Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

В грудні 2017 року позивач [PERSON] звернувся із зазначеним позовом до суду, вказавши, що з 02.08.1993 року по 22.07.1999 року він працював трактористом на Деражнянському племоб»єднанні реформованому у 1996 році по племінній справі в товаристві» Хмельницької області. Перебуваючи на роботі він у вказаному підприємстві 13.09.1994 року отримав травму на виробництві під час виконання робіт по оранці належному племоб»єднанню поля с. Новостріївка, що розташоване на території [PERSON] сільської ради, і у звязку із вказаними обставинами був вимушений залишити роботу з виходом на пенсію по інвалідності 3 групи, яку він отримав 17.05.1995 року. Позивач зазначив, що оскільки він продовж 1993-1999 роках являвся членом зазначеного колективного сільськогосподарського підприємства під час розпаювання земель, а тому він вважає, що набув прав. Однак у серпні 2017 року позивачу стало відомо про те, що його не було включено до списку громадян-членів КСП та на його імя не було видано сертифіката на право на земельну частку (пай), а відтак і державного акту на право власності на земельну ділянку. Позивач стверджує, що він не включений до списку громадян-членів помилково, а тому, посилаючись на порушення внаслідок наведеної обставини його права на земельну частку (пай), передбаченого законодавством, позивач просив задовольнити його позов та визнати за ним право на земельну частку (пай) у землі, яке перебувало у колективній власності ВАТ «Деражнянське підприємство по племінній справі в тваринництві», розміром 2,26 в умовних кадастрових гектарах та поновивши йому строк звернення до суду як такий, що пропущений з поважних причин. Ухвалою судді від 14.12.2017 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. 13.02.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, в якому відповідач позову не визнав, вказуючи, що управління не може відповідати за даним позовом, оскільки предметом спору є земельна ділянка, яка перебувала у колективній власності Державного підприємства по племінній справі в тваринництві с. Новостріївка, тоді як відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України [PERSON] управління Держгеокадастру та його структурні підрозділи розпоряджаються землями лише державної власності. Крім того, відповідач стверджував, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому просив відмовити в задоволенні позову. Позивач подав до суду клопотання про заміну в ході судового розгляду даної справи відповідача [PERSON] Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Судом без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання позивача та змінено статус Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з відповідача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Деражнянського району Хмельницької області в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Як встановлено судом, з 02.08.1993 року по 22.07.1999 року [PERSON] працював трактористом на Деражнянському племоб»єднанні реформованому у 1996 році у ВАТ Деражнянське підприємство по племінній справі в тваринництві, що підтверджується копією його трудової книжки. Перебуваючи на робот у вказаному підприємстві 13.09.1994 року він отримав травму на виробництві під час виконання робіт по оранці належному племоб»єднанню поля с. Новостріївка, що розташоване на території [PERSON] сільської ради, і у звязку із вказаними обставинами був вимушений залишити роботу з виходом на пенсію по інвалідності 3 групи, яку він отримав 17.05.1995 року. Як зазначив позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, що оскільки він продовж 1993-1999 роках являвся членом зазначеного колективного сільськогосподарського підприємства під час розпаювання земель, а тому він вважає, що набув прав. 25.12.2001 року Деражнянському підприємству по племінній справі в тваринництві с. Новостріївка Деражнянського району Хмельницької області було видано державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ № 0037. До даного державного акту було додано список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, з якого вбачається, що [PERSON] до такого списку включений не був. Із довідки виданої Деражнянським районним трудовим архівом вбачається, що документи Деражнянського племоб»єднання Хмельницької області на державне зберігання не надходили, тому надати довідку про період роботи гр. [PERSON] на вищевказаному підприємстві не було можливості. Відповідно до довідки виданої [PERSON] управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області №173/137-17 від 10.08.2017 року зазначено,що в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Деражнянською районною державною адміністрацією запису про реєстрацію сертифікату на земельну частку (пай) на ім»я [PERSON] не виявлено. Із довідки Летичівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Летичівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Хмельницької області і отримує пенсію по інвалідності ( 3 група) з 17.05.1995 року. Як встановлено судом [PERSON] дійсно працював трактористом у вказаному підприємстві з 1993 року по 1995 рік до отримання виробничої травми по 1995 рік, що підтвердили в судовому засіданні допитані свідки. Однак як було встановлено судом та підтверджено самим позивачем свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) він також не отримав. Так, згідно\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»(далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з положеннями ч. ч. 9, 10ст. 5 Земельного кодексу України(надалі ЗК України) 1990 року кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Частинами 6, 7ст.\~6\~ЗК України\~1990\~року передбачено, що при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською [PERSON] народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної [PERSON], крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. Частина друга статті 23\~ЗК України\~1990\~року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Згідно з пунктом 17Перехідних положень\~Земельного кодексу\~України від\~25\~жовтня 2001\~року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Пунктом 24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~16\~квітня 2004\~року №\~7\~«Про практику\~застосування судами\~земельного законодавства\~при розгляді\~цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що оскільки державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №0037 був виданий 25.12.2001 року, тобто на час коли позивач вже не працював, тому позивачем не доведено факт його членства у Державному підприємстві по племінній справі в тваринництві на момент розпаювання земель, а отже він не набув права на земельну частку (пай) у цьому підприємстві. Сам по собі факт перебування позивача у трудових відносинах із вказаним підприємством не є підставою для отримання ним земельної частки (паю). \~На підставі викладеного та

Outcome: dismissed