Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

В грудні 2020 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом та зазначила про те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.04.2020 року було розірвано. В подальшому між позивачем та відповідачем було укладено договір про поділ спільного майна подружжя, який був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Погребняком Г.В. Окрім майна, вказаного у вищевказаному договорі нотаріусом більше іншого майна подружжя не було встановлено. Про наявність іншого майна також не знала і позивач, однак як було встановлено судом по справі №754/15302/19 на виконання ухвали суду АТ «Укрексімбанк» було надано інформацію про те, що на ім`я відповідача було відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] від 25.03.2019 року на суму 25000,00 дол. США, який було закрито ним 28.05.2019 року. Оскільки відповідач використав спільні кошти подружжя всупереч вимогам ст. 65 СК України та умисно приховав наявність коштів на депозитному рахунку з метою уникнення поділу та розпорядився ними на свій власний розсуд не в інтересах родити, позивач, як колишня дружина має право на компенсацію вартості своєї частки та вважає за необхідне визнати кошти на депозитному рахунку № [NUMBER] від 25.06.2019 року на суму 25000,00 дол. США спільною сумісною власністю та отримати компенсацію своєї частки у розмірі 12500,00 дол. США. Ухвалою судді 07.12.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.02.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, з підстав, наведених у відзиві на позов, просив суд залишити позов без задоволення, у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, з 03.10.2009 року, який було розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27.04.2020 року по цивільній справі № 754/7867/19, яке набрало законної сили. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 20 березня 2020 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір про поділ спільного майна подружжя, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. та зареєстровано в реєстрі за реєстровим номером 403. Відповідно до умов укладеного договору про поділ спільного майна подружжя нотаріусом було встановлено наявність наступного спільного майна подружжя, яке було набуте нами у шлюбі, а саме: - квартира в [ADDRESS] загальною площею 86,4 кв.м., яка оформлена за договором купівлі-продажу від 24.10.2018 року на [PERSON] , вартістю за результатами звіту про оцінку майна - 3234718,00 грн.; - квартира в [ADDRESS] - загальною площею 47,4 кв.м, за договором купівлі-продажу від 23.02.2012 року, яка оформлена на [PERSON] вартістю за результатами звіту про оцінку майна - 995687,00 грн.; - земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:62:101:0066 розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення Київської міської ради від 08.10.2009 року №475/2544 площею 0,0784 га.; - автомобіль «Мазда 2», 2015 року д.н.з. [NUMBER] , оформлений на ім`я [PERSON] від 02.04.2016 року вартістю за результатами оцінки - 307750,00 грн.; - автомобіль «КІА Спортейдж», 2014 року, д.н.з. [NUMBER] , оформлена на ім`я [PERSON] вартістю за результатами оцінки - 452950,00 грн. Відповідно до усної домовленості за результатами поділу в особисту приватну власність позивачу перейшла квартира в [ADDRESS] загальною площею 86,4 кв.м. та автомобіль «Мазда 2», 2015 року д.н.з. [NUMBER] . У власності відповідача залишилось відповідно наступне майно: квартира в [ADDRESS] , земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:62:101:0066 розташована за адресою: [ADDRESS] та автомобіль «КІА Спортейдж», 2014 року, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до п. 7 вказаного договору сторони засвідчили, що на момент його підписання, іншого спільного майна, крім майна, визначеного п. 2 цього договору, що є його предметом, немає та не існує. Відповідно до копії договору дарування від 20.03.2020 року вбачається, що [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно копії листа АТ «Державний експертно-імпортний банк України» від 26.04.2020 року, який надійшов на виконання ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 17.03.2020 року в межах цивільної справи №754/15302/19 вбачається, що в Банку відкриті наступні карткові рахунки: [NUMBER] в євро від 09.11.2006 року та [NUMBER] в дол. США від 14.03.2006 року. Депозитний рахунок № [NUMBER] було відкрито 25.03.2019 року на суму 25000,00 дол. США, який було закрито 28.05.2019 року. В судовому засіданні представник відповідача вказував на те, що позивачу було відомо про те, що кошти були зняті відповідачем з депозитного рахунку та частина коштів було витрачена на ремонт, який було зроблено в квартирі [ADDRESS] , яка відповідно до договору про поділ майна подружжя наразі є власністю позивача. Оскільки всієї суми не вистачало, то відповідач вимушений був брати кошти у розмірі 10000,00 дол. США в борг у своєї матері [PERSON] . В судовому засіданні допитаний у якості свідка [PERSON] вказував на те, що закінчував ремонт в квартирі до 1 вересня 2018 року. З вересня сторони по справі вже не жили разом. Відповідач на час закінчення ремонту не надавав фінансової допомоги позивачу. Коли сторони по справі розлучилися не відомо. З відповідачем не бачився з вересня 2018 року. Частково було відомо про поділ майна між сторонами по справі. Також відомо, що є рішення суду про стягнення з відповідача аліментів, але він їх не платить. Ремонт в квартирі виконував безкоштовно. Проводив установку дверей, плінтусів та меблів. Ремонт квартири, що знаходиться на [ADDRESS] закінчився у вересні 2018 року. Допитана судом у якості свідка [PERSON] суду показала, що давала сину 10000,00 дол. США на ремонт квартири, а в травні 2019 року він їх повернув. Син та невістка розлучились в 2020 році. До 2020 року жили разом у квартирі з дітьми. Пенсія свідка складає 2400,00 грн. 10000,00 дол. США є сума яку свідок збирала з чоловіком протягом життя. Вказані кошти були отримані від зайняття бізнесом. Син просив надати йому кошти в борг на ремонт квартири на [ADDRESS] . Син проживав то у [PERSON] то у свідка з 2018 року по 05.04.2019 року. Припинили спільно проживати з 05.04.2019 року, але син відвідував дітей. Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об`єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов`язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Отже, при розгляді даної цивільної справи судом встановлено, що сторони по справі укладаючи договір про поділ спільного майна подружжя, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. та зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером 403 від 20 березня 2020 року засвідчили, що на момент його підписання, іншого спільного майна, крім майна, визначеного п. 2 цього договору, що є його предметом, немає та не існує. Станом на момент розгляду справи вказаний договір сторонами не оспорювався та є дійсний, що не може свідчити про те, що позивач не знала про існування депозитного рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , який було відкрито в період перебування у шлюбі 25.03.2019 року на суму 25000,00 дол. США та який було закрито під час перебування сторін у шлюбі 28.05.2019 року. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача понесені останньою судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed