Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 04 травня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений від імені [PERSON] , і посвідчений секретарем Вилянської сільської ради Томашпільського району 29 жовтня 2008 року за реєстром №195. Позов обґрунтовано наступним. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке позивач, як син померлої, який відноситься до спадкоємців першої черги за законом, має намір успадкувати та оформити свої спадкові права. До самої смерті матері позивач проживав разом з нею та вів з нею спільне господарство. В лютому 2020 року позивач звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори, яка виконує обов`язки Томашпільської державної нотаріальної контори, з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Але там його повідомили про те, що мати залишила заповіт на ім`я відповідача [PERSON] , який був посвідчений 29 жовтня 2008 року за реєстром № 195 виконавчим комітетом Вилянської сільської ради Томашпільського району. Позивач вважає названий заповіт недійсним. Він постійно проживав в селі Вила Томашпільського району з матір`ю, здійснював за нею догляд, якого вона потребувала. Після смерті матері позивач залишився проживати в тому самому будинку і проживає там до цього часу постійно. Так як в період складання зазначеного заповіту позивач постійно проживав разом з матір`ю, тому обов`язково повинен був би знати в разі дійсного оформлення заповіту матір`ю. Мати позивача, враховуючи її надзвичайно поважний вік на час оформлення заповіту, а саме 85 років, жодного кроку не робила без його погодження, з житлового будинку не відлучалась без нього чи його дружини. Позивач впевнений в тому, що вона в зазначений період жодного разу не була в сільській раді, а тому не могла скласти там заповіт. Крім того, оглянувши заповіт, позивач впевнений, що він підписаний не матір`ю, а іншою особою. Також він спростовує те, що рукописний текст в заповіті написаний покійною матір`ю, адже він знає її почерк і впевнений, що текст був написаний не нею, а іншою особою. Тобто, мати не засвідчила власноручним текстом той зміст, який було зафіксовано в заповіті, що також спростовує його дійсність, так як не відображає її дійсну волю на випадок своєї смерті. Таким чином, заповіт від 29 жовтня 2008 року від імені [PERSON] , який було надано відповідачем [PERSON] в нотаріальну контору на думку позивача є недійсним. 26 червня 2020 року представником відповідача, Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області подано до суду відзив на позовну заяву, в якій він просить відмовити [PERSON] в задоволенні його позову про визнання недійсним заповіту. Відзив мотивовано наступним. Згідно ч.1 ст. 1257 ЦК України, заповіт може бути визнано недійсним у разі недодержання в момент його складання форми та посвідчення заповіту. Позивач у своїй позовній заяві конкретно не зазначає підстави визнання заповіту недійсним, тобто чи заповіт підписаний не матір`ю, а особою, яка не мала на це права, чи складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Позивач зазначає, що «твердо впевнений в тому», що при складенні оскаржуваного заповіту, заповіт підписаний не матір`ю, а іншою особою. В даній позовній заяві в підтвердження своїх доводів позивач не надає суду жодних доказів того, що заповіт було написано не заповідачем, а іншою особою, а також те, що у заповіті проставлений підпис не належить його покійній матері. Позивач також зазначає, що його мати на час оформлення заповіту мала поважний вік - 85 років, і жодного кроку не робила без нього чи дружини позивача, - не могла бути у сільській раді для складання заповіту, оскільки не відлучалася сама навіть до сусідів. Проте, матеріали справи не містять підтверджуючих документів, що заповідачка мала якісь фізичні вади, хворобу, чи була недієздатна на момент складання заповіту або з інших причин не могла бути у сільській раді і власноруч підписати заповіт. Поважний вік - це просто оцінка позивачем стану своєї матері з огляду на її вік 85 років, проте аж ніяк не є підставою для визнання заповіту недійсним. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 12 травня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 30 червня 2020 року. 26 червня 2020 року до суду надійшов відзив надісланий представником відповідача. Ухвалою Томашпільського районного суду від 30 червня 2020 року провадження у справі зупинено, призначено судово почеркознавчу експертизу. Ухвалою Томашпільського районного суду від 14 липня 2020 року провадження у справі поновлено, призначено до розгляду клопотання експерта про надання додаткових документів по експертизі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 09 вересня 2020 року призначено до розгляду клопотання експерта про надання додаткових документів по експертизі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 07 жовтня 2020 року справу призначено до підготовчого розгляду на 26 листопада 2020 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 26 листопада 2020 року підготовче засідання відкладено на 11 січня 2021 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 11 січня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 16 лютого 2021 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 16 лютого 2021 року розгляд справи відкладено на 08 квітня 2021 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 08 квітня 2021 року розгляд справи відкладено на 30 квітня 2021 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 30 квітня 2021 року розгляд справи відкладено на 10 червня 2021 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 10 червня 2021 року розгляд справи відкладено на 01 липня 2021 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 01 липня 2021 року розгляд справи відкладено на 14 вересня 2021 року. Доводи учасників справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, адвокат Мовчан В.В., позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Позивач в судовому засіданні вказав, що [PERSON] не могла фізично скласти та підписати заповіт, що підтверджується покази свідків. Представник відповідача, Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити. Вказав, що селищна рада діє в межах законодавства, тому вважає, що як матеріалами справи так і в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів, що підпис в заповіті від імені [PERSON] здійснено не нею а іншою особою. Оскільки висновок експерта у справі відсутній, експертиза повернулася без виконання, а на показах свідків дані обставини не може бути встановлено. Відповідач [PERSON] на розгляд справи неодноразово не з`являвся про причини неявки суд не повідомляв, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Щодо виклику свідка Стебельської В.І. , яка в судові засідання неодноразово не з`являлася, в судовому засіданні 14.09.2021 року сторони вказали, що не наполягають на її подальшому виклику. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знала позивача та його матір, тому що її батьки жили по сусідству. Стосовно матері позивача сказала, що приблизно за 5 років до смерті вона була лежача, доглядав за нею син з невісткою. Щодо заповіту повідомила, що їй невідомо, хто підписав його, проте вважає, що за станом здоров`я покійна матір позивача цього зробити не могла. Свідок [PERSON] - дружина позивача - у судовому засіданні пояснила, що покійна була її свекрухою і жили вони разом в її будинку. За її словами, вони перебували в гарних відносинах. Догляд за покійною здійснювала вона з чоловіком, оскільки у 2004 році у неї відмовили ноги. За станом здоров`я вона не могла нічого робити, свідок навіть її годувала. На день складення заповіту в 2008 році покійна була повністю лежача і в неї не працювали руки. Ще за її життя, приблизно у 2004-2005 році, свідок звернулася до ТОВ «АГРОКОМПЛЕКС «ЗЕЛЕНА ДОЛИНА», а саме до [PERSON] для того, щоб взяли в оренду земельну ділянку. Приблизно через місяць в село приїхав представник і заплатив їй 10000 грн. З сільської ради до будинку покійної не приходив у 2008 році і заповіт не складав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивача знає, так як вони є сусідами. Його матір вона знала багато років. Останні роки перед смертю мати позивача була лежача у зв`язку з хворобою, тому сама себе обходити не могла. Це робила жінка позивача. Руками покійна нічого робити не могла. Чи підписувала вона заповіт у 2008 році, свідок не знає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивача знає, так як вони є сусідами з 2002 року. Приблизно у 2003 році його мати захворіла, була лежачою і не могла себе обходити, тому її обходила невістка. Покійна сама не могла нічого робити. Чи приходили до неї представники сільської ради свідку не відомо. За її словами, у 2008 році покійна не могла скласти заповіт за станом здоров`я. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вони з позивачем односельчани, а його матір знала, так як з 1983 по 2010 рік працювала фельдшером. Щодо стану здоров`я покійної повідомила, що приблизно п`ять років до її смерті вона була лежача. Щодо заповіту свідку нічого не відомо. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом ст.202 ЦК України (поняття і види правочинів) заповіт належить до односторонніх правочинів, і на нього поширюються положення глави 16 ЦК України «Правочини», в тому числі щодо наслідків недодержання сторонами вимог закону при вчиненні правочинів. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Вимоги до форми заповіту визначені статтею 1247 Цивільного кодексу України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно до п.17 постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7 Про судову практику у справах про спадкування, право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Судом встановлено, що [INFO] в с. Вила, Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19 лютого 2009 року (а.с.11). До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON] . В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно довідки Вилянського старостинського округу Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області № 62 від 05.02.2020 року, [PERSON] проживав разом та вів спільне господарство із матір`ю, [PERSON] , яка померла у 2009 році. (а.с.5) Згідно довідки Вилянського старостинського округу Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області № 61 від 05.02.2020 року після смерті гр. [PERSON] спадкоємцями залишилися: за заповітом, посвідченим виконавчим комітетом Вилянської сільської ради 29 жовтня 2008 року за № 195 - [PERSON] , за законом: син, [PERSON] та син [PERSON] .(а.с. 6) Відповідно до витягу з ЄДР, Вилянська сільська рада, за адресою: Вінницька обл., Томашпільський р-н, с.Вила, вул. Молодіжна, 7, перебуває у стані припинення. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , матір`ю [PERSON] , [INFO] , значиться [PERSON] (а.с.10) Згідно копії спадкової справи №118/2009 заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] прийняв зазначене у заповіті майно, а саме земельну ділянку площею 1.74 га в межах, згідно планом, розташованої на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Кадастровий номер земельної ділянки 0523981500030000114. Відповідно до заповіту від 29 жовтня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі №195, [PERSON] , яка народилася [INFO] заповіла [PERSON] земельну ділянку розміром 1,74 га, яка розташована на території Вилянської сільської ради, Томашпільського району, Вінницької області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і належить їй на підставі державного акта на право особистої власності на землю серії ІІІ-ВН №030771, виданого Вилянською сільською радою 20 грудня 2001 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 312. Заповіт посвідчено секретарем Вилянської сільської ради Стебельською В.І . Заповіт записаний зі слів [PERSON] секретарем сільської ради. Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний нею у присутності секретаря. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. 30 червня 2020 року за клопотанням представника позивача по даній справі судом було призначено судово-почеркознавчу експертизу. 06 жовтня 2020 року до Томашпільського районного суду Вінницької області з Вінницького науково-дослідного експертно - криміналістичного центру надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи № 206 від 25 вересня 2020 року у даній цивільній справі. Згідно вказаного повідомлення в якості вільного зразку наданий паспорт громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , із підписом на першій сторінці. Виконати судово почеркознавчу експертизу по наданим раніше матеріалам неможливо. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що передбачено ч. 2 ст. 78 ЦПК України. Заявляючи вимогу про визнання заповіту недійсним позивач вказав, що заповідач на момент укладення заповіту перебувала в надзвичайно похилому віці у зв`язку з чим всі свої дії погоджувала з позивачем або його дружиною, самостійно з дому не відлучалася, підпис та рукописний напис здійснено не заповідачем, а іншою особою, однак вказані обставини позивач не підтвердив жодними належними та допустимими доказами. Так, за клопотанням позивача була призначена судова почеркознавча експертиза, однак з повідомлення експерта Вінницького науково-дослідного експертно - криміналістичного центру слідує, що проведення такої неможливо, оскільки порівняльних матеріалів недостатньо для надання висновку. Пояснення свідків не можуть підтвердити обставини, на які посилається позивач, а саме факт не підписання заповіту, оскільки для цього належним засобом доказування є почеркознавча експертиза, яка була призначена, експертом двічі надавалося клопотання про витребування додаткових матеріалів, однак вказаних матеріалів позивачем надано не було. Окрім того покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щодо стану здоров`я [PERSON] не можуть бути безумовною підставою для висновку про її неспроможність виразити свою волю, оскільки в повній мірі не відображають її стан та містять суб`єктивну оцінку. Також вказані покази не містять конкретних відомостей про факт посвідчення [PERSON] заповіту, а містять лише оціночні судження. Відповідно до ч. 1-4 ст. 12, ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, оскільки стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами підстав для визнання недійсним оспорюваного заповіту, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed