Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу в попередньому судовому засіданні без його участі. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, прийнятого Законом України 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.3ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: договір купівлі-продажу від 10.12.2014 р.; розписка від 10.12.2014 р.; копії паспортів сторін та їх ІПН; копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ін. реєстрів; відомості з державного реєстру іпотек; копія технічного паспорту на садибний житловий будинок по вул. десантників в с. Нагірне Ренійського району Одеської області; копія державного акту на право власності на земельну ділянку; копія витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку; довідка Нагірненської сільської ради Ренійського району від 14.12.2017 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеними вимогами до відповідача [PERSON] зазначивши, що 10.12.2014 р. між нею та відповідачем, була досягнута домовленість про купівлю належних [PERSON] житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Десантників, № 69 у с. Нагірне Ренійського району Одеської області, а також земельної ділянки загальною площею 0,2500 га. (кадастровий номер 5124182400:02:001:0240), розташована за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Нагірне, вул. Десантників, 69, виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за 80000 (вісімдесят тисяч) грн. Домовившись з відповідачем за усіма суттєвими ознаками договору, позивач передав відповідачу обумовлену договором суму відступних в розмірі 80\~000 грн., за вказаний житловий будинок і земельну ділянку під цей будинок, а відповідач в підвердження отриманих коштів надав позивачеві розписку, в якій вказав, що ні він, ні треті особи жодних претензій до позивача відносно предмета договору, а саме житлового будинку та земельної ділянки, не мають, та не матимуть у майбутньому. Тоді ж між Сторонами угоди був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Десантників, № 69 у с. Нагірне Ренійського району Одеської області, а також земельної ділянки загальною площею 0,2500 га. (кадастровий номер 5124182400:02:001:0240), розташована за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Нагірне, вул. Десантників, 69, виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) від 10.12.2014 р. у простій письмовій формі, оскільки на той момент були відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок, про що відповідач не повідомив позивача. З інформаційної довідки ЦНАПу Ренійської РДА від 25.03.2016 р. вбачається, що відповідач [PERSON] є власником житлового будинку № 69 по вул. Десантників у с. Нагірне Ренійського району Одеської області. Таким чином, за відсутності належним чином оформленних правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, 10.12.2014 р. сторони правочину домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Так, позивач передала відповідачу обумовлену договором суму відступних в розмірі 80\~000 (вісімдесят тисяч) грн., за вказаний житловий будинок з надвірними спорудами та земельної ділянки за адресою його розташування, а відповідач в підвердження отриманих коштів надав позивачеві розписку. Фактично, на момент укладання угоди, позивач вступив в управління та володіння вищевказаним житловим будинком, земельною ділянкою, добросовісно виконала взяті на себе за домовленністю обов`язки, передала відповідачеві обумовлену суму, таким чином вважала себе повноправним власником вказаного будинку та земельної ділянки під нього. У подальшому відповідач пообіцяв позивачу нотаріально оформити договір про купівлю-продаж належного йому житлового будинку та земельної ділянки. Однак, після домовленності про купівлю-продаж нерухомості, відповідач по теперішній час ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, який мав місце, та за яким виникли цивільно-правові відносини, які наділили сторін цих правовідносин відповідними цивільними правами та обов`язками по виконанню взятих на себе за договором зобов`язань. Право власності на вищевказану нерухомість відповідача підтверджується інформаційною довідкою ЦНАПу Ренійської РДА від 25.03.2016 р., копією технічного паспорту на садибний житловий будинок, згідно яких, власником житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Десантників, № 69 у с. Нагірне Ренійського району Одеської області є саме [PERSON], а також копією державного акту на право власності на земельну ділянку. Таким чином, під час вчинення правочину про купівлю-продаж нерухомого майна 10.12.2014 р. [PERSON] відчужив майно (житловий будинок) позивачу, яке не було оформлено за ним у встановленому законом порядку. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на момент здійснення правочину про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Десантників, № 69 у с. Нагірне Ренійського району Одеської області, а також земельної ділянки під цей будинок, вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не мав права на відчуження нерухомості (житлового будинку), яке не було зареєстроване за ним у встановленому законом порядку. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає. Крім того, як вже зазначалося вище, 10.12.2014 р. між позивачем та відповідачем, була досягнута домовленість про купівлю належного [PERSON] нерухомого майна. Домовившись з відповідачем за усіма суттєвими ознаками договору, позивач передав відповідачу обумовлену договором суму відступних в розмірі 80\~000 (вісімдесят тисяч) грн., за вказаний житловий будинок з надвірними спорудами та земельної ділянки, а відповідач в підвердження отриманих коштів надав позивачеві розписку, в якій вказав, що ні він, ні треті особи жодних претензій до позивача відносно предмета договору, а саме житлового будинку та земельної ділянки, не мають, та не матимуть у майбутньому. Тоді ж між Сторонами угоди був укладений договір купівлі-продажу від 10.12.2014 р. у простій письмовій формі, оскільки на той момент у відповідача були відсутні правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок. Пізніше позивач дізнався, що [PERSON] на момент вчинення правочину про купівлю-продаж не був зареєстрованим у встановленому законом порядку, власником вказаного житлового будинку. Таким чином, сторони правочину домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Так, позивач передав відповідачу обумовлену договором суму відступних в розмірі 80\~000 грн., за вказаний житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, а відповідач в підвердження отриманих коштів надав позивачеві розписку. Фактично, на момент укладання угоди, позивач вступила в управління та володіння вищевказаним житловим будинком та земельної ділянки, добросовісно виконала взяті на себе за домовленністю обов`язки, передала відповідачеві обумовлену суму, таким чином почала вважати себе повноправним власником вказаного будинку та земельної ділянки. У подальшому відповідач пообіцяв позивачу нотаріально оформити договір про купівлю-продаж належних йому житлового будинку та земельної ділянки. Однак, після домовленності про купівлю-продаж нерухомості, відповідач по теперішній час ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, який мав місце, та за яким виникли цивільно-правові відносини, які наділили сторін цих правовідносин відповідними цивільними правами та обов`язками по виконанню взятих на себе за договором зобов`язань. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо житлового будинку та земельної ділянки (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Десантників, № 69 у с. Нагірне Ренійського району Одеської області, а також на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га. (кадастровий номер 5124182400:02:001:0240), розташовану за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Нагірне, вул. Десантників, 69, виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за позивачем як добросовісним набувачем.

Outcome: approved