Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

В грудні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,0169 га, що розташована на території Іванівської сільської ради Уманського району, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В позові вказано, що 15.09.2011 р. [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем Іванівської сільської ради, зареєстровано в реєстрі за № 77, яким вона заповіла належну їй земельну ділянку дочці - [PERSON] . В позові вказано, що у встановлений законом строк [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Ящука Д.О., проте, у зв`язку із тим, що при видачі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] було допущено помилку, а саме невірно вказано по-батькові спадкодавця (замість [PERSON] вказано [PERSON] та головою Іванівської сільської ради було здійснено виправлення у державному акті та вказано: «…виправленому на [PERSON] вірити…») нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з чим виникла необхідність звернутися до суду за захистом майнових прав позивача шляхом встановлення факту належності [PERSON] державного акту на право приватної власності та визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилась. В заяві, що надійшла на адресу суду, вона просить справу розглядати у її відсутність, при цьому позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Іванівської сільської ради Уманського району Черкаської області, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, - в судове засідання не з`явився. В письмовій заяві, що надійшла на адресу суду зазначено, що сільська рада просить справу слухати у відсутність представника та не заперечує проти задоволення даного позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в м. Умані Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.12.2017 року. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Іванівським сіль ЗАГС від 07.05.1974 р. батьками позивача вказані: батько - [PERSON] , а мати - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08.02.1997 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після одруження змінила прізвище на « [PERSON] ». Державний акт на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] , був виданий «… [PERSON] …», на підставі розпорядження Уманської районної державної адміністрації від 08.12.2003 р. за № 334 на земельну ділянку площею 2,0169 га, що розташована на території Іванівської сільської Уманського району і надавалася для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 98. Згідно довідки Іванівської сільської ради Уманського району за № 761 від 03.12.2018 р. вказано, що при видачі державного акта серії [NUMBER] було допущено помилку, а саме було невірно записано по-батькові власника замість « [PERSON] » зазначено « [PERSON] ». Також, у довідці вказано, що на даний час сільська рада не має можливості в зв`язку зі змінами в Закону видати новий державний акт з вірно вказаним прізвищем, ім`я та по-батькові власника землі. За життя [PERSON] склала заповіт від 15.09.2011 р., який зареєстровано за № 77, відповідно до якого належну їй на праві власності земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в адмінмежах Іванівської сільської ради Уманського району, розміром 2,0169 га, кадастровий № [NUMBER] , заповіла своїй дочці - [PERSON] . [PERSON] після смерті [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Уманського нотаріального округу Черкаської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, постановою приватного нотаріуса Уманського нотаріального округу Черкаської області Ящука Д.О. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] , на земельну ділянку площею 2,0169 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Іванівської сільської ради Уманського району у зв`язку з тим, що на державному акті є виправлення, що є порушенням п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 р. за № 43. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою ( ст.1) і визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов`язком держави (ст.3), права та свободи людини є невідчужуваними і непорушними ( ст.21). В статті 13 визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону(ст.4). Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з вимогами п.6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті. У зв`язку з наведеним суд вважає, що позивач надала достатньо доказів, які підтверджують факт розбіжності в написанні по-батькові її матері [PERSON] , в правовстановлюючому документі та в свідоцтві про смерть [PERSON] Вказаний факт заявнику потрібно встановити для реалізації її майнових прав та розпорядження відповідним майном. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної вимоги [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, що передбачено п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Крім того, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] визнання права власності на спадкове майно також підлягає до задоволення. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а у відповідності до ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За частиною 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Іванівської сільської ради Уманського району Черкаської області, про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно - підлягають задоволенню.

Outcome: approved