Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

В грудні 2019 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третьої особи приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Доліби О. В. про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно. В позовній заяві позивач вказав, що з 1997\~року по\~2008\~рік перебував\~у шлюбі\~з відповідачкою\~ [PERSON] .\~Відповідно до\~свідоцтва про\~право власності\~на житловий\~будинок,\~виданого 20.09.2001\~року виконавчим\~комітетом Шульганівської\~сільської ради\~Чортківського району,\~ [PERSON] \~на праві\~приватної власності\~належить 1/4\~частки житлового\~будинку з\~відповідною часткою\~господарських будівель\~та споруд,\~який розташований\~в [ADDRESS] .\~Дане право\~є зареєстрованим\~08.02.2002\~року місцевим\~органом бюро\~технічної інвентаризації\~згідно запису\~в реєстрову\~книгу №1,\~за реєстровим\~номером [NUMBER] ,\~про що\~свідчить реєстраційний\~напис на\~правовстановлюючому документі.\~Крім позивача,\~право власності\~відповідних часток\~зазначеного домоволодіння\~станом на\~вересень 2001\~року на\~підставі рішення\~виконкому Шульганівської\~сільської ради\~Чортківського району\~від 20.09.2001\~року №21\~було оформлено\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] (помер\~ [INFO] ). В порядку спадкування після смерті батька рідний брат позивача [PERSON] успадкував 1/4 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.09.2019 року приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Долібою О. В. Підставою набуття права власності позивача та згаданих членів сім`ї на домоволодіння по [ADDRESS] стала реєстрація та спільне проживання станом на 01.07.1990 року. Тобто [PERSON] проживав у складі колгоспного двору і набув право власності на частку у його майні до укладення шлюбу, хоча право власності юридично було оформлено під час існування шлюбу з відповідачкою. Як слідує з довідки Шульганівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 23.12.2019 р. № 674 в [ADDRESS] членами колгоспного двору були: голова двору [PERSON] , 1949 р.н., дружина [PERSON] , 1954 р.н., син [PERSON] , 1974 р.н., син [PERSON] , 1977 р.н. Звернувшись до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Доліби О. В. для вчинення правочину з відчуження своєї частки нерухомого майна, в цьому виникли перешкоди, пов`язані з фактом його перебування у шлюбі з відповідачкою. Тому [PERSON] просить визнати за ним право особистої приватної власності на 1/4 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник адвокат Волинець С. А. в підготовче судове засідання не з`явилися, від них надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, від неї також надійшла заява про слухання справи без її участі, позовні вимоги визнає. Третя особа приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Доліба О. В. в підготовче судове засідання не з`явилася, від неї надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, при ухваленні рішення третя особа покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що [PERSON] належить 1/4 частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 20 вересня 2001 року та Реєстраційним написом на правовстановлюючому документі за реєстровим № 35 від 8 лютого 2002 року. Іншими співвласниками житлового будинку з господарськими будівель та спорудами по [ADDRESS] є [PERSON] (1/4 частина), [PERSON] (1/2 частина), що підтверджується відповідними Свідоцтвами про право власності на житловий будинок від 20 вересня 2001 року та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13 вересня 2019 року. Позивач [PERSON] з 1997 року по 2008 рік перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який розірвано 12 травня 2008 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Закон (ст. 368 ч. 3 ЦК України) зазначає, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте за змістом\~ст. 57 Сімейного кодексу України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Отже, право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель\~та споруд\~по [ADDRESS] набуте позивачем [PERSON] до укладення шлюбу, хоча юридично було оформлено під час шлюбу, а тому не має статусу спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на нерухоме майно, задовольнивши позов. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачка позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 768,40 гривень згідно квитанції АБ «Укргазбанк» № 46851428 від 23 грудня 2019 року, що становить 384,20 гривень.

Outcome: approved