновлення на роботі без судового розгляду. Під час ознайомлення з наказом від 27.12.2016, позивач зазначив, що не згоден з ним. Свою незгоду з наказами про поновлення на роботі та дату, з якої він приступив до виконання трудових обов`язків, позивач у позовній заяві обґрунтував тим, що спірні накази підписала начальник Головного управління ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» по м. Києву та Київській області Довженко О.В., яка не мала повноважень підписувати такі накази. Крім того, для оформлення трудових відносин позивачем не надавалася трудова книжка та паспорт, що призвело до відсутності відповідних записів у трудовій книжці. Позивач у позовній заяві вказує також на те, що 27.02.2017 на підставі наказу №5 його було звільнено з посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул з 27.12.2016. При цьому, позивач про своє звільнення дізнався з довідки від 30.08.2017 про розмір заробітної плати, в якій було зазначено, що [PERSON] працював з 27.12.2016 по 27.02.2017 заступником начальника Головного управління ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» по м. Києву та Київській області, був звільнений за прогули, заробітна плата позивачу не нараховувалася та не виплачувалася, оскільки останній був відсутній на робочому місці без поважних причин, про що свідчать акти відсутності на робочому місці, акти відвідування вдома, доповідні записки. [PERSON] зазначає, що дізнавшись про існування наказу про звільнення, він 01.09.2017 звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про врегулювання трудового спору стосовно поновлення на роботі та подальшого звільнення з 27.12.2016. Зокрема, просив Голову Правління ПрАТ «УПСК» винести питання про його звільнення на розгляд комісії по трудовим спорам, а накази про поновлення на роботі з 27.12.2016 та подальше звільнення за прогули скасувати як такі, що видані начальником Головного управління ПрАТ «УПСК» Довженко О.В. з перевищенням повноважень та безпідставно. У позовній заяві позивач вказував на те, що 18.09.2017 отримав повідомлення про розгляд трудового спору, в якому ПрАТ «УПСК» на підставі ст. 232 КЗпП України фактично визнало незаконні дії начальника ГУ ПрАТ «УПСК» щодо поновлення [PERSON] на роботі без рішення суду, однак накази №12 від 26.12.2016 та №5 від 27.02.2017 скасовувати відмовилося, запропонувавши звернутися до суду. Посилаючись на те, що відповідач вчинив незаконні дії з видачі наказів, чим порушив права позивача, позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.12.2017 (т.1, а.с. 59) та заяви про виправлення описки у позовній заяві (т.1, а.с, 235) просив суд: - визнати наказ №12 від 26.12.2016, яким [PERSON] поновлено на роботі з 27.12.2016 незаконним, та таким, що виданий з порушенням порядку розгляду трудових спорів; - визнати незаконним та безпідставним наказ №5 від 26.02.2017 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за прогул без поважних причин з 27.12.2016; - визнати дії начальника Головного управління приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія» по м. Києву та Київській області, щодо видання наказу про поновлення на роботі [PERSON] з 27.12.2016 такими, що вчинені з перевищенням повноважень та з порушенням порядку, встановленого главою XV (індивідуальні трудові спори) КЗпП України, а подальше звільнення з 27.12.2016 такими, що вчинене безпідставно; - стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Головного управління приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» по м. Києву та Київській області на його користь моральну шкоду у розмірі 15,00 гривень. На обґрунтування заподіяння моральної шкоди позивач зазначив, що своїми діями Головне управління ПрАТ «УПСК» в особі начальника Довженко О.В. завдало позивачу моральних страждань, він вимушений був докладати додаткові зусиль для організації свого життя і доводити у судовому порядку, що він не прогулював роботу. Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що 28.09.2016 начальником Головного управління ПрАТ «УПСК» по м. Києву та Київській області було видано наказ №8, яким у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці та відсутністю можливості використання трудових ресурсів працівників у повному обсязі, було прийнято рішення про скорочення з 02.12.2016 року в штаті Головного управління однієї посади заступника начальника управління, яку займав позивач [PERSON] . З таким наказом був ознайомлений позивач, про що свідчить його підпис. На виконання наказу № 8 від 28.09.2016 року та положень 40 КЗпП комісією ПрАТ «УПСК» було складено Акт, яким зазначалось, що станом на 28.09.2016 року в Головному управління по м. Києву та Київської області ПрАТ «УПСК» відсутні вакантні посади, які могли б бути запропоновані [PERSON] . В цей же день позивачу було надано для ознайомлення повідомлення про скорочення його посади та відсутність інших вакантних посад. Позивачу також було роз`яснено порядок одержання статусу безробітного. 02.12.2016 [PERSON] було звільнено із займаної посади та видано трудову книжку. Як зазначає відповідач, не погодившись із підставами для звільнення, 15.12.2016 [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» зі заявою про поновлення на роботі. За результатами розгляду звернення позивача, ПрАТ «УПСК» було прийнято рішення про поновлення його на роботі з 27.12.2016, про що видано наказ №12 від 26.12.2016. Як зазначає відповідач, відповідно до наказу № 12 від 26.12.2016, окрім поновлення [PERSON] на займаній посаді, були передбачені інші заходи щодо поновлення працівника на роботі: виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу; внесення записів у трудову книжку; складання скоригованого табелю обліку робочого часу. Наказ по особовому складу про поновлення на роботі за рішенням роботодавця № 12 від 26.12.2016 було пред`явлено для ознайомлення [PERSON] , який та тексті наказу зазначив, що відмовляється від поновлення без судового розгляду. Для вчинення відповідного запису у трудовій книжці позивача, [PERSON] 27.12.2016 було запропоновано надати її працівникам кадрової служби, однак [PERSON] відмовився надати трудову книжку з посиланням на її відсутність в цей день. Про ненадання трудової книжки було складено Акт від 27.12.2017. На виконання заходів з поновлення [PERSON] на займаній посаді, начальником Головного управління по м. Києву та Київської області ПрАТ «УПСК», 27.12.2016 було видано наказ № 43 про те, що [PERSON] приступив до виконання своїх зв`язків з 27 грудня 2016 року. Під час ознайомлення [PERSON] із зазначеним наказом №43, позивач відмовився від ознайомлення з ним, у зв`язку з чим, текст наказу було зачитано позивачу вголос та складено відповідний Акт про відмову [PERSON] письмово засвідчити факт ознайомлення з наказом про початок роботи. Відповідач у відзиві також зазначив, що здійснив позивачу усі виплати, необхідні у зв`язку з вимушеним прогулом та дотримався гарантій позивача, поновлюючи на посаді, однак, після поновлення на роботі з 27.12.2016 [PERSON] на робоче місце не з`являвся та про причини пропуску не повідомляв, у зв`язку з чим 27.02.2017 [PERSON] було звільнено з посади за прогули. Посилаючись на те, що звільнення [PERSON] було здійснено з дотриманням вимог КЗпП України, а позовні вимоги [PERSON] про визнання звільнення незаконним є незаконними та необґрунтованими, позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення ПрАТ «УПСК» норм КЗпП України, що регулюють питання звільнення робітника у зв`язку з прогулом без поважних причин, відповідач просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] . У відповіді на відзив [PERSON] висловив заперечення проти позиції відповідача про те, що позивачем подавалася заява з проханням поновити його на роботі. Вказував на те, що 15.12.2016 він подавав заяву не про поновлення на роботі, а про прийняття на роботу, а тому ПрАТ «УПСК» було безпідставно прийняте рішення про поновлення позивача на роботі за наказом №12 від 26.12.2016. Позивач також вказував на те, що відповідно до ст. 224 КЗпП до компетенції комісії по трудових спорах не входило вирішення питання про поновлення на роботі, а тому вирішення питання про поновлення позивача на посаді могло бути вирішене лише судом. Доводи відповідача у відзиві на позовну заяву позивач вважає такими, що стосуються правомірності звільнення позивача з посади за прогули, тоді як позивач не міг прогулювати роботу, на яку не був прийнятий у встановленому законом порядку. Відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності при вирішенні трудового спору. Вказував на те, що такий строк складає 3 місяці з дня, коли працівнику стало відомо про порушення його прав. У конкретному випадку [PERSON] дізнався про зміст наказу від 26.12.2016, яким його було поновлено на роботі з 27.12.2016, саме в день видачі наказу 26.12.2016, а відтак строк на звернення до суду закінчився в березні 2017 року, тоді як позивач звернувся до суду з даним позовом у вересні 2017 року. Наступну вимогу про скасування наказу №5 від 27.02.2017 про звільнення за прогул відповідач вважає похідною від первісної позовної вимоги про визнання незаконним наказу від 26.12.2016 про поновлення [PERSON] на роботі, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] на підставі ч.1 ст.233 КЗпП України у зв`язку з пропуском строку позовної давності (т.2, а.с. 31-35). У судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на правомірність поновлення позивача на роботі та відсутність порушень прав [PERSON] під час поновлення на роботі з 27.12.2016, а відтак вважав вимоги позивача надуманими та такими, що не можуть бути задоволені у даній справі. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» починаючи з 13 січня 2009 року (т.1, а.с.22). Згідно запису у трудовій книжці на підставі наказу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» № 29 від 01.07.2013 [PERSON] переведено на посаду заступника начальника Головного управління по м. Києву та Київській області ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (т.1, а.с. 24-26). Наказом начальника Головного управління по м. Києву та Київській області ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» від 28.09.2016 року №8 у зв`язку із зміною в організації виробництва і праці в Головному управлінні по м. Києву та Київській області ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» прийнято рішення про скорочення з 02 грудня 2016 року в штаті Головного управління по м. Києву та Київської області ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» однієї посади заступника начальника управління. Позивача [PERSON] було ознайомлено про майбутнє скорочення його посади під підпис 28.09.2016 (т.1, а.с. 97-98). Розпорядженням начальника Головного управління по м. Києву та Київській області ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» від 28 вересня 2016 року № 8 попереджено заступника начальника Головного управління по м. Києву та Київській області ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» [PERSON] про наступне його вивільнення у зв`язку зі скороченням посади заступника начальника управління з 02 грудня 2016 року (т.1, а.с. 99). 28 вересня 2016 року [PERSON] повідомлено про звільнення його із займаної посади згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1, а.с. 100). Згідно з Актом, складеним ПрАТ «УПСК» 28.09.2016 року за підписом начальника Головного управління по м. Києву та Київської області, головного бухгалтера, спеціаліста відділу індивідуального страхування вбачається, що станом на 28.09.2016 відсутні вакантні посади в Головному управлінні по м. Києву та Київській області ПрАТ «УПСК», у зв`язку з чим управління не може надати іншу роботу заступнику начальника управління Головного управління по м. Києву та Київській області ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» [PERSON] (т.1, а.с. 101). На виконання наказу від 28.09.201 №8 відповідачем було скорочено посаду заступника начальника управління Головного управління по м. Києву та Київської області ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яку займав [PERSON] , у зв`язку з чим 02.12.2016 в трудовій книжці позивача [PERSON] було здійснено запис про його звільнення на підставі наказу №8 від 28.09.2016 (т.1, а.с. 26). [PERSON] було видано трудову книжку із записом про звільнення на підставі наказу Головного управління по м. Києву та Київській області ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» від 28 вересня 2016 року № 8. 02.12.2016 [PERSON] було виплачено основну заробітну плату, а 06.12.2016 компенсацію середнього заробітку за період з 03 по 06 грудня 2016 року та вихідну допомогу при скороченні. Дані обставини сторонами не заперечуються та доводяться матеріалами справи. В той же час, встановлено, що 15.12.2016 [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про прийняття його на роботу на посаду заступника начальника управління Головного управління по м. Києву та Київської області ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», з якої його було звільнено 02.12.2016 (т.1, а.с. 103). 26.12.2016 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» видала наказ №12 про поновлення позивача на роботі за рішенням роботодавця з 27.12.2016 (т.1, а.с. 104). 26.12.2016 [PERSON] було надано для ознайомлення наказ від 26.12.2016 року № 12 про поновлення на роботі, у якому він власноручно зазначив, що відмовляється від поновлення на роботі без судового розгляду (т.1, а.с. 104). 27.12.2016 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» видала наказ № 43 вважати [PERSON] таким, що приступив до виконання своїх обов`язків з 27.12.2016 (т.1, а.с.106). 27.12.2016 [PERSON] відмовився ознайомлюватися із наказом від 27 грудня 2016 року № 43, про що було складено Акт про відмову підписати наказ про початок роботи (т.1, а.с. 107). Позивач [PERSON] також відмовився надавати ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» свою трудову книжку для здійснення запису про поновлення на посаді, про що було складено Акт від 27.12.2017 (т.1, а.с. 108). Починаючи з 27 грудня 2016 року [PERSON] не приступив до виконання своїх службових обов`язків згідно з посадою, що не заперечував сам позивач. Впродовж періоду з 28.12.2016 по 25.02.2017 відповідач складав Акти про відсутність [PERSON] на робочому місці протягом робочого дня (т.1, а.с. 115-168) Наказом від 27 лютого 2017 року № 5 позивача було звільнено із займаної посади за прогул без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України (т.1, а.с. 169). З тексту наказу від 27.02.2017 №5 вбачається, що відповідач звільнив позивача [PERSON] датою, що минула, - «27.12.2016», тобто датою, коли позивач повинен був приступити до виконання своїх обов`язків на посаді згідно наказу №12 від 26.12.2016. Не погоджуючись з наказами, позивач [PERSON] оскаржив їх до суду, подавши дві позовні заяви, за якими були відкриті провадження у справі №758/420/17 та у даній справі №758/12370/17. У справі №758/420/17 позивач оскаржував своє звільнення з 02.12.2016, у даній справі №758/12370/17 своє поновлення на посаді з 27.12.2016 та подальше звільнення за прогули з цієї ж дати. Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 28.11.2018 було відмовлено у задоволенні клопотання ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про зупинення провадження у даній справі до розгляду справи №758/420/17 (т.1, а.с. 219). Так, у справі за позовом [PERSON] до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» позивач просив суд визнати незаконним розірвання трудового договору, укладеного з ним на невизначений строк, у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці з ініціативи власника або уповноваженого ним органу; визнати переважне право [PERSON] на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці; поновити позивача на роботі з 03 грудня 2016 року; стягнути на його користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу; визнати запис у трудовій книжці «від 02 грудня 2016 року № 34. Звільнений із займаної посади у зв`язку із скороченням штату згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України. Наказ від 28 вересня 2016 року № 8» таким, що зроблений безпідставно; стягнути з відповідача 70 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Постановою Київського апеляційного суду від 28.07.2020 розірвання 02.12.2016 трудового договору, укладеного між [PERSON] та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на невизначений строк, було визнано незаконним та з 03.12.2016 вирішено поновити [PERSON] на посаді заступника начальника Головного управління Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» по місту Києву та Київській області. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. Дане рішення набрало законної сили та на даний час не скасоване. Вирішуючи у конкретній справі позовні вимоги [PERSON] про визнання наказу №12 від 26.12.2016, яким його було поновлено на роботі з 27.12.2016 незаконним, суд виходить з такого. Назва наказу №12 від 26.12.2016 свідчить про те, рішення про поновлення на роботі позивача [PERSON] було прийняте з ініціативи роботодавця. Таким чином, визнавши, що звільнення [PERSON] на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України відбулося з порушенням норм трудового права, відповідач повинен був відновити право звільненого працівника з дати звільнення. Сам факт подачі [PERSON] заяви про прийняття його на роботу (не поновлення на роботі) 15 грудня 2016 року не доводить правильність дій ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» поновлювати працівника на роботі з 26.12.2016. Таким чином, наказ №12 від 26.12.2016 було видано відповідачем з порушенням норм КЗпП України, що має наслідком його скасування. Попри це, суд не може задовольнити позовну вимогу [PERSON] в частині визнання наказу від 26.12.2016 незаконним через пропуск позивачем строку на звернення до суду з такою вимогою. Так, стаття 233 КЗпП України передбачає, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Про видачу наказу №12 від 26.12.2016 позивачу [PERSON] стало відомо в день видачі такого наказу 26.12.2016, про що свідчить його напис про те, що він відмовляється від поновлення на посаді без судового розгляду (т.1, а.с. 104). З даним позовом позивач звернувся до суду у вересні 2017 року, тобто поза межами тримісячного строку на звернення до суду. Пропуск строку звернення до суду з вимогою про вирішення трудового спору є підставою для відмови у задоволенні позову. Водночас, наказ №5 від 27.02.2017 про звільнення за прогул, позивач отримав 01.09.2017. Доказів про те, що відповідач повідомив [PERSON] про звільнення за прогул раніше, чи вручив копію наказу раніше дати «1 вересня 2017», відповідач суду не надав. Таким чином, звернувшись до суду з даним позовом у вересні 2017, позивач дотримався строків, встановлених ст.233 КЗпП України, а тому перешкод для задоволення його позовної вимоги про визнання незаконним наказу №5 від 26.02.2017 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за прогул без поважних причин з 27.12.2016 не вбачається. Щодо правових підстав визнання наказу №5 від 26.02.2017 незаконним, суд виходить з наступного. 26.12.2016 відповідач ознайомив позивача з Наказом № 12 від 26.12.2016 про поновлення на роботі. При цьому, [PERSON] відмовився від поновлення з 27 грудня 2016р. без судового розгляду та в подальшому подав позов у справі №758/420/17, у якому просив поновити його на посаді з 03.12.2016. Попри те, що позивач відмовився бути поновленим на роботі з 27.12.2016, відповідач таку відмову [PERSON] проігнорував та видав наказ вважати позивача таким, що приступив до роботи. В той же час, ні відповідної заяви про поновлення на роботі з 27.12.2016, ні трудову книжку для здійснення відповідного запису позивач ПрАТ «УПСК» не надавав. Позивач не приступив до виконання своїх обов`язків 27.12.2016 та з 28.12.2016 відповідач почав фіксувати відсутність на робочому місці. Крім того, видаючи 27.02.2017 наказ №5 про звільнення за прогули на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України з 27.12.2016 (тобто датою, що передує даті наказу на 2 місяці), відповідач допустився порушення трудових прав, фактично констатуючи, що станом на 27.12.2016 вже мав місце прогул (т.1, а.с.169). Такий наказ не може вважатися законним та таким, що ґрунтується на нормах КЗпП України, а відтак, підлягає визнанню незаконним. Вимоги позивача визнати дії начальника Головного управління приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія» по м. Києву та Київській області, щодо видання наказу про поновлення на роботі [PERSON] з 27.12.2016 такими, що вчинені з перевищенням повноважень та з порушенням порядку, встановленого главою XV (індивідуальні трудові спори) КЗпП України, а подальше звільнення з 27.12.2016 такими, що вчинене безпідставно, не можуть бути задоволені судом. Зокрема, як вбачається з копії довіреності (т.1, а.с. 29) начальник Головного управління приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія» по м. Києву та Київській області Довженко О.В. уповноважена Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» наймати та звільняти працівників (п.7 довіреності), а відтак мала право підписувати оскаржувані накази. Позовна вимога визнати звільнення з 27.12.2016 такими, що вчинене безпідставно, є фактично вимогою про визнання наказу №5 про звільнення за прогули на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України з 27.12.2016 незаконним. Такій позовній вимозі суд вже надав оцінку даним судовим рішенням. Вимога про стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Головного управління приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» по м. Києву та Київській області на користь позивача 15,00 гривень на відшкодування моральної шкоди, не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю доказів про спричинення моральної шкоди позивачу. На підставі ст.141 ЦПК України з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» необхідно стягнути 640 гривень судового збору з вимоги немайнового характеру на користь держави, оскільки такий не був сплачений позивачем при подачі позову. На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 118-120 ЦПК України, ст. ст. 41, 232, 233, 237-1 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»,

Outcome: partial