Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 07.06.2017 року підсудність цивільної справи за позовом Національної академії внутрішніх до [PERSON] про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням в навчальному закладі, визначено Шевченківському районному суду м.Києва. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.09.2009 року між Кримським юридичним інститутом Одеського державного університету внутрішніх справ, комплектуючим органом - ГУ МВС України в АР Крим та [PERSON] було укладено Договір №19 про підготовку фахівця у Кримському юридичному інституті Одеського державного університету внутрішніх справ. В подальшому, Наказом Національної академії внутрішніх справ від 31.08.2011 року №123 о/с [PERSON] було переведено із Кримського юридичного інституту Одеського державного університету внутрішніх справ до Національної академії внутрішніх справ/ Згідно умов Договору №19 про підготовку фахівця у Кримському юридичному інституті Одеського державного університету внутрішніх справ від 05.09.2009 року, відповідач у період навчання з 05.09.2009 року по 14.06.2013 року перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майно, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. При цьому, за умовами вказаного Договору, відповідач зобов'язався після закінчення навчання відпрацювати за місцем розподілу не менш як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Як зазначає позивач, Наказом НАВС від 14.06.2013 року №601 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство», видано диплом бакалавра з відзнакою та направлено для подальшого проходження служби. Проте, відповідач, в порушення вищенаведених умов договору, за власним бажанням звільнився з органів внутрішніх справ до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі після закінчення свого навчання у позивача. Таким чином, посилаючись на викладені обставини, а також вимоги ст.ст. 526, 610, 623 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, на загальну суму 25 664 грн. 04 коп., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600 грн. 00 коп. Позивач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, до суду надійшла представника позивача Семенюк А.Л., в якій він просить справу розглядати у його відсутність та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення інформації на офіційному сайті Шевченківського районного суду м.Києва, оскільки згідно відомостей, які містяться на офіційному сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 27.03.2014 року та листа заступника начальника УДППЗ «Укрпошта» від 31.07.2014 року, прийом та доставка поштових відправлень до населених пунктів АР Крим тимчасово призупинена. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Так, перевіряючи обставини справи судом встановлено, що наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 31.08.2016 року за №123 о/с [PERSON] з 01.09.2011 року було зараховано на навчання до Національної академії внутрішніх справ по переводу із Кримського юридичного інституту Одеського державного університету внутрішніх справ, де останній проходив навчання з 05.09.2009 року. При цьому, як встановлено, 05.09.2009 року між Кримським юридичним інститутом Одеського державного університету внутрішніх справ в особі першого проректора ОДУВС - начальника Кримського юридичного інституту ОДУВС Іллічова Миколи Олександровича, що діє на підставі Статуту, з одного боку (виконавець), Головним управлінням МВС України в АР Крим в особі заступника міністра-начальника Головного управління МВС України в АР Крим Москаля Геннадія Геннадійовича, що діє на підставі Положення, з другого боку (замовник), та громадянином України [PERSON], з третього боку, було укладено Договір №19 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (а.с.5-6), предметом якого є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за спеціальністю «правознавство». Тобто, оскільки відповідача було переведено із Кримського юридичного інституту Одеського державного університету внутрішніх справ до Національної академії внутрішніх справ, права та обов'язки виконавця Договору перейшли до Національної академії внутрішніх справ. Згідно п.п. 2.1.1., 2.1.3. вказаного Договору виконавець зобов'язався, серед іншого: забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів; забезпечити відповідача харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. В свою чергу, у відповідності до п.п. 2.3.1., 2.3.5., 2.3.6. Договору відповідач зобов'язався, серед іншого: виконати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня; після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначена замовником, і відпрацювати не менше трьох років; у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за договором виконав, що підтверджується витягом з наказу ректора Національної академії внутрішніх справ від 14.06.2013 року за №601, відповідно до якого відповідачу присвоєно кваліфікацію бакалавра права освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» за напрямом підготовки «Правознавство» та видано диплом, а також направлено відповідача, як випускника НАВС, для подальшого проходження служби до відділу карного розшуку Оболонського районного управління. Разом з тим, наказом Начальника ГУМВС України в м.Києві №718 о/с на підставі поданого рапорту від 01.07.2014 року відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно п.п. «ж» (за власним бажанням) п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 24). Водночас, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, одним з таких наслідків є відшкодування збитків. Так, п. 3 укладеного між сторонами Договору, передбачено підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з відрахуванням особи з Київського національного університету внутрішніх справ та звільненням з органів внутрішніх справ: за власним бажанням без поважних причин, через неуспішність, за порушення дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання. Згідно п. 4.1 Договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Також, слід зазначити, що аналогічні положення щодо обов'язку відшкодувати витрати за навчання у разі дострокового звільнення містяться у Типовому договорі, затвердженому Наказом МВС України від 14.05.2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України». Крім того, обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами, встановлений також п.2 Указу Президента України №77/96 від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» та постановою Кабінету Міністрів України №992 від 22 серпня 1996 року «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням». Так, відповідно до п. 2 Указу Президента України №77/96 від 23.01.1996 року «Про заходи реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією навчального закладу договір, та в разі відмови відпрацювати в державному секторі народного господарства три роки відшкодовують витрати за весь період навчання. Положеннями п. 8 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №992 від 22.08.1996 року (в редакції, чинній на момент укладення договору та звільнення відповідача), випускники які уклади угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. Пунктом 14 цього Порядку на випускника покладено обов'язок відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати у разі неприбуття за направленням або відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313 затверджено Порядок відшкодування курсантами та випускниками витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах (надалі - Порядок), який визначає механізм відшкодування таких витрат у разі дострокового розірвання контракту на проходження військової служби (навчання) у зв'язку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Згідно з п. 2 цього Порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Як встановлено в судовому засіданні з наданих позивачем розрахунків, виконаних відповідно до Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 р. № 313, за період навчання відповідача спочатку в Кримському юридичному інституті Одеського державного університету внутрішніх справ, а в подальшому - в Національній академії внутрішніх справ, витрати на його утримання склали 25 664 грн. 04 коп., в тому числі витрати: на грошове забезпечення - 13 447 грн. 98 коп.; на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв - 8 075 грн. 61 коп.; на харчування - 1 079 грн. 05 коп.; не медичне утримання - 95 грн. 00 хв.; на речове утримання - 2 966 грн. 40 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками-розрахунками (а.с. 10-18). Разом з тим, відповідач, будучи особисто ознайомленим під підпис щодо обов'язку відшкодувати витрати позивача на його навчання у сумі 25 664 грн. 04 коп., що підтверджується відповідною довідкою від 12.06.2013 року (а.с. 11, 25), грошові кошти не повернув. Відтак, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а доказів на їх спростування суду надано не було, суд прийшов до висновку, що позов Національної академії внутрішніх справ до [PERSON] про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі,підлягає задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 600 грн. 00 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, а всього разом з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 27 264 грн. 04 коп. (25664,04+1600). Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 526, 610, 623 ЦК України та

Outcome: approved