Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

В грудні 2012 року позивач [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Територіального міжгалузевого обєднання Словянськ, Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції про визнання права власності та зняття арешту з майна. В обґрунтування позову посилався на те, що між ним та ТМО Словянськ 28 січня 2009 року був укладений договір № 05 на пайову участь у будівництві гаражу на першому поверсі в адміністративно-житловому корпусі 3-ї черги будівництва по вул. Жовтневої Революції 20 у м. Словянську. Відповідно до умов договору [PERSON] сплатив ТМО Словянськ кошти в сумі 136500 грн., а ТМО Словянськ збудувало адміністративно-житловий корпус за адресою: м. Словянськ вул. Жовтневої Революції 20, на першому поверсі якого знаходиться гараж 110, приміщення 111. Після закінчення будівництва ТМО Словянськ передав [PERSON] гараж, позначений у технічному паспорті цифрами 110 (1-10), площею 95,1 кв.м.; приміщення 111 (1-11) площею 2,2 кв.м. і видав довідку про право пайовика на набуття у власність обєкту. Однак ТМО Словянськ не виконало свої зобовязання щодо оформлення права власності на [PERSON], який позбавлений права самостійно це зробити. У листопаді 2012 року [PERSON] стало відомо, що на весь будинок № 20, розташований по вул. Жовтневої Революції у м. Словянську накладено арешт на незакінчений будівництвом адміністративно-житловий корпус в цілому. Арешт накладений у виконавчому провадженні, відкритому на примусове виконання наказу Господарського суду Донецької області від 04 березня 2011 року про стягнення з ТМО Словянськ на користь ПАТ «АКПІБ» заборгованості за кредитом 650000 грн., заборгованості за відсотками - 197226,00 грн., судових витрат та витрат на ІТЗ розгляду справи за кредитним договором № 185 від 05.05.2008 року. В забезпечення вказаного вище договору, був укладений іпотечний договір № 367 від 05.05.2008 року, який за рішенням Господарського суду Донецької області від 13 червня 2012 року був визнаний дійсним з моменту його укладення. За вказаним договором ТМО Словянськ передало в іпотеку права на нерухоме майно незакінчений будівництвом адміністративно-житловий корпус по вул. Жовтневої Революції, 20 у м. Словянську. Просив суд визнати за ним право власності на гараж, позначений у технічному паспорті цифрами 110 (1-10), площею 95,1 кв.м.; приміщення 111 (1-11) площею 2,2 кв.м., розташовані на першому поверсі будівлі адміністративно-житлового корпусу за адресою: м. Словянськ, вул. Жовтневої Революції, 20; зобовязати відділ ДВС Словянського міськрайонного управління юстиції зняти арешт з гаража, позначеного у технічному паспорті цифрами 110 (1-10), площею 95,1 кв.м.; приміщення 111 (1-11) площею 2,2 кв.м., розташованих на першому поверсі будівлі адміністративно-житлового корпусу за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Жовтневої Революції, 20; стягнути судовий збір у сумі 1365,00 грн. з Територіального міжгалузевого обєднання Словянськ. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2013 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на гараж, позначений у технічному паспорті цифрами 110 (1-10), площею 95,1 кв. м., приміщення, позначене у технічному паспорті цифрами 111 (1-11), площею 2,2 кв. м., розташовані на першому поверсі будівлі адміністративно-житлового корпусу за адресою: Донецька область м. Словянськ, вул. Жовтневої революції, 20. Знято арешт, накладений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції [PERSON], з гаража, позначеного у технічному паспорті цифрами 110 (1-10), площею 95,1 кв. м., приміщення, позначене у технічному паспорті цифрами 111 (1-11), площею 2,2 кв. м., розташовані на першому поверсі будівлі адміністративно-житлового корпусу за адресою: Донецька область м. Словянськ, вул. Жовтневої революції, 20. З вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» і оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також порушені норми матеріального та процесуального права. Просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. В судове засідання апеляційного суду [PERSON] та його представник не зявилися, хоча своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою (а.с. 194). В судове засідання апеляційного суду представник Територіального міжгалузевого обєднання Словянськ не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм № 3 за № 976 (а.с. 201). В судове засідання апеляційного суду представник відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм № 3 за № 975 (а.с. 200). Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення представника Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції послався на статтю 60 Закону України «Про виконавче провадження» (із змінами), яка передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки із матеріалів справи вбачається, що майно, а саме гараж, позначений у технічному паспорті цифрами 110 (1-10), площею 95,1 кв. м., приміщення, позначене у технічному паспорті цифрами 111 (1-11), площею 2,2 кв. м., розташовані на першому поверсі будівлі адміністративно-житлового корпусу за адресою: Донецька область м. Словянськ, вул. Жовтневої революції, 20 позивачу [PERSON] не належить. Суд першої інстанції не врахував те, що гараж, позначений на поверховому плані технічного паспорту 1-10 площею 95,1 кв.м. та приміщення, позначене 1-11 площею 2,2 кв.м., розташовані в м. Словянську Донецької області по вул. Жовтневої Революції, 20 є частиною предмету іпотеки згідно іпотечного договору № 367 від 05.05.2008 року, укладеного між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Територіальним міжгалузевим обєднанням Словянськ. Вказаний вище іпотечний договір рішенням Господарського суду Донецької області від 13 червня 2012 року визнаний дійсним з моменту укладення. Відповідно до пункту 1.4 іпотечного договору № 367 від 05.05.2008 року, з моменту закінчення будівництва адміністративно-житлового корпусу, що розташован в м. Словянськ, вул. Жовтневої революції, 20 ( 3-я черга будівництва по вул. Жовтневої Революції і [PERSON]) та введення його в експлуатацію і реєстрацію на нього прав власності, предметом іпотеки стає адміністративно-житловий корпус, що визначений в п. 1.2 цього договору, без внесення змін в даний договір (а.с. 69). Згідно з п.п. 4.1.2 пункту 4.1 вказаного вище договору, Іпотекодавець зобовязаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобовязаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, у спільну часткову власність, та не заставляти предмет іпотеки), крім випадків, встановлених законом, за письмовою згодою Іпотекодержателя (а.с. 70).. Із матеріалів справи вбачається, що договір № 05 про пайову участь у будівництві гаражу на першому поверсі в адміністративно-житловому корпусі 3-ї черги будівництва по вул. Жовтневої революції, 20 у м. Словянську між Територіальним міжгалузевим обєднанням Словянськ та [PERSON] було укладено 28.01.2009 року, тобто після укладення іпотечного договору. Частиною 3 статті Закону України «Про іпотеку» (із змінами і доповненнями) передбачено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотеко держателя є недійсним. Як вбачається із частини 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Постановою Господарського суду Донецької області від 03.07.2013 року визнано банкрутом боржника - Територіальне міжгалузеве обєднання Словянськ м. Словянськ Донецька область (а.с. 129-131). Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції посилався на те, що відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з таких підстав. Судом першої інстанції не враховано, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивач [PERSON] на час подання позовної заяви не є власником майна, а саме гаража, позначеного у технічному паспорті цифрами 110 (1-10), площею 95,1 кв. м., приміщення, позначене у технічному паспорті цифрами 111 (1-11), площею 2,2 кв. м., які розташовані на першому поверсі будівлі адміністративно-житлового корпусу за адресою: Донецька область м. Словянськ, вул. Жовтневої революції, 20. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною 2 статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з приписами статті 331 ЦК України, але і оформлення акта про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта право власності на нерухоме майно не породжує. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» не встановлює будь-яких винятків із загального правила про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Отже, право власності на новостворене нерухоме майно виникає тільки з моменту реєстрації цього права. Між прийняттям закінченого будівництвом обєкта до експлуатації та державною реєстрацією права власності на новостворене нерухоме майно є ще один юридичний факт отримання замовником (особою, яка сама створила обєкт нерухомого майна із своїх матеріалів) свідоцтва про право власності на новостворене нерухоме майно. Це свідоцтво видається місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування (пункт 6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. Із довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 133-7/045/01 від 28.01.2013 року вбачається, що право власності на гараж, позначений на поверховому плані технічного паспорту 1-10 площею 95,1 кв.м. та приміщення, позначене 1-11 площею 2,2 кв.м., розташовані в м. Словянську Донецької області по вул. Жовтневої Революції, 20, на першому поверсі адміністративно-житлового корпусу за станом на 10.12.2012 року в КП «БТІ» не зареєстроване (а.с. 67). Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (із змінами і доповненнями) передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації». Із матеріалів справи вбачається, що право власності на гараж та приміщення за адресою: Донецька область м. Словянськ, вул. Жовтневої революції, 20 не оформлено в порядку, передбаченому статтею 331 ЦК України. Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» підлягає задоволенню, а рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2013 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed