Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

В вересні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про скасування арешту, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем померлого 16.02.2017 року [PERSON], однак в видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку з накладеним арештом на нерухоме майно. Заявниця в судове засідання не зявилась, про час та дату слухання справи повідомлена належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи без її участі, просила заяву задовольнити. Представник Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не зявився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. \~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер 16.02.2017 року, відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №485096, вданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис 1963. Відповідно до свідоцтва про народження заявниці від 02.10.1976 року виданого Київським відділом ДРАЦС м. Одеси, серія ІІ-ЖД №310918 року, [PERSON] зазначений батьком заявниці. Згідно свідоцтва про шлюб від 16.01.2010 року виданого Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції заявниця змінила прізвище з «Абрамової» на «Воєвода». Відповідно до листа №20/02-14(8/2017) від 06.06.2018 року Приватного нотаріуса [PERSON] Одеського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області, у звязку із виявленням у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно арешту на нерухоме майно, зареєстрованого 28.03.2013 року [PERSON], Комінтернівське районне управління юстиції Одеської області, номер запису про обтяження:485167 на підставі постанови ВП №36906381, виданої 06.03.2013 року Відділом ДВС Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, видача свідоцтва про право на спадщину затримано до зняття вказаного арешту. Згідно листа Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції Одеської області №38-15144 від 28.08.2018 року, заявниці було повідомлено, що у звязку із закінченням строку зберігання завершених виконавчих проваджень, котрий згідно вимог чинного законодавства становить 3 роки, встановити підстави накладення арешту на майно боржника не можливо. Відповідно до довідки АТ «Одесаобленерго» №429 від 12.06.2018 року [PERSON], особовий рахунок 63030032, адреса: х. Шевченко, вул. Центральна, не має заборгованості. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст\~316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту відповідно до постанови Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов'язковою для суду. Згідно із ч.2\~ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження»,\~у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно\~\~до ч.ч. 1, 2, 3,4\~ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивачка має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арештів позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності заявниці. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право заявниці підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved