Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 6732,60 грн. боргу, посилаючись на те, що в січні та березні 2009 року, за усним договором позики передала відповідачці 1100 дол. США терміном до 01.01.2011 року, про що остання надала їй розписку. Однак у зазначений термін відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала, грошові кошти у повному обсязі не повернула, а тому просила стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування боргу, що залишився у розмірі 6732,60 грн. та понесені нею у зв'язку з розглядом справи судові витрати. У судове засідання [PERSON] не з'явилася, надала письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання на виклик суду не з'явилася, втім надала письмову заяву про можливість розгляду справи без її участі, пред'явлений до неї позов визнала повністю і не заперечувала проти його задоволення. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. В силу ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Матеріали справи вказують на те, що [PERSON] за усною домовленістю отримала від [PERSON] 30.01.2009 року - 900 дол. США, а 06.03.2009 року - 200 дол. США (тобто всього 1100 дол. США) зі сплатою 5-ти відсотків річних без зазначення дати повернення вказаних коштів. 23.02.2010 року відповідачка [PERSON] склала додаткову розписку про те, що вказаний борг та відсотки у розмірі 650 дол. США вона поверне до Нового 2011 року. Трохи згодом, 13.03.2010 року, відповідачкою [PERSON] знову складено розписку, за змістом якої вона борг у розмірі 1100 дол. США поверне вже позивачці у справі [PERSON] до 01.08.2010 року. В подальшому, за розписками, датованими 24.03.2011 року та 01.10.2012 року відповідачка просила розстрочити їй суму вказаного боргу. Як встановлено при судовому розгляді справи, про що зазначила позивачка у своєму позові, відповідачка [PERSON] повернула їй 01.11.2011 року - 30 дол. США, в кінці 2011 року на початку 2012 року - 1870 грн., з травня по вересень 2013 року - 1200 грн. Відтак, станом на день пред'явлення відповідного позову до суду, відповідачка [PERSON] залишилась винна позивачці [PERSON] 6732 грн. 60 коп., з розміром якого відповідачка згодна, що видно з наданої нею суду відповідної письмової заяви. Таким чином, визнання відповідачкою [PERSON] отримання від позивачки [PERSON] ([PERSON]) грошових коштів в сумі 1100 дол. США, а також її відповідні письмові розписки, що підтверджують передання цієї грошової суми, вказують на укладення між сторонами договору позики, ознаки якого визначені ст. 1046 ЦК України. На час розгляду справи в суді сума заборгованості, яка залишилася до сплати у розмірі 6732,60 грн., позикодавцю [PERSON] не повернута, тому в силу ст. 1049 ЦК України відповідачка [PERSON] зобов'язана повернути зазначені кошти позикодавцеві. За таких умов, визнання відповідачкою [PERSON] пред'явленого до неї позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд ухвалює рішення про задоволення заявленого позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, пп. 1 п. 1 ч. 2 та ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачки на користь позивачки належить стягнути судові витрати, понесені останньою на оплату судового збору, у розмірі 229, 40 коп.

Outcome: approved