Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], які стягнуті за рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 березня 2013 року та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання [PERSON] до його повноліття, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він перебував в шлюбі з відповідачем, який був розірваний на підставі рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. 22 березня 2013 року рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області стягнуто з позивача аліменти на користь відповідача в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON]. З 29 серпня 2016 року дитина проживає разом з позивачем і перебуває на повному його утриманні, а кошти перераховані в якості аліментів [PERSON] витрачаються не за цільовим призначенням, а виключно на власні потреби останньої. При цьому, [PERSON] з серпня 2016 року не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Позивач надав клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на його відсутність в місті Ізюмі. Відповідач та її представник, [PERSON], проти позову заперечували, посилаючись на його безпідставність. Представник відповідача надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області, надав суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Суд, розглянувши подане клопотання відповідача, вважає його безпідставним та необгрунтованим, відповідач не навів жодних поважних причин неявки у судове засідання, з урахуванням чого відмовляє в задоволенні клопотання. При таких обставинах, зважаючи на строки розгляду справи, та враховуючи клопотання сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2013 по справі № 2016/4448/2012 шлюб між сторонами було розірвано ( а.с.10). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11). Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 березня 2013 року по цивільній справі № 623/245/13-ц, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини\~ сина [PERSON], [INFO] щомісячно, починаючи з 21 січня 2013 року в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). На підставі вище вказаного судового рішення, Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за заявою відповідача був виданий виконавчий лист за № 623/245/13-ц. Із розрахунку заборгованості по стягненню аліментів вбачається, що станом на 30 листопада 2016 року переплата по аліментам складає 7362,17 грн ( а.с.15). За заявою позивача, [PERSON], щодо участі у вихованні дитини та встановлення порядку його зустрічей з малолітнім [PERSON], виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області рішенням від 25 вересня 2013 року за № 0689 встановив порядок зустрічей між гр. [PERSON] та його сином [PERSON] Місце зустрічей визначено за адресою проживання батька ( а.с.13). Із копії довідки голови квартального комітету вбачається, що малолітній [PERSON],[INFO] фактично проживає з серпня 2016 року по листопад 2016 року за адресою м. Ізюм, пров. Глухий,6 за місцем проживання свого батька ( а.с.12). Відповідачка, [PERSON], в судовому засідання підтвердила факт проживання її малолітнього сина, [PERSON], в місті Ізюм, пров. Глухий, 6 за адресою проживання його батька [PERSON] ( позивача по справі). Відповідно до чч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3\~ст.181 СК України). Відповідно до\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога диктується положеннями\~ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч.3\~ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів.\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а\~ст.273 СК України\~додатково вказую на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст.192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями\~ст.273 СК України\~має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов'язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Статтею 186 СК України\~передбачено, що за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, чим порушує вимогу ст.180 СК України, згідно якій батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки було встановлено та підтверджено належними доказами, що одержувач аліментів [PERSON] матеріально не утримує дитину, яка на теперішній час мешкає разом з платником аліментів - батьком та знаходиться на повному його утриманні. Суд допускає негайне виконання судового рішення в межах стягнення за один місяць відповідно до статті 367 ЦПК України. Ст.88 ЦПК України\~передбачено, що стороні, на користь якої укладено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved