Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Відповідач [PERSON] про розгляд справи був повідомлений в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, яка передбачає, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. У судові засідання, які призначалися відповідач, будучи належним чином сповіщений, не явився, про причину неявки суд не сповістив. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 червня 1996 р., реєстр № 2426; копія рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 374 від 18.09.1992 р.; витяг з будинкової книги; копії квитанцій про сплату комунальних платежів; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що з 2004 р. вона проживає у [INFO], власником якої є відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 червня 1996 р., реєстр № 2426. У 2004р. [PERSON], як власник, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, подарував позивачці [PERSON] вищевказану квартиру, передавши у володіння та користування фактично належну йому нерухомість. Тоді ж позивачка заселилася на житлоплощу вищевказаної квартири, з того часу мешкає в неї, здійснює господарську діяльність, утримує її, сплачує витрати за комунальні послуги, що підверджується відповідними квитанціями. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача, як власника квартири, з проханням переоформити її відповідним чином та кожен раз відповідач запевняв позивачку, що документи виготовляються, проте по теперішній час нічого не здійснив. Лише у липні 2015 р. за замовленням позивачки був виготовлений технічний паспорт на вказану квартиру. Відповідач у квартирі не проживає, його місцезнаходження не відоме. Отже, з 2004р. по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє квартирою № 86 у будинку № 15 по вул. Пролетарська в м. Рені., стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, проводила поточний, капітальний ремонти та ін. З 2004 р. відповідач, як власник вищевказанї квартири, інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача майно, вимог щодо повернення квартири не висували, відповідач у квартирі не проживає, його місцезнаходження не відоме. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має всі підстави для визнання за нею право власності на квартиру [ADDRESS], оскільки з 2004р. вона відкрито володіє та безперервно користується нею, слідкує за її технічним станом, провела поточні ремонти, несе витрати у звязку із її утриманням, як фактичний власник нерухомості, що підверджується відповідними квитанціями про сплату комунальних платежів, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на вищевказану квартиру. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як виходить з матеріалів справи та наданих доказів, у 2004р. відповідач [PERSON], як власник, не маючи на той час правовстановлюючих документів, подарував [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS], передавши у володіння та користування фактично належну йому нерухомість. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли у зв`язку з відсутністю у відповідача, як власника квартири, правовстановлюючих документів на квартиру на той момент. Тоді ж позивачка заселилася на житлоплощу вищевказаної квартири, з того часу мешкає в неї, здійснює господарську діяльність, утримує її, сплачує витрати за комунальні послуги, що підверджується відповідними квитанціями. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача, як власника квартири, з проханням переоформити її відповідним чином та кожен раз відповідач запевняв позивачку, що документи виготовляються, проте по теперішній час нічого не здійснив. Лише у липні 2015 р. за замовленням позивачки був виготовлений технічний паспорт на вказану квартиру. Відповідач у квартирі не проживає, його місцезнаходження не відоме. Таким чином, з 2004р. по теперішній час позивачка безперервно, відкрито володіє вищевказаною квартирою, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивачем будинком, відповідач, як власник зазначеного будинку, інші правонаступники власника, не предявляли до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, не брали участі у утриманні квартири та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач, будучи належним чином сповіщений, у судові засідання не явився, про причини неявки суд не сповістив, заперечень, клопотань, інших заяв не надав. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою вказаною квартирою є добросовісним (тобто позивач вважає, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була досягнута домовленість про її передачу у володіння та користування нею), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачує комунальні платежі за утримання квартири, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що квартиру № 86 у житловому будинку № 15 по вул. Пролетарська в м. Рені цілком з законних підстав була передана у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого остання набула право власності на неї за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на вищевказану квартиру.

Outcome: approved