Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

В грудні 2017 року керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 звернувся до суду з позовом в інтересах держави про визнання незаконним та скасування рішення, повернення земельної ділянки, в якому просив визнати незаконними та скасувати п. 1, п.1.1 та п.2 рішення Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №704-35/VI від 17.07.2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та затвердження адреси земельної ділянки» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, затвердження адреси земельної ділянки та передачі у приватну власність земельної ділянки [PERSON]; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №11470950 від 23.09.2015 року про проведену державну реєстрацію права власності на земельну ділянку [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER]; зобов'язати [PERSON] повернути Обухівській селищній раді Дніпровського району Дніпропетровської області земельну ділянку [NUMBER] загальною площею 0,1365 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована по [ADDRESS] у придатному для використання стані шляхом підписання акту прийому-передачі; стягнути з відповідачів на користь прокуратури Дніпропетровської області понесені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 5618,10 грн. Представник позивача Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 за довіреністю Єрохіна А.О. заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові, надала суду відповідь на відзив (а.с.67-73). Представник відповідача Обухівської (в минулому Кіровської) селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області за довіреністю Семко М.Д. позовні вимоги не визнав, та заперечував проти їх задоволення, в останнє судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.121). Адвокат відповідача [PERSON] за договорами про надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, надав суду письмовий відзив на позов (а.с.42-47). Представник третьої особи Державної реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, повно і всебічно дослідивши докази по справі, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та іншими законами України. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 2 ст. 81 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до статті 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно п.1 Перехідних положень розділу ХІІІ Закону України «Про прокуратуру», окремі положення якого набрали чинності з 26.10.2014 року, прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді. Ч. 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. При цьому, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави полягають у необхідності здійснення загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Статтею 14 Конституції України та ст. 373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Незаконне надання органом місцевого самоврядування земельної ділянки у власність фізичної особи порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів, суперечить державній політиці у сфері земельних відносин, що є підставою для здійснення місцевою прокуратурою захисту інтересів держави в суді. Відповідно до ст. ст. 3, 28 Закону України «Про запобігання корупції» посадові особи уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі і депутати міських рад, зобов'язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дії та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів: вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів. Згідно зі ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання. Встановлено, що згідно рішення 1 сесії 6 скликання Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 2-1/VI від 10 листопада 2010 року «Про визнання повноважень депутатів Кіровської селищної ради» визнано повноваження депутата Кіровської селищної ради шостого скликання [PERSON]. Таким чином, відповідно до п.п. «Б» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», [PERSON] є суб'єктом, на якого поширюється дія вказаного закону. [PERSON] будучи депутатом Кіровської селищної ради не повідомила селищну раду та виконавчий комітет Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про наявний реальний конфлікт інтересів та не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості його виникнення. 17 липня 2015 року в приміщенні Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області проходила 35 сесія 6 скликання, на якій [PERSON] була присутня, як депутат. Згідно п.15 протоколу 35 сесії Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 17 липня 2015 року на порядок денний було винесено питання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та затвердження адреси земельної ділянки», зокрема [PERSON], який є чоловіком, на той час депутата Кіровської селищної ради [PERSON]. За результатами розгляду вищезазначеного питання, Кіровською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області було підготовлено рішення №704-35/VI від 17.07.2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянки у власність та затвердження адреси земельної ділянки». Зокрема, пунктом 1 вищевказаного рішення, було вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в межах населеного пункту, за адресою: [ADDRESS] на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району. Пунктом 1.1 рішення №704-35/VI від 17.07.2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та затвердження адреси земельної ділянки» було також вирішено затвердити адресу земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в межах населеного пункт, а саме: [ADDRESS] на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району. Також, пунктом 2 вказаного рішення, було вирішено передати у приватну власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1365 га, кадастровий номер [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в межах насаленого пункту, за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися правил депутатської етики: керуватися загальнодержавними інтересами та інтересами територіальної громади чи виборців свого виборчого округу, від яких його обрано; не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях; керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності. На депутатів місцевих рад поширюються вимоги та обмеження, встановлені антикорупційним законодавством. Отже, судом встановлено, що [PERSON], будучи депутатом Кіровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, скоїла адміністративне правопорушення, пов'язане із корупцією, яке полягає у неповідомленні про наявність реального конфлікту інтересів, а також вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів (голосувала на сесії ради) та її визнано винною за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року. Постанова набрала законної сили 10 квітня 2017 року. Також з'ясовано, що відповідач [PERSON] на підставі рішення Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №704-35/VI від 17.07.2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та затвердження адреси земельної ділянки», 23 вересня 2015 року зареєстрував право власності на земельну ділянку [NUMBER] по вул. Космонатів у смт. Обухівка, Дніпровського району, Дніпропетровської області, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер [NUMBER], про що державним реєстратором Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області Хабло К.О. 23.09.2015 року внесено запис №11470950 про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно вимог ч. 1 ст. 67 Закону України «Про запобігання корупції» нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об'єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування. Орган або посадова особа надсилає до Національного агентства протягом трьох робочих днів копію прийнятого рішення про скасування або одержаного для виконання рішення суду про визнання незаконними відповідних актів або рішень. Правочин, укладений внаслідок порушення вимог цього Закону, може бути визнано недійсним. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.ст. 16, 21 ЦК України, ст. 152 Земельного кодексу України, одним із способів захисту прав є визнання незаконними рішень органів державної влади. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Оскільки рішення Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №704-35/VI від 17.07.2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та затвердження адреси земельної ділянки» прийняте внаслідок вчинення депутатом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області [PERSON] корупційного адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, у зв'язку із невиконанням останньою покладеного ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», зобов'язання щодо врегулювання конфлікту інтересів під час прийняття оспорюваного рішення, що встановлено постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року, яка набрала законної сили, тому суд прийшов до висновку, що п.1, п.1.1 та п.2 рішення Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №704-35/VI від 17.07.2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та затвердження адреси земельної ділянки» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, затвердження адреси земельної ділянки та передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON] підлягають скасуванню у судовому порядку. Окрім цього, суд прийшов до висновку, що скасування окремих пунктів спірного рішення сільської ради є підставою для визнання недійсною державної реєстрації речового права, якою підтверджується право власності, що безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого таке зареєстроване. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. При розгляді справи №6-2510цс15 Верховний Суд України у своїй постанові від 16.12.2015 року зробив правовий висновок, відповідно до якого рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних правовідносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися у порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за п.10 ч.2 ст.16 ЦК України та повинна пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства. Відповідно до положень ст. 25, ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити в них зміни та/чи скасовувати їх на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Водночас, у даному випадку Кіровська селищна рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області позбавлена повноважень самостійно скасувати вищевказані рішення у зв'язку із їх реалізацією шляхом реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Спірна земельна ділянка належить на праві власності Територіальній громаді сел. Кіровське Дніпропетровській області, а спірне рішення відносно спірної земельної ділянки було прийняте Кіровської селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області внаслідок вчинення [PERSON] корупційного правопорушення та не у спосіб, передбачений чинним законодавством, у зв'язку з чим це майно вибуло із володіння власника землі поза їх волею. А тому, порушене право власності підлягає захисту шляхом повернення спірної земельної ділянки у власність Кіровської (Обухівської) селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області земельну ділянку [NUMBER] загальною площею 0,1365 га (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована по [ADDRESS] у придатному для використання стані шляхом підписання акту прийому-передачі. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Так як позивач при поданні до суду позовної заяви про визнання незаконним та скасування рішення, повернення земельної ділянки сплатив 4800,00 грн. судового збору, що вбачається з квитанції, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.31), та при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову позивачем було сплачено 881,00 грн., що вбачається з квитанції, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.64), судом задоволено позовні вимоги Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 в повному обсязі, а тому суд приходить до висновку, що судовий збір в розмірі 5681 грн. потрібно стягнути в користь прокуратури Дніпропетровської області із відповідачів в рівних частинах, тобто по 2840,50 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved