Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення, третя особа [PERSON] . Позов мотивовано тим, що позивач та третя особа є власниками кімнати [ADDRESS] , відповідач є колишнім чоловіком позивача, шлюб між ними розірвано в 2015 році, проте відповідач добровільно відмовляється виселятись із вказаної кімнати, участі у витратах на утримання кімнати не приймає, зловживає алкогольними напоями, б`є посуд, ламає речі, відшкодовувати завдану шкоду відмовляється, чим робить життя позивача та третьої особи нестерпним. Посилаючись на вказані обставини, позивач вказує, що позбавлена можливості повноцінно користуватись належним їй майном, просить виселити його з вказаної кімнати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Третя особа в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позові, просила його задовольнити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що він перебуває в особистих стосунках з третьою особою, часто залишається на ніч, сторони по справі фактично займають дві кімнати, в одній із яких проживає третя особа, в іншійвимушено проживає позивач з відповідачем, відповідач зловживає алкогольними напоями, на зауваження реагує бурхливо, кидається речами. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що є сестрою позивача, регулярно буває у неї, неодноразово бачила відповідача у стані алкогольного сп`яніння. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суду не повідомив, у зв`язку із чим суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд доходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач та третя особа є співвласниками в рівних частках кімнати [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 07 грудня 2011 року (а.с. 5), право власності позивача та третьої особи зареєстровано, що підтверджується копією відповідного витягу про державну реєстрацію прав від 02.03.2012 року (а.с. 6). Вказаний об`єкт нерухомості складається з двох житлових кімнат площею 10,4 та 8,0 кв. м., двох коридорів та санвузла, що підтверджується копією технічного паспорту (а.с. 39-42). У вказаному об`єкті нерухомості зареєстровані сторони по справі та третя особа, що підтверджується копією відомостей про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні від 26.03.2020 р. (а.с. 38). Також судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.03.2007 року по 14.06.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8), копією рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04.06.2015року по справі № 521/5674/15-ц (а.с. 9). Відповідач вселився у вказану кімнату як чоловік позивача, продовжує проживати в ній після розірвання шлюбу, з показань свідків [PERSON] , [PERSON] вбачається, що відповідач створює побутові конфлікти на ґрунті вживання алкогольних напоїв, пошкоджує належне позивачу майно, в добровільному порядку житло не звільняє. Конституцією України\~передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК Української РСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які\~\~мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 391 ЦК України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Таким чином, право користування житловим приміщенням, що виникло у відповідача, є похідним від права власності позивача, не є абсолютним, може бути припинено у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Водночас, відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 406 ЦК України, \~сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Враховуючи, що сімейні стосунки між сторонами припинені в 2015 році, доказів докладання відповідачем розумних зусиль для пошуку самостійного житла, поведінка відповідача є вочевидь такою, що унеможливлює спільне проживання сторін по справі з дотриманням прав позивача на мирне володіння належним їй майном та порушує право позивача на повагу до приватного життя, вимушене спільне проживання сторін по справі після розірвання шлюбу в одній кімнаті не відповідає інтересам позивача, з урахуванням принципу необхідності дотримання балансу інтересів сторін по справі, суд доходить висновку про необхідність захисту права власності позивача в обраний нею спосіб, а саме шляхом виселення відповідача з належної позивачу кімнати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved