Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

В вересні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук Марина Володимирівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на 1/4 3-ри кімнатної квартири, загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належала померлому. Він, [PERSON] , є спадкоємцем за законом за померлим батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. 16 червня 2020 року він звернувся з заявою про прийняття спадщини до Державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук Марини Володимирівни, однак постановою від 23 червня 2020 року нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин пропуску строку подання заяви для спадкування. Ним строк в 6 місяців був пропущений з наступних причин:\~ з серпня 2015 року він проходив лікарську комісію для служби в батальйоні поліції особливого призначення «Миротворець»; з січня 2016 року він проходив медичне обстеження для служби за контрактом в ЗСУ; з 27.02.2016 року ним укладено контракт про проходження військової служби у ЗСУ на посадах осіб рядового складу, строк контракту 3 роки. Відповідно до довідки від 27.02.2019 року № 638, виданої в/ч [NUMBER] [PERSON] безпосередньо брав участь в АТО в період: з 18.08.2016 року по 30.11.2016 року;\~ 3 11.12.2016 року по 31.10.2017 року. з 29.10.2019 року [PERSON] укладено контракт про проходження служби у ЗСУ на посадах сержантського складу. Строк контракту 6 місяців. Згідно з довідкою від 27.02.2019 року № 639, виданої в/ч [NUMBER] [PERSON] безпосередньо брав участь в АТО в період: з 27.05.2018 року по 16.08.2018 року; з 29.08.2018 року по 02.09.2018 року; з 09.09.2018 року по 30.09.2018 року; з 01.10.2018 року по 22.10.2018 року; з 09.11.2018 року по 17.01.2019 року. 29.04.2020 року дія контракту закінчилася і він намагався звернутися до нотаріуса. Але на усій території України з 12.03.2020 року було запроваджено карантин, який продовжувався. Тому, саме з таких підстав, ним було пропущено строк для подання заява про спадкування. Просив суд визначити додатковий строк для подачі ним, [PERSON] , до Держаного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук Марини Володимирівни заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , терміном шість місяців з часу набрання рішення суду законної сили та зобов`язати Державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук Марину Володимирівну внести зміни до свідоцтва про спадкування за законом, виданого 03.07.2019 року [PERSON] ( а. с. 1-3 ). Ухвалою судді від 19 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук Марина Володимирівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. призначено підготовче судове засідання у справі на 23.11.2020 року ( а. с. 26-27 ). Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року витребувано у державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук Марини Володимирівни завірену належним чином копію спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] ( а. с. 53-54 ). 01 лютого 2021 року за вх. № 4134 судом отримано на виконання ухвали суду від державного нотаріуса завірену належним чином копію спадкової справи № 206/2019 заведену після померлого [INFO] [PERSON] на 23 аркушах ( а. с. 60, 61-83 ). 25 лютого 2021 року за вх. № 9275 судом отримано клопотання про зменшення позовних вимог та пункт 2 позовних вимог, вказаних в позовній заяві щодо зобов`язання Державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук Марину Володимирівну внести зміни до свідоцтва про спадкування за законом, виданого 03.07.2019 року [PERSON] не розглядати ( а. с.86 ). 25 лютого 2021 року суд протокольно закрив підготовче засідання\~ та призначив справу до розгляду по суті на 05.04.2021 року ( а. с. 88-90 ). Справа двічі відкладалася з різних підстав, останнього разу справу було відкладено на 15 червня 20201 року ( а. с. 121 ). В судовому засіданні представник позивача адвокат Рачицька Я.О. підтримала позовні вимоги [PERSON] , надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила суд задовольнити вимоги та визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Чередніченко В.А., кожна окремо, заперечували проти позовних вимог, просили суд відмовити позивача в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, так як\~ у позивача був час звернутися до нотаріуса із заявою, однак останній не скористувався та без поважних причин не подав таку заяву. Третя особа державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук Марина Володимирівна в судове засідання не з`явилася, 04.06.2021 року за вх. № 26066 судом отримано лист від третьої особи, в якій Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області просить слухати справу без представника нотаріальної контори на розсуд суду. Свідок [PERSON] , [INFO] в судовому засіданні пояснив, що він з [PERSON] проходив службу. В середині січня 2016 року вони зустрілися і виявили бажання служити у військовій частині. На той час [PERSON] збирав вже документи та проходив медичний огляд в м. Біла Церква. З січня по середину лютого 2016 року вони постійно телефонували один одному та обговорювали хто на якій стадії по збиранню документів знаходиться. На прикінці лютого 2016 року вони разом поїхали в Старичі на Львівський навчальний полігон, підготовку до служби, яку закінчили в квітні та були направлені до військової частини. Проходили службу у Волновасі, кінець 2016 початок 2017 року, а в подальшому його батальйон зайшов до Авдіївки. Додав, що після навчання у м. Львові, тиждень перебували у м. Біла Церква. Були на Велико-половецькому полігоні Сквирського району. Перебуваючи на навчанні письма писати нікому не заборонялося. Зазначив, що [PERSON] , коли проходив медичну комісію м. Біла Церква з січня по середину лютого 2016 року мав можливість робити свої особисті справи. Свідок [PERSON] , [INFO] в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] він познайомився лише на Велико-половецькому полігоні Сквирського району в 2016 році в кінці квітня, до цього [PERSON] він не знав. Після навчання на полігоні в Сквирському районі був направлений на Новомосковський полігон, в подальшому проходив службу в АТО.\~ Зазначив, що військовослужбовцям надавалися відпустки\~ строком на 10 діб та у відпустку їзди всі, також і [PERSON] . Службу закінчив він у 2019 році. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а. с. 6 ). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на 1/4 3-ри кімнатної квартири, загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належала померлому, що підтверджується наявною\~ вматеріалах справи спадковою справою № 206/2019 до майна померлого ( а. с. 61-83 ). Позивач [PERSON] , є спадкоємцем за законом за померлим батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження ( а. с. 5 ). 16 червня 2020 року позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук Марини Володимирівни, однак постановою від 23 червня 2020 року нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин пропуску строку подання заяви для спадкування ( а. с. 13 ). Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач просить суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, оскільки шестимісячний строк ним було пропущено з поважних причин, а саме проходженням лікарської комісії та подальшої служби в ЗСУ за контрактом. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року N 6-1215цс16, Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року у справі N 198/476/16 (провадження N 61-1750св18); від 12 лютого 2018 року у справі N 712/656/15 (провадження N 61-23947св18), від 06 червня 2018 року у справі N 592/9058/17-ц (провадження N 61-200св18), від 11 липня 2018 року у справі N 381/4482/16-ц (провадження N 61-12844св18). Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зазначене узгоджується і з позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі N 638/17145/17, провадження N 61-17764св20. У своїй постанові від 20.01.2021 у справі № 752/11156/18-ц ВС зазначив, що глибокі душевні страждання у зв`язку зі смертю близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей і законодавець, встановлюючи строк для прийняття спадщини тривалістю шість місяців для усіх спадкоємців, очевидно, враховував морально-психологічну сторону прийняття спадщини. Таким чином, закон встановлює строк для прийняття спадщини шість місяців з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). У разі неподання заяви протягом цього строку спадкоємець вважається таким, що не прийняв спадщину (ст. 1272 ЦК України), окрім випадку, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Однак, вказаний строк не є присічним і сам\~ факт його пропуску не свідчить про втрату особою права на спадкування. В пункті 24 постанови Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивач звертаючись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, поважними причинами такого пропуску зазначав те, що з серпня 2015 року він проходив лікарську комісію для служби в батальйоні поліції особливого призначення «Миротворець», з січня 2016 року він проходив медичне обстеження для служби за контрактом в ЗСУ, а в подальшому проходив службу в ЗСУ за контрактом. Так,\~ 27.02.2016 року позивачем укладено контракт про проходження військової служби у ЗСУ на посадах осіб рядового складу, строк контракту 3 роки ( а. с. 11-12 ). Відповідно до довідки від 27.02.2019 року № 638, виданої в/ч [NUMBER] [PERSON] безпосередньо брав участь в АТО в період: з 18.08.2016 року по 30.11.2016 року;\~ 3 11.12.2016 року по 31.10.2017 року ( а. с. 8 ). З 29.10.2019 року [PERSON] укладено контракт про проходження служби у ЗСУ на посадах сержантського складу. Строк контракту 6 місяців ( а. с. 9-10 ). Згідно з довідкою від 27.02.2019 року № 639, виданої в/ч [NUMBER] [PERSON] безпосередньо брав участь в АТО в період: з 27.05.2018 року по 16.08.2018 року; з 29.08.2018 року по 02.09.2018 року; з 09.09.2018 року по 30.09.2018 року; з 01.10.2018 року по 22.10.2018 року; з 09.11.2018 року по 17.01.2019 року ( а. с. 8 на зворотному листі ). З вищевказаних контрактів про проходження служби у ЗСУ на посадах осіб рядового складу та сержантського складу вбачається, що [PERSON] надається вільне пересування територією України у вихідні, святкові та неробочі дні, крім періоду військових навчань, походів кораблів, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби у добовому нараді. Отже, як встановлено вище, позивач [PERSON] проходив службу у ЗСУ на підставі контрактів, де перший такий контракт було укладено останнім з 27.02.2016 року. Як встановлено в судовому засіданні та не спростовано сторонами позивач [PERSON] був обізнаний про смерть батька та був присутнім на його похоронах. Оскільки батько позивача помер [INFO] , про смерть якого був обізнаний позивач, то останній мав право подати в шестимісячний строк до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто і до держнотконтори за місцем відкриття спадщини. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме то місце знаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна. Встановлено, що шестимісячний строк закінчився 10.02.2016 року, так як такий строк почався з часу відкриття спадщини, а часом відкриття спадщини є день смерті особи, [PERSON] , який був батьком позивача і помер [INFO] . Не заслуговують на увагу доводи позивача, що останній перебував у ЗСУ, тому не мав можливості подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, оскільки в лавах ЗСУ\~ по контракту позивач почав проходити службу з 27.02.2016 року, тобто після спливу шестимісячного строку. Крім того, не заслуговують на увагу і доводи представника позивача в судовому засіданні, яка зазначала, що позивач пропустив строк\~ для подачі заяви, так як не думав в першу чергу про це, оскільки в нього є сім`я, яку требо було забезпечувати. Також, як встановлено в судовому засіданні до закінчення шестимісячного строку для подачі заяви нотаріусу для прийняття спадщини позивач [PERSON] мав таку можливість, оскільки знаходився в м. Біла Церква. Крім того, сам позивач зазначене не спростовує, а навпаки підтверджує, що з початку в період липень-вересень 2015 року він проходив лікарську комісію для зарахування до Батальйону патрульної служби спеціальної поліції «Миротворець», а з січня 2016 року проходив медичне обстеження для служби за контрактом в ЗСУ. Отже, позивач не довів суду що саме позбавило останнього можливості з жовтня 2015 року по січень 2016 року ( час коли позивач не проходив жодних комісій та не проходив службу у лавах ЗСУ ) звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Також, з боку позивача не було надано жодних переконливих доводів тому, що і в період проходження лікарських комісій останній не мав можливості подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Зазначене підтвердив і свідок в судовому засіданні [PERSON] , який зазначив, що під час проходження медичної комісії з січня 2016 року по середину лютого 2016 року, яку проходив [PERSON] у м. Біла Церква у останнього було достатньо вільного часу щоб зробити свої особисті справи. Отже, під час розгляду справи судом не було встановлено поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачем у встановлений законодавством строк. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Позивач [PERSON] при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, що підтверджується наявним в матеріалах справи посвідченням ( а. с. 15 ). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч. 6 ст. 141 ЦПК України ). Відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою з огляду МСЕК ( а. с. 72 на зворотному листі ) та є особою 1 категорії, яка постраждала\~ внаслідок Чорнобильської катастрофи, про що в матеріалах справи свідчить відповідне посвідчення ( а. с. 69 на зворотному листі ). Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, а також обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, судові витрати не стягуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed