Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Відповідач [PERSON], у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги не визнавав. Потім, у судове засідання не зявився, однак із заяви яка надійшла на адресу суду від нього вбачається, що позовні вимоги він визнає, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивача у підготовчому судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Потім, у судове засідання не зявився, від нього надійшла заява, з якої вбачається, що він на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справи у його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: оригінал свідоцтва про шлюб сторін та його копія; копії свідоцтв про народження дітей: доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]; копії паспортів сторін із відміткою про шлюб та їх РНОКПП; довідка про склад сім ї від 19.12.2017р.; інформація з веб сайту Мінфіну про прожитковий мінімум, довідка № 365 від 26.04.2018р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], який є батьком дітей, зазначивши, що подружнє життя у них не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Під час сумісного проживання сторони часто влаштовували сварки у присутності дітей, що суттєво могло вплинути на їх психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування їх світогляду, особливо щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою будь якої сімї. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, з вересня 2017 р. не проживають разом, однією сімєю. Ними неодноразово робилися спроби щодо примирення, однак, вони позитивних результатів не дали. Таким чином, вже тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні. Від шлюбу є неповнолітні діти: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], питання щодо утримання та виховання яких позивачка вирішує самостійно, відповідач матеріальної допомоги на утримання сумісних дітей не надає. Діти мешкають разом із позивачкою, яка сама доглядає та утримує їх. В даний час діти знаходяться на утриманні позивачки, якій за її словами, допомагає її батько, з яким вона проживає. Заробітної плати позивачки є недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання як неповнолітніх дітей так ї її особистого проживання. Відповідач допомогу на утримання неповнолітніх дітей не надає, хоча, як батько зобовязаний це робити, має таку матеріальну можливість, оскільки отримує доходи з неофіційних джерел, не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обовязкового утримання з його боку, отже має реальну можливість та зобовязаний надавати своїм дітям матеріальну допомогу та надавати матеріальну допомогу позивачці на її утримання, до досягнення доньки [PERSON], 30.05.2015 р. н., трьох років. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Стан здоровя та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати свою дитину. Таким чином, неповнолітні діти потребують матеріальної допомоги від відповідача, яку позивачка і просить стягнути на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], 2015 р. н., сина [PERSON], 2013 р. н., сина [PERSON], 2009 р. н., сина [PERSON], 2008 р. н., у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивачки, на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн., щомісячно, до досягнення донькою [PERSON] трьох років. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони тривалий час не проживають разом, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У наданій суду заяві позивачка просила після розірвання шлюбу з відповідачем залишити за нею шлюбне прізвище «Пісковець». На підставі вищевказаних положень законодавства суд задовольняє вимоги позивачки щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів ; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, «за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина». Згідно ч.1 ст.184 СК України, «суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі». Відповідно до ч.3 ст.184 СК України, «той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Також, згідно ч.2. ст.84 СК України, «дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років». Оскільки відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачці на утримання їх сумісних дітей не надається, а домовленість про способи, періоди надання утримання на дітей між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін, стан здоровя відповідача, який не має на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб тощо і інтереси дітей, задовольняє позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів та на її утримання в повному обсязі.

Outcome: approved