Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Відповідачка, її представник позовні вимоги не визнали, вважали їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, надали свої заперечення, просили у їх задоволенні відмовити . Позивачі, їх представник заявлені позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.08.2004 р.; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] з планом земельної ділянки, планом будови; копія рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 200 від 21.05.1992 р.; копія розрахунку вартості квартири яка продається в одноповерховому житловому будинку; ухвала апеляційного суду від 5 липня 2006 р.; копія листа ДСЕС від 15.03.06р.; копія постанови ДСЕС від 1999 р.; копія рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 250 від 27.05.2005 р.; копія рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 216 від 30.08.2006 р.; копія рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 356 від 24.12.1999 р.; копія заяви [PERSON] від 22.05.06 р.; копія листу Ренійської районної санепідемстанції від 21.06.2006 р.; копія довідки КП «Міське комунальне господарство» від 18.05.1999 р.; копія постанови Ренійського місцевого загального адмінсуду від 12 лютого 2007 р.; копія постанови № 32 по справі про адміністративне правопорушення від 21.09.2006 р.; копія постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2007 р.; копія листу виконавчого комітету Ренійської міської ради від 15.09.2005 р.; копія плану квартир [ADDRESS] копія свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]; копія домової книги будинку № [ADDRESS]; копія постанови Ренійського районного суду від 31 січня 2006 р.; копія плану земельної ділянки домоволодіння № [ADDRESS]; копія рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 306 від 24.06.2005 р.; копія рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 435 від 26.08.2005 р.; копія рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 546 від 28.10.2005 р.; копія акту обстеження стану житлового будинку № 546 від 28.10.2005 р.; копія заяви (вх. ОС-840) від 15.05.2008 р.; копія рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 177 від 28.05.2008 р.; копія акту обстеження технічного стану будівель, споруд, приміщень № 177 від 28.05.2008 р.; лист КП «РБТІ» від 1.12.2010 р.; копія рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради 43 сесії 5 скликання № 1526-V від 11.02.2010 р.; копія рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради 53 сесії 5 скликання № 1746-V від 23.09.2010 р. з додатком до нього; копія заяви [PERSON] від 04.05.2012 р.; копія листу-відповіді № Я - 375 від 08.06.2012 р.; лист відділу держкомзему у Ренійському районі Одеської області від 05.07.2012 р.; копія поквартального плану кв-лу № 151, плану земельної ділянки на домоволодіння № [ADDRESS], плану земельної ділянки на домоволодіння [ADDRESS]; копія відповіді інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 03.08.2012 р.; постанова про закінчення виконавчого провадження від 06.11.2012 р.; копія виконавчого листа від 30.08.2012 р.; копія ухвали апеляційного суду Одеської області від 21.05.2014 р.; копія ухвали вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2015 р.; лист ЦРЛ від 21.07.2015 р.; заява [PERSON] від 03.08.2015 р.; копія постанови Верховного суду України від 13 квітня 2016 р.; копія наукового висновку д.ю.н., професора, члена Науково-консультативної ради ВСУ [PERSON] від 29.11.2015 р.; протокол № 1 огляду доказів за місцем їх знаходження; копія рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 83 від 27.07.2016 р.; копія акта обстеження технічного стану будівель, споруд, приміщень, земельних ділянок відповідності санітарним технічним та іншим вимогам від 13 липня 2016 р.; копія відповіді Головного управління МНС України в Одеській області; інвентаризаційні справи за адресами: [ADDRESS] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що на час звернення позивачів до суду, домоволодіння № [ADDRESS] складалось з 4-х квартир, в яких мешкали їх власники з членами своїх родин. Усі квартири знаходились у приватній власності. Позивач [PERSON] 10.08.2004 р. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, став власником квартири [ADDRESS]. Вказана квартира складала 1/5 частину усього домоволодіння № 194. Власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 19.10.1999 р. Відповідачка [PERSON] була власником квартири № 4 в багатоквартирному будинку, власником квартири № 1 була [PERSON] Об'єднання співвласників квартир будинку не було створено, будинок знаходився на балансі ПЖКГ. Вказаний багатоквартирний будинок мав відокремлену земельну ділянку, площею 796 кв. м., яка знаходилась у комунальній власності Ренійської міської ради та нікому в користування або власність не передавалася. У відповідності з технічним паспортом , домоволодіння № 194 в цілому, складалось з: літ. А - житловий будинок, житловою площею 58,60 кв. м., літ. Б,Г,Є - сараї, літ. Д - вбиральня, № 1,2 - огорожа, № 3 - споруда. На підставі Закону України «Про місцеве самоврядування» та заяви [PERSON], рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради № 250 від 27 травня 2005 р. «Про дозвіл добудування житлової кімнати та коридору і зміну поштової адреси квартири [ADDRESS]», їй було дозволено здійснити добудови у квартирі [ADDRESS] та прийнято рішення про присвоєння нової поштової адреси житлу відповідачки: [ADDRESS], тобто її квартира стала відокремленим об'єктом нерухомого майна. Також, в період знаходження справи в суді, на підставі заяви [PERSON], рішенням Ренійської міської ради Одеської області від 11 лютого 2010 року № 1526-V було дозволено [PERSON] розробку технічної документації землевпорядкування з безоплатної передачі у власність земельної ділянки під будинком по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та побудов. Рішенням Ренійської міської ради Одеської області від 23 вересня 2010 року № 1746-V було затверджено технічну документацію землевпорядкування та передано [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0168 га по [ADDRESS]. 23 лютого 2012 року [PERSON] був виданий державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,0168 га по [ADDRESS] із кадастровим номером [NUMBER] та планом земельної ділянки. У серпні 2012 р. позивач [PERSON] звернувся до суду та просив визнати недійсними рішення органу місцевого самоврядування щодо надання у власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS], скасувати державний акт про право власності на земельну ділянку та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що земельна ділянка, що була передана відповідачці, відноситься до двору загального користування, однак всі судові інстанції підтвердили законність процедури та порядку приватизації відповідачкою земельної ділянки, оскільки належних доказів, що виділена [PERSON] земельна ділянка знаходиться в межах прибудинкової території та порушується передачею її у власність відповідачки право позивача чи третіх осіб на прибудинкову територію, судами не встановлено. Крім того, як зазначали позивачі, наприкінці серпня 2005 р. власник квартири № 4 багатоквартирного будинку № [ADDRESS] [PERSON], на їх думку, почала самочинне будівництво. Вона нібито самочинно добудувала до своєї квартири жилу кімнату, коридор, кухню та санвузол. Крім того, відповідачка самочинно збудувала на дворі курник та сарай, туалет, душ і встановила паркан, відгородивши частину спільного двору, через чого прохід та проїзд на вул. Маяковського, яким користувалися позивачі, був перекритий, Позивачі вважали, що вказані дії з боку відповідачки порушують їх права та права інших мешканців багатоквартирного будинку, оскільки, на їх думку, будівництво та добудова відповідачем до належної їй квартирі № 4 у багатоквартирному будинку жилої кімнати, коридору, кухні та санвузлу є самочинним будівництвом і в даному випадку повинні застосовуватися положення ст. 376 ЦК України. Також, позивачі стверджували, що у травні 2005 р. без попередження усіх мешканців багатоквартирного будинку № [ADDRESS], органів СЕС, ПЖКГ та ін. інстанцій відповідачка разом з її чоловіком знесли туалет та засипали вигрібну яму, які знаходилися на прибудинковій території багатоквартирного будинку, та яким користувалися усі мешканці вказаного багатоквартирного будинку, оскільки в квартирах туалети не передбачені проектом, тому були порушені їх права у спільній сумісній власності, оскільки вони вважали себе співвласниками вказаного туалету. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] вважала безпідставними, а їх доводи необґрунтованими, оскільки на її думку, дії по будівництву та добудові до належної їй квартири жилої кімнати, коридору, кухні та санвузлу не містять ознак самовільного будівництва, так як зазначене питання неодноразово розглядалося компетентними органами, від яких отримано відповідні дозвільні документи на виконання будівельних робіт, рішення яких неодноразово були оскаржені у судовому порядку та судовими рішеннями, які вже вступили в законну силу, підтверджено законність оскаржуваних рішень органів державної влади, якими відповідачці надано дозвіл на виконання вказаних дій, тобто її дії по будівництву визнано правомірними та здійсненими в межах закону. Крім того, нею у встановленому законом порядку змінено поштову адресу квартири [ADDRESS], нині це [ADDRESS] яка наразі є окремим від [ADDRESS] об'єктом нерухомого майна, з індивідуальним виходом на вул. Маяковського, отримано державний акт на земельну ділянку, площею 0, 0168 га, в межах якої знаходяться всі ці добудовані споруди, та ніяких незручностей або клопотів позивачам це не завдає та їх права не порушуються. Також відповідачка вважала необґрунтованими і доводи відповідачів щодо знесення нею та її чоловіком туалету та засипання вигрібної ями, які знаходилися на прибудинковій території багатоквартирного будинку, нібито без згоди мешканців будинку, органів СЕЗ, ПЖКГ, чим на думку відповідачів, було порушено їх право на користування вказаним туалетом, як співвласників. Заслухавши пояснення позивачів та їх представників, заперечення відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивачів виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, діючої на час виникнення спірних правовідносин, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без належного дозволу чи належно затвердженого проекту або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього. Згідно зі ст. 382 ЦК України, діючої на час виникнення спірних правовідносин, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Щодо доводів позивачів, що відповідачка наприкінці серпня 2005 року розпочала самочинне будівництво, а саме самочинно добудувала до належної їй квартири № 4 у багатоквартирному будинку № 194 (з 27 травня 2005 року - [ADDRESS]) жилу кімнату, коридор, кухню та санвузол, судом встановлено наступні фактичні обставини. Рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради № 356 від 24 грудня 1999 р. «Про дозвіл добудування кухні та санвузлу до квартири [ADDRESS] наданий дозвіл [PERSON] добудувати до квартири [ADDRESS] лінійними розмірами 3,0 х 5,6 м: кухню площею 7,5 кв. м., санвузол площею 4,7 кв. м. Рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради № 250 від 27 травня 2005 р. «Про дозвіл добудування житлової кімнати та коридору і зміну поштової адреси квартири [ADDRESS]» наданий дозвіл [PERSON] добудувати житлову кімнату площею 9,3 кв. м., коридор площею 7,3 кв. м. у квартирі [ADDRESS] Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2006 року постанову Ренійського районного суду Одеської області від 31 січня 2006 р., якою в задоволенні позову [PERSON]. [PERSON], [PERSON] до виконавчого комітету Ренійської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 250 від 27 травня 2005 р. «Про дозвіл добудування житлової кімнати та коридору і зміну поштової адреси квартири [ADDRESS]», третьої особи на стороні відповідача [PERSON] - відмовлено, залишено без змін. Таким чином, предметом розгляду по вищевказаній справі була законність надання виконавчим комітетом Ренійської міської ради дозволу відповідачці на виконання будівельних робіт, рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, які у подальшому не були оскаржені та набрали законної сили, встановлено, що рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 250 від 27 травня 2005 р. прийнято відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній на той час), який надавав право місцевим органам вирішувати питання, пов'язані з покращенням житлових умов громадян, тобто процедура по отриманню відповідачкою дозвільних документів на виконання будівельних робіт є правомірною та здійсненою відповідно до норм діючого на той час законодавства. Постановою № 32 начальника Ренійської районної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 21.09.2006 року [PERSON] було визнано винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 97 КУпАП та на неї накладено штраф в розмірі 170 грн. Підставою для накладення штрафу стало: «самовільне будівництво (влаштування кладки стін першого поверху) прибудови до квартири [ADDRESS]». Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2007 р., постанову Ренійського районного суду Одеської області від 12 лютого 2007 року за адміністративним позовом [PERSON] до інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Ренійської районної державної адміністрації Одеської області про скасування постанови № 32 від 21.09.2006 року та накладення адміністративного штрафу - скасовано. Визнано постанову № 32 від 21.09.2006 року начальника Ренійської районної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про притягнення [PERSON] до відповідальності, передбаченої ст. 97 КУпАП - протиправною та скасовано її. Таким чином, предметом розгляду по вищевказаній справі була наявність в діях відповідачки ознак здійснення самовільного будівництва. Як було встановлено судом апеляційної інстанції, рішення якого набрало законної сили і є обов'язковим для виконання, притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за здійснення самовільного будівництва є протиправним, тобто її дії по будівництву визнано судом правомірними та здійсненими в межах закону. Щодо ствердження позивачів, що відповідачка без попередження усіх мешканців багатоквартирного будинку № [ADDRESS], органів СЕЗ, ПЖКГ знесла туалет та засипала вигрібну яму, які знаходилися на прибудинковій території багатоквартирного будинку, судом встановлено наступні фактичні обставини. Згідно листа головного державного санітарного лікаря Ренійського району № 20 від 10.03.2006 р. надісланого позивачам як відповідь на їх заяву від 23.02.2006 р. про незаконне закриття відповідачкою громадського туалету, Ренійська районна санітарно-епідеміологічна станція повідомила про наступне: при перевірці факти, щодо антисанітарного стану будинкової території не підтвердились. Будинковий громадський туалет, що знаходився в незадовільному технічному та санітарному стані тривалий час не ремонтувався, а вигрібна яма не очищувалась. Постановою СЕЗ № 26 від 28.04.1999 р. зазначений туалет було закрито. Листом ГКГ від 29.06.1999 року гр. [PERSON] було доручено засипати вигибну яму, що було здійснено в квітні 2005 року. В ході перевірки проведеної СЕЗ було встановлено, що всі мешканці багатоквартирного будинку [PERSON], [PERSON] мають індивідуальні дворові туалети, а [PERSON] та [PERSON] мають санвузли в квартирах та вигрібні ями каналізаційних стоків». Таким чином, вимоги позивачів, щодо відновлення відповідачкою за власний рахунок туалету з вигрібною ямою суд вважає необґрунтованими. Також у серпні 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсними рішення Ренійської міської ради Одеської області від 11 лютого 2010 року № 1526-V та від 23 вересня 2010 року № 1746-V, згідно з якими відповідачці [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 0,0168 га на [ADDRESS], скасувати державний акт про право власності на вказану земельну ділянку та усунути перешкоди в користуванні цією землею, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка, яка була передана відповідачці у власність, відноситься до двору загального користування й закріплена за багатоквартирним будинком [ADDRESS] Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 4 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2014 року, у задоволені позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 квітня 2015 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 4 березня 2015 року залишено без змін. Постановою Верховного суду України у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 квітня 2015 року відмовлено. Таким чином всі національні судові інстанції підтвердили висновок про те, що межі прибудинкової території багатоквартирного будинку [ADDRESS], належним чином, відповідно до чинного законодавства, встановлено не було, у користування відповідній юридичній особі не передано, доказів того, що виділена [PERSON] земельна ділянка знаходиться в межах прибудинкової території, позивач не надав, а відтак рішення Ренійської міської ради від 11.02.2010р. № 1526 - V та від 23.09.2010р. № 1746 - V, на підставі яких видано [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку є законними, безоплатне виділення [PERSON] земельної ділянки за адресою - [ADDRESS] відповідає процедурі та порядку, передбаченими Земельним Кодексом України, земельну ділянку відповідачці виділено з земель комунальної власності. Судом також було задоволено клопотання [PERSON] про огляд доказів за їх місцезнаходженням, було здійснено вихід за місцем розташування домоволодіння № [ADDRESS] Одеської області, та по [ADDRESS] за участю сторін, їх представників, представника Ренійського БТІ, було оглянуто всі споруди, добудови, прибудинкова територія вказаних домоволодінь, зроблено заміри, за результатом чого було складено відповідний акт, який був підписаний всіма учасниками без зауважень. В ході огляду було встановлено, що усі споруди та добудови до квартири [ADDRESS], знаходяться в межах земельної ділянки, виділеної [PERSON], на яку видано державний акт, правомірність видачі якого встановлено усіма судовими інстанціями. Ніяких перешкод та незручностей для позивачів, вказані споруди не вчиняють. Крім того на місці встановлено, що фактично і у позивача [PERSON] і у позивача [PERSON] є дворові туалети, якими вони користуються. Фактично, позивачі не можуть безперешкодно користуватися територією домоволодіння № [ADDRESS], яка залишилася, у зв'язку із тим, що власник квартири [ADDRESS] ([PERSON].), здійснила самовільне будівництво гаражу та відгородила частину прибудинкової території, яка залишилася, що фактично перекрило позивачам вихід на [ADDRESS], яка є офіційною адресою вказаного домоволодіння. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що законність та правомірність добудованих відповідачкою приміщень, збудованих надвірних споруд та встановлення огорожі була підтверджена відповідними судовими рішеннями, які набрали законної сили і підлягають виконанню на всій території України, таким чином позовні вимоги позивачів є необґрунтованими та безпідставними.

Outcome: dismissed