Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Відділу ДВС Голосіївського районного управління юстиції м. Києва, треті особи: [PERSON] та [PERSON] про звільнення нерухомого майна з-під арешту. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 26.05.2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є АТ «ОТП Банк», був укладений Кредитний договір № МL-008/399/2006 та 01 серпня 2008 року між тими ж сторонами було укладено Кредитний договір № МL-015/115/2008. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № МL-008/399/2006 та Кредитним договором № МL-015/115/2008, між Позичальником та Банком були укладені два договори іпотеки, зокрема: №PМL- 008/399/2006, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко І.І. 26 травня 2006 року, відповідно до якого Позичальником було передано в іпотеку нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та №PМL- 015/115/2008, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко І.І. 01 серпня 2008 року, відповідно до якого Позичальником було передано в іпотеку нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На зустрічі з [PERSON], яка відбулась в приміщенні Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», представнику останнього [PERSON] повідомила, що в провадженні Відділу ДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві знаходяться виконавчі провадження щодо виконання рішень судів про стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь [PERSON]. У зазначених провадженнях державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві були винесені постанови про арешт всього майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, в тому числі і на нерухоме майно, що є предметом іпотеки на підставі Договору іпотеки №PМL- 008/399/2006 та Договору іпотеки №PМL- 015/115/2008. Позивач вважає, що арешт та заборона на відчуження майна, що перебуває у нього в іпотеці порушують його право на звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за Кредитними договорами № 1,2. З огляду на наведене та посилаючись на норми закону, позивач просив суд: звільнити з-під арешту, накладеного 24.06.2011 року постановою, б/н, відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ у м. Києві, з метою забезпечення виконання рішення суду по в/п 997/4, нерухоме майно, а саме, квартиру [ADDRESS]; звільнити з-під арешту, накладеного 24.06.2011 року постановою, б/н, відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ у м. Києві, з метою забезпечення виконання рішення суду по в/п 997/4, нерухоме майно, а саме, квартиру [ADDRESS]; звільнити з-під арешту, накладеного 24.06.2011 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, б/н, відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ у м. Києві, з метою забезпечення виконання рішення суду по в/п 446/4, нерухоме майно, а саме, квартиру [ADDRESS]; звільнити з-під арешту, накладеного 24.06.2011 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, б/н, відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ у м. Києві, з метою забезпечення виконання рішення суду по в/п 446/4, нерухоме майно, а саме, квартиру [ADDRESS]. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та з викладених у позовній заяві обставин і підстав просили позов задовольнити /а.с. / Представник відповідача Відділу ДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, завчасно наділсав заяву про розгляд справи за його відсутності та надав матеріали виконавчого провадження. Третя особа [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та не заперечували проти їх задоволення. Представник третьої особи [PERSON] категорично не погодився із заявленим позовом, стверджуючи про наявність у [PERSON] грошових зобов'язань так само і перед [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянувши надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, проте останні, відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, скористались на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору. Положенням ч.1 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 26.05.2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», був укладений Кредитний договір № МL-008/399/2006. В забезпечення виконання зобов`язань по даному кредитному договору, укладено договір іпотеки №PМL- 008/399/2006, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко І.І. 26 травня 2006 року, відповідно до якого іпотекодавцем було передано в іпотеку нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 01.08.2008 року між [PERSON] та Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», був укладений Кредитний договір № МL-015/115/2008. В забезпечення виконання зобов`язань по даному кредитному договору, укладено договір іпотеки №PМL- 015/115/2008, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко І.І. 01 серпня 2008 року, відповідно до якого іпотекодавцем було передано в іпотеку нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У рамках виконавчих проваджень 24.06.2011 року державним виконавцем відділу ДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві була винесена постанова про арешт всього майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. Вказаними постановами державного виконавця накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] Відповідно до п.2, ч. 1, ст. 1 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». У відповідності до положень ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Дана позиція також викладена в ст.. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Частиною 1 ст.54 цього Закону встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. За нормами ч.3 ст.54 Закону, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернене у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателя. В своїх вимогах позивач зазначає, що кредитні правовідносини з третьою особою [PERSON] не припинені. За правилами, запровадженими ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, на позичальника покладається обов'язок повертати кредит та сплачувати проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Частина 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які є не заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставного майна. Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1996 року (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з акту опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису (звільнення з-під арешту), розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Пунктом 2.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5 передбачено внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна на підставі заяв про реєстрацію (вилучення) обтяження об'єкта нерухомого майна, що подаються, зокрема, судами (крім третейський судів) і слідчими органами у зв'язку з накладенням ними арешту на об'єкти нерухомого майна (звільнення з-під арешту). На цей час зобов'язання за кредитними договорами Позичальником не виконуються, кредит не погашено. Позивач за погодженням з Позичальником має намір скористатись своїм правом на реалізацію предметів іпотеки у позасудовому порядку. Проте, внаслідок арештів Державної виконавчої служби Позивач позбавлений можливості реалізувати своє право іпотекодержателя відносно продажу іпотечного майна з метою погашення заборгованості за кредитними договорами. Розділом 5 Закону України «Про іпотеку» передбачено виключний перелік способів задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Таким чином, в силу укладених між позивачем та третьою особою [PERSON] договорів іпотеки та зареєстрованого на підставі цих договорів обтяження, позивач має пріоритетне право звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі і в позасудовому порядку, перед іншими кредиторами позичальника, так як норми цивільного законодавства та законодавства щодо предмету іпотеки мають приюдиційну правову норму та позицію, перед виконавчим правом державного службовця. Задоволення вказаних позовних вимог жодним чином не порушить права та законні інтереси як відповідача так і третіх осіб, так як з-під арешту буде знято лише нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, а не все майно, яке належить [PERSON] на праві власності. З урахуванням наведеного, на підставі ст..ст. 10,11,60,61,88,114,212-215,218 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved