Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

в грудні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В обгрунтування позову зазначила, що з січня 2011 року по травень 2018 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають доньку [PERSON] , [INFO] . Після припинення спільного проживання, донька залишилась мешкати разом з нею за адресою - [ADDRESS] . В даній квартирі створені умови для комфортного проживання дитини. Останнім часом відповідач став висловлювати бажання, щоб донька проживала разом з ним, хоча відповідач створив нову сім`ю. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.11.2019 року встановлено графік спілкування відповідача з донькою, а саме у вихідні дні батька: серед тижня з 14 години до 19 години, кожну суботу та неділю місяця з 10 години до 20 години за місцем проживання малолітньої [PERSON] , у громадських місцях, дитячих майданчиках, парках та скверах, закладах культури та освіти, торгово - розважальних центрах, міст, селищ та сіл України у присутності матері доньки [PERSON] .. Також встановлено [PERSON] час спілкування з малолітньою донькою в період державних свят та канікулярних днів в навчальному закладі з 10 години до 20 години за домовленістю з матір`ю дитини, за місцем проживання малолітньої, у громадських місцях, дитячих майданчиках, парках та скверах, закладах культури та освіти, торгово - розважальних центрах, міст, селищ та сіл України у присутності матері доньки. Позивач зазначає, що рішенням суду встановлено перебування відповідача з донькою майже повсякчас, адреса відповідача їй не відома, тому як наслідок існує реальна загроза фактичного викрадення дитини, тому в інтересах дитини, позивач просить визначити місце проживання доньки за її адресою проживання. Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в подальшому подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, зазначив, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю і жодного спору з цього приводу не має, справу просив розглянути у його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, висновок виконкому підтримує. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в фактичних шлюбних відносинах з січня 2011 року по травень 2018 року, від яких мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , матір`ю дитини є [PERSON] , батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] є співвласником квартири за адресою [ADDRESS] та зареєстрована за цією ж адресою разом з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується актом від 16.12.2019 року посвідченого головою правління ОСББ «Адамант», за адресою [ADDRESS] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.11.2019 року встановлено графік спілкування відповідача [PERSON] з донькою [PERSON] , а саме у вихідні дні батька: серед тижня з 14 години до 19 години, кожну суботу та неділю місяця з 10 години до 20 години за місцем проживання малолітньої [PERSON] , у громадських місцях, дитячих майданчиках, парках та скверах, закладах культури та освіти, торгово - розважальних центрах, міст, селищ та сіл України у присутності матері доньки [PERSON] .. Також встановлено [PERSON] час спілкування з малолітньою донькою в період державних свят та канікулярних днів в навчальному закладі з 10 години до 20 години за домовленістю з матір`ю дитини, за місцем проживання малолітньої, у громадських місцях, дитячих майданчиках, парках та скверах, закладах культури та освіти, торгово - розважальних центрах, міст, селищ та сіл України у присутності матері доньки. Відповідач в своїй заяві зазначив, що вони з позивачем дійшли згоди щодо місця проживання дитини, та він не заперечує, проти проживання дитини разом з матір`ю. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Відповідно до висновку виконавчого комітету Покровської районної у місті ради № 7/01-29/2663 від 06.08.2020 року орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи вбачається про існування між колишнім подружжям особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved