Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Відповідач [PERSON] про розгляд справи був повідомлений в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, яка передбачає, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. У судові засідання, які призначалися відповідач, будучи належним чином сповіщений, не явився, про причину неявки суд не сповістив. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії технічних паспортів на житловий будинок по вул. Інтернаціональна, 42 в м. Рені; копія договору дарування від 06.04.2001 р.; копія договору про надання послуг з газопостачання; копії договорів та квитанцій сплати послуг. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що протягом 10 років він безперервно та відкрито користується житловим будинком з надвірними спорудами розташований по вул. Інтернаціональна, 42 в м. Рені, власником якого є відповідач [PERSON], на підставі договору дарування від 06.04.2001 р., зареєстрованого у реєстрі за № 689. [PERSON] зазначив, що більше 10 років тому, відповідач, який є рідним дядьком позивача передав йому у володінні та користуванні вказаний житловий будинок та виїхав з міста. Позивач заселився на житлоплощу вищевказаного домоволодіння, з того часу мешкає там, здійснює господарську діяльність, утримує вищевказаний будинок, сплачує комунальні послуги, проводив газопостачання тощо, що підверджується відповідними договорами та квитанціями. Таким чином, позивач вільно, відкрито і безперешкодно користується спірним житловим будинком, зберігає його у належному стані, а також несе витрати, повязані з його утриманням. Відповідач, або інші правонаступники власника вказаного житлового будинку жодного разу не витребували у позивача майно, вимог щодо повернення нерухомого майна не висували, не заперечували проти ремонтів, проведення опалення, не сплачували комунальні платежі тощо. Всі договори про надання послуг з газопостачання, водопостачання, вивезення твердих побутових відходів та електропостачання укладено з позивачем. Отже, вже більше 10 років та по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє житловим будинком з надвірними спорудами по вул. Інтернаціональна, 42 в м. Рені, стежить за його технічним станом, несе витрати, повязані з його утриманням та ін. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на вказаний житловий будинок, оскільки більше 10 років володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на домоволодіння, провів капітальний та поточний ремонти, газопостачання як фактичний власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на вказаний житловий будинок. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як виходить з доводів позивача, протягом 10 років він безперервно та відкрито користується житловим будинком з надвірними спорудами розташований по вул. Інтернаціональна, 42 в м. Рені, власником якого є відповідач [PERSON], який є рідним дядьком позивача, який понад 10 років тому передав йому у володінні та користуванні вказаний житловий будинок та виїхав з міста. Позивач заселився на житлоплощу вищевказаного домоволодіння, з того часу мешкає там, здійснює господарську діяльність, утримує вищевказаний будинок, сплачує комунальні послуги, проводив газопостачання тощо, що підверджується відповідними договорами та квитанціями. Отже, вже понад 10 років та по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє житловим будинком з надвірними спорудами по вул. Інтернаціональна, 42 в м. Рені, стежить за його технічним станом, несе витрати, повязані з його утриманням та ін. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем вищевказаним житловим будиноком є добросовісним (тобто позивач вважав, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута угода про передачу у володіння та користування зазначеного майна та понад 10 років позивач фактично відкрито та безперервно володіє та користується зазначеним майном), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачував комунальні платежі, несе витрати у звязку із утриманням житлового будинку та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок № 42 по вул. Інтернаціональна в м. Рені, цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого останній набув право власності на нього за набувальною давністю. Оскільки за останнім відомим місцем проживання відповідач [PERSON] не значиться зареєстрованим, згідно відповіді Ренійського РС ГУДМС, а фактичне місцезнаходження відповідача, суду не відоме, останній будучи належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, оголошенням у пресі, у призначені судові засідання не з`явився, заперечень, клопотань, інших заяв не надав. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на вищевказаний житловий будинок.

Outcome: approved