Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу в попередньому судовому засіданні у їх відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на квартиру № 24 у житловому будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області; копія свідоцтва про право власності на житло № 80 від 11.03.1994р.; копія типового договору найму житла від 01.06.1999р.; копія домової книги; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 20.08.2013 р.; копія памятки на квартиру № 24 житлового будинку № 46 по вул. Ізмаїльська в м. Рені; копії квитанцій сплати послуг ЖКГ виписаних на їм я позивача; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що йому та відповідачам у справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 80 від 11.03.1994 р. належить квартира [ADDRESS], у рівних частинах кожному з них. Батько позивача, [PERSON], який постійно проживав у зазначеній квартирі, у 2002 р. віддав позивачу ключі від квартири, запропонував переїхати до неї із сімєю та пообіцяв оформити належним чином правочин. Тоді ж позивач заселився на житлоплощу вищевказаної квартири, з того часу мешкає там разом із сімєю. У 2013 р. [PERSON] помер, так і не переоформивши документи на позивача. Отже, з 2002р. по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє квартирою № 24 в будинку № 46 розташованому по вул. Ізмаїльській в м. Рені Одеської області, стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, провів газове опалення, проводив поточний, капітальний ремонти та ін. З 2002 р. відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] жодного разу не витребували у позивача майно, вимог щодо повернення квартири не висували, після смерті [PERSON] ніхто з відповідачів на квартиру не претендує. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на квартиру [ADDRESS], оскільки з 2002р. володіє та безперервно користується нею, слідкує за її технічним станом, несе витрати у звязку із її утриманням, зберігає у себе всю документацію на квартиру, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на вищевказану квартиру. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як виходить з доводів позивача, у 2002р. між ним та його батьком, [PERSON] фактично була досягнута домовленість про передачу у володіння та користування квартири № 24 у будинку № 46 розташованому по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли за незалежними від позивача причинами. Таким чином, з 2002р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє квартирою, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивачем квартирою, відповідачі, як фактичні співвласники зазначеної квартири, не предявляли до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, не брали участі у її утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON], [PERSON], [PERSON] не заперечували щодо фактів, вказаних у позові, визнали позовні вимоги в повному обсязі, про що надали відповідні заяви. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем квартирою є добросовісним (тобто позивач вважав, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про передачу у володіння та користування), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачував комунальні платежі за утримання квартири, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що квартиру № 24 у будинку № 46 розташованому по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого останній набув право власності на неї за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на вищевказану квартиру.

Outcome: approved