Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернулась до суду зі вказаним позовом. Зазначила, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 23.12.2008 року, їй належить 1/2 частина квартири [ADDRESS], яку вона отримала у спадок, після чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року. 1/2 частину квартири повинна була, за заповітом, успадкувати [PERSON], яка у [INFO] померла та спадок не прийняла. Вона з 07.06.2000 року зареєстрована у спірній квартирі, після смерті чоловіка проживає у квартирі одна, тому вважає, що з 24.11.2004 року добросовісно, відкрито і безперервно володіє нею, сплачує всі комунальні послуги, здійснює поточний ремонт, підтримує в належному стані, а тому набула права власності на частину квартири за набивальною давністю. [PERSON] та її представник у суді позов підтримали, просили його задовольнити. Представник Харківської міської ради проти задоволення позову заперечував, в своїх запереченнях зазначив, що позивачкою не доведено, що вона заволоділа майном добросовісно, тобто на законних підставах, не знала та не могла знати про те, що володіє чужою річчю, також відсутні докази щодо усунення [PERSON] від права на спадкування, неприйняття нею спадщини, а також відмови від її прийняття. Вислухавши сторони, перевіривши обставини справи доказами, суд вважає за необхідне [PERSON] в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Відповідачами заперечень на позов не надано. Згідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 23 грудня 2008 року державним нотаріусом четвертої Харківської державної нотаріальної контори за реєстром 1-851 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом (обов'язкова доля) після смерті чоловіка [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] Згідно до свідоцтва, на 1/2 частину квартири ще не видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON]. (а.с. 4) За даними четвертої Харківської державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] померлого [INFO] р., заведена спадкова справа № 1394/200р. З заявою про прийняття спадщини за законом звернулася дружина спадкодавця [PERSON] (заява № 1924/2004 від 17.12.2004 р.) З заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася [PERSON], якій рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.08.2005 р. продовжено строк для прийняття спадщини (заява № 2624/2005 р. від 01.12.2005 р.) На підставі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Стаття 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлює шестимісячний строк. Згідно даних відділу Державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] померла [INFO] року. Отже з часу подання заяві про прийняття спадщини, спадкове майно стало належати [PERSON] і вона мала право ним користуватися та управляти. Позивач у справі не доводив обставини своєї необізнаності з приводу належності [PERSON] права на 1/2 частину спірної квартири. Спірною, є однокімнатна квартира [ADDRESS], житловою площею 18,9 кв.м., загальною площею 30,5 кв.м. Таким чином, позивачка будучи зареєстрованою у спірній квартирі на час смерті [PERSON] отримавши у спадок 1/2 частини квартири, відкрито володіла 1/2 частиною, яка їй не належала. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Разом з тим, в розумінні ЦК України добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, а в даному випадку [PERSON] була обізнана про право [PERSON] на спадщину, як спадкоємиці і таке володіння квартирою не є добросовісним. З огляду на наведене суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON]

Outcome: dismissed