Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

В грудні 2020 року до суду звернулась позивачка [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за борговою розпискою у розмірі 9 986,59 грн., 3% річних 320,62 гривень, інфляційних витрат 489,11 гривень та заподіяної моральної шкоди. Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що 15 червня 2018 року [PERSON] під розписку позичила у неї 12 000,00 гривень та зобов`язалась погашати заборгованість кожен місяць по 1000,00 гривень на протязі одного року. Проте позичені гроші в обговорений строк, [PERSON] не повернула, тим самим порушила взяте на себе зобов`язання і на сьогоднішній день ухиляється від їх повернення, на її звернення не реагує. Через порушення зобов`язання вказує, що відповідачка зобов`язана сплатити їй 3% річних та інфляційні втрати. Крім цього вважає, що своїми діями відповідачка заподіяла їй моральну шкоду, оскільки внаслідок неповернення [PERSON] коштів, вона зазнала переживання, страждання, вона постійно перебувала у нервовій та психологічній напрузі, що створювало для неї життєвий дискомфорт та психічне навантаження. 27.01.2021 року ухвалою суду по справі було відкрите виконавче провадження та призначене підготовче судове засідання. 06.07.2021 року ухвалою суду підготовче судове засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, надала до матеріалів цивільної справи, оригінал розписки. Відповідачка у судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивачка проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 280 та відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: 15.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] була складена розписка, відповідно до якої [PERSON] взяла борг у позивачки 12 000,00 гривень та зобов`язалась повертати борг кожен місяць у розмірі 1 000,00 гривень (а.с. 50). Однак, у визначений у розписці строк, позичальниця кошти не повернула, що підтверджується наявністю у позикодавця оригіналу письмової розписки про передачу коштів у борг. У зв`язку з чим 19.09.2020 року позивачкою [PERSON] була складена заява претензія та направлена відповідачці рекомендованим повідомленням (а.с. 15,16). Крім того позивачка зверталась із зверненням до Дніпровського відділення поліції м. Кам`янське, що вбачається з довідок за матеріалами справи ЖЄО № 12848, ЄО № 13197 по факту не повернення відповідачкою [PERSON] грошових коштів (а.с. 19,20). Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Підтвердження виконання зобов`язання визначено у ст.545 ЦК України. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі (ч.1 ст.545 ЦК України). Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає (ч.2 ст.545 ЦК України). Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (ч.3 ст.545 ЦК України). У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (ч.4 ст.545 ЦК України). Як встановлено у справі, боргова розписка на даний час знаходиться у позивачки. Належних, достовірних та допустимих доказів того, що відповідачка повернула позивачці позичені кошти, матеріали справи не містять і в судовому засіданні їх не надано. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин та відповідних норм закону суд приходить до висновку про вимоги позивачки про стягнення залишку боргу у розмірі 9 986,59 гривень позики є обґрунтованою та підставною. Згідно із ч.1, 4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями ст.611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно з розрахунками позивачки три проценти річних та інфляційні втрати нею нараховані у розмірі 320,62 грн. за період з 14 листопада 2019 року по 08 грудня 2020 року та сума інфляції у розмірі 489,11 грн. за період з 01 січня 2020 року по 08 грудня 2020 року Щодо обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 5 000,00 гривень, то посилання позивачки на ч.1 ст.1167 ЦК України є безпідставними, оскільки дана норма регулює деліктні (недоговірні) зобов`язання. За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування моральної шкоди. Укладеним між сторонами договором позики не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі неналежного виконання умов договору відповідачем. У зв`язку із цим відсутні підстави для задоволення позову як в частині стягнення відшкодування моральної шкоди. Таким чином, судом встановлено підстави для часткового задоволення позову, а саме стягнення з відповідачки суми позики в розмірі 9 998,59 гривень, 3 % річних в сумі 320,62 гривень та інфляційних витрат в сумі 489,11 гривень. Суд вважає, що судові витрати підлягають стягненню з відповідачки, а також понесені витрати позивачкою у розмірі 90,00 гривень за ксерокопіювання позову.

Outcome: partial