Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач є власником зазначеної квартири. Разом з позивачем у квартирі зареєстрований її чоловік [PERSON], який понад рік у вищевказаній квартирі не проживає, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає. У судове засідання сторони не зявилися. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Крім того, уточнила позовні вимоги та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, іншу вимогу залишити без розгляду. Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Третя особа в судове засідання не зявилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №708334 від 04.06.2003 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.2003 року. Згідно акту КП «ВЖРЕП №5» Житомирської міської ради від 28.10.2016 року вбачається, що відповідач більше року (з 2015 року) без поважних причин не проживав у спірній квартирі. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ч.1 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Зі змісту вказаної статті, а також ст. 64 ЖК, яка дає визначення поняття «член сімї» вбачається, що необхідною умовою існування права на користування житлом власника є спільне проживання членів сімї з власником житла та ведення спільного господарства. Оскільки судом встановлено, що відповідач без поважних причин понад рік не проживав у квартирі, належній позивачу на праві власності, не веде з позивачем спільного господарства, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою №40 у будинку №4/2 по вулиці Перемоги у м. Житомирі. Крім того, з відповідача на користь позивача суд стягує судовий збір згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved