Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

В жовтні 2013 року позивач звернулась до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції у місті Києві про визнання спадкоємцем четвертої черги посилаючись на те, що з вересня 2002 року по [INFO] вона проживала однією сім'єю з [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на квартиру та інше майно. Оскільки, на час відкриття спадщини вона проживала разом зі спадкодавцем та заяву про відмову від спадщини вона не подавала, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Звернувшись в червні 2013 року до державного нотаріуса Другої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, в зв'язку з тим, що відсутні докази родинних та інших відносин зі спадкодавцем. Тому просить суд визнати її спадкоємцем четвертої черги після померлого [INFO] [PERSON]; визнати її такою, що вчасно прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги після померлого [INFO] [PERSON]; визнати [PERSON] такою, що вчасно прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивачем не надано доказів того, що проживала однією сім'єю зі [PERSON], в зв'язку з чим відсутні підстави для визнання її спадкоємицею четвертої черги. Тому просив суд відмовити в задоволенні позову. Третя особа в судове засідання не з'явилась, надійшов лист про розгляд справи у відсутність представника. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6). Наполягаючи на задоволенні позову позивач пояснила, що з вересня 2002 року до 13 січня 2011 року вона проживала однією сім'єю з [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Вони були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, а саме приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї, мали взаємні права та обов'язки, але до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу не звертались. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Довідкою ЖРЕО №409 від 17.08.2012 року підтверджується, що [PERSON] дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] з 2002 року і по день смерті колишнього власника квартири [PERSON] (а.с.5). Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що знає позивача більше десяти років, так як вони є сусідами, вона проживає в квартирі [NUMBER]. Покійний [PERSON] проживав в квартирі [NUMBER] з 1963 року, спочатку з батьками, а потім сам. Позивач доглядала за померлим, була його дружиною, але свідок не знає чи шлюб у них був зареєстрований. Покійний [PERSON] ніколи до цього не був у зареєстрованому шлюбі. Вона постійно бачила позивача разом з [PERSON] Знає, що в них був спільний бюджет і вони вели спільне господарство. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона подруга позивача вже близько десяти років. Позивач проживала з покійним вісім - вісім з половиною років. Вони вели спільне господарство, купували разом їжу, сплачували за комунальні послуги. Знає, що позивач після смерті [PERSON] займалась його похованням. Двічі на тиждень заходила до них в гості. [PERSON] ніколи не згадував про родичів, тому вона їх не знає. Про дітей теж ніколи не говорив, що вони є. [PERSON], який був допитаний в судовому засіданні в якості свідка пояснив, що знає позивача як сусідку 10 - 12 років. Він же проживає в квартирі [NUMBER] з 1980 року. Знає, що [PERSON] проживав з [PERSON] однією сім'єю як чоловік та дружина. До [PERSON] він не бачив, щоб [PERSON] з кимось проживав. Позивач водила покійного в лікарню та в парк, а також вона займалась його похованням. Знає, що в [PERSON] інших родичів не було. Відповіддю на запит суду з відділу реєстрації смерті у місті Києві від 24.01.2014 року № 156/01-22-2 (а.с.66) підтверджується, що реєстрація смерті [PERSON], [INFO], проведена у відділі про що складено актовий запис про смерть № 1074 від 17.01.2011 року. Заявником при реєстрації була [PERSON], якій і було видано свідоцтво про смерть. З копії довідки від 20.12.2013 року № 2101 зав. патологоанатомічного відділення ЦРЛ (а.с.48) вбачається, що тіло померлого [PERSON] було видано після проведення розтину [PERSON] 15.01.2011 року для поховання. Копією накладної № 348 від 14.01.2011 року (а.с.47) підтверджується, що [PERSON] було придбано всі необхідні речі для поховання [PERSON] Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в правах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п. 5 ст. 273 ЦПК України /в редакції 1963р./ може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944р. і тривали до смерті /пропажі безвісти на фронті/ одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах РАГС. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають. Цивільний процесуальний кодекс в редакції 2004 р., п. 5 ст. 256 якого передбачено розгляд судом справ про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, вступив в законну силу лише з 01.09.2004 р. Отже, суд вважає встановленим факт, що [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON] з 2004 року по [INFO], тобто по день смерті. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] Відповіддю на запит суду з Другої Київської державної нотаріальної контори (а.с.29) підтверджується, що після померлого [INFO] [PERSON] спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались. Пунктами 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється позачергово. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обв'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини (п.5.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Позивач є спадкоємцем майна померлого [PERSON] четвертої черги (особою, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах протягом шести років), ані позивач, ані померлий не були в цей час в іншому зареєстрованому шлюбі, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні з пояснень позивача та свідків. Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи той факт, що [PERSON] проживала з [PERSON] однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини, а тому є спадкоємцем четвертої черги за законом, вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, вона не заявила про відмову від спадщини. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved