Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу в попередньому судовому засіданні за її відсутності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.09.2003р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами розташований по вул. Ягідна, 4 в м. Рені Одеської області, оформленого на імя [PERSON]; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1481611 від 15.09.2003р.; копія договору купівлі - продажу від 01.12.2003р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.09.2003р. відповідачці [PERSON] на праві власності належав житловий будинок, розташований по вул. Ягідна, 4 в м. Рені Одеської області. 01.12.2003 р. між позивачем та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належного відповідачці житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Ягідна, 4 в м. Рені Одеської області, за 4000 тис. дол. США. 01.12.2003 р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. З того моменту позивач став мешкати та господарювати у житлі, вважаючи себе власником цього житлового будинку. Отже, з 2003 року по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє житловим будинком розташований по вул. Ягідна, 4 в м. Рені Одеської області, стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на обєкт нерухомості, оскільки з 2003 р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на вищевказаний житловий. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Крім того, як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачкою була досягнута домовленість про купівлю продаж нерухомості, згідно якої відповідачка [PERSON] продала, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Ягідна, 4 в м. Рені Одеської області, за 4000 тис. дол. США. В нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 2003р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє житловим будинком, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею. За весь час володіння позивачем житловим будинком, відповідачка, як зареєстрований власник, не предявляла до позивача жодних вимог про витребування вищевказаного нерухомого майна, не брала участі у його утриманні та не несла витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON] не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком є добросовісним (тобто позивач вважав, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично у письмовому вигляді досягнута домовленість про продаж нерухомості), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачував комунальні платежі за утримання житлового будинку, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок цілком з законних підстав був переданий у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого останній набув право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на житловий будинок. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved