Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 24 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати заповіт як розпорядження на випадок смерті, складений від імені [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , посвідчений секретарем Рожнятівської сільської ради Томашпільського району вінницької області № 10 від 2 листопада 2015 року нікчемним. Позов обґрунтовано наступним. [INFO] помер дядько позивача [PERSON] . Факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] є рідним братом матері позивача [PERSON] , тобто дядьком позивача, підтверджується свідоцтвом про народження матері позивача, її свідоцтвом про одруження, а також свідоцтвом про народження позивача. Позивач вказує, що після смерті дядька залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок, розташованих на території Рожнятівської сільської ради, кадастрові номера 0523985200:03:000:0032 та 0523985200:03:000:0015. Оскільки [PERSON] на момент смерті не мав дружини, батьків чи дітей, позивач є єдиним законним спадкоємцем, тому він звернувся до Томашпільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де було відкрито спадкову справу за його заявою, однак під час збирання відповідних довідок, зокрема, із сільської ради, останні дали відомості, що після смерті [PERSON] спадкоємцями є: за законом [PERSON] , за заповітом- [PERSON] . Позивач зазначає, що про заповіт йому не було нічого відомо, тим паче на користь чужої людини- [PERSON] , оскільки тісно спілкувався з дядьком і мав намір забрати його до себе. З метою перевірки даного факту, 11 листопада 2016 року в присутності державного нотаріуса позивач був ознайомлений з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі і із заповітом. В результаті вивчення даного заповіту позивачем було встановлено, що в заповіті підпис не [PERSON] , текст написаний жіночою рукою. Окрім того, в заповіті невірно вказана дата народження [PERSON] . Вказані обставини вказують на сумніви з приводу самостійного складання та власного підпису даного заповіту. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 27 березня 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 06 червня 2017 року клопотання представника позивача задоволено, призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою Томашпільського районного суду від 14 листопада 2017 року провадження у справі відновлено. 04 грудня 2017 року отримано висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою Томашпільського районного суду від 26 грудня 2017 року продовжено розгляд справи зі стадії розгляду справи по суті. Ухвалою Томашпільського районного суду від 25 квітня 2018 року клопотання представника позивача задоволено, призначено повторно судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою Томашпільського районного суду від 05 вересня 2018 року провадження у справі поновлено. Ухвалою Томашпільського районного суду від 12 червня 2019 року витребувано цивільну справу з ухвалою про призначення судово-почеркознавчої експертизи, без виконання. 15 жовтня 2019 року отримано клопотання представника позивача про приєднання доказів, а саме висновку експерта. Ухвалою Томашпільського районного суду від 15 жовтня 2019 року клопотання представника позивача задоволено, призначено повторно судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою Томашпільського районного суду від 05 листопада 2019 року провадження у справі поновлено. 12 травня 2020 року отримано висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою Томашпільського районного суду від 13 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду на 16 червня 2020 року. Доводи учасників процесу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросив позов задовольнити. Пояснив, що перед смертю його мати попросила доглядати за [PERSON] . Позивач часто приїжджав до останнього, привозив йому продукти харчування та інші необхідні речі. Наміру складати заповіт у [PERSON] не було. При розмові в 2015 році [PERSON] розповідав, що в нього пропали документи на будинок, тому в жовтні 2015 року позивач виготовив документи на будинок. В жовтні 2016 року [PERSON] повідомив, що в нього немає паспорта, а [PERSON] , який хотів забрати у [PERSON] паї для внучки, забрав всі документи на землю. Похоронами [PERSON] займалася [PERSON] за гроші дядька [PERSON] . Позивач намагався забрати дядькові документи у [PERSON] , однак той відмовився їх повернути. Про існування заповіту [PERSON] дізнався у нотаріуса, де ознайомившись із заповітом, побачив, що підпис стоїть не дядька. Відносно земельних паїв [PERSON] неодноразово говорив позивачу забрати їх та отримувати за них орендну плату, однак [PERSON] на той час відмовився, оскільки не хотів забирати кошти у дядька. Позивач вказав, що [PERSON] не являється його родичом. Представник позивача, адвокат Харін М.Б. в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду копію промови в судових дебатах та заяву про розгляд справи без його участі, оскільки не має змоги бути присутнім в судовому засіданні у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Представник позивача, відповідно до доданої промови вказує, що в рамках розгляду цивільної справи стороною позивача було проведено почеркознавчу експертизу, відповідно до висновку експерта рукописні записи, електрографічне зображення яких міститься в електрофотокопії Заповіту від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] від 02.11.2015 року та рукописний текст, електрофотографічне зображення якого міститься в електрофотокопії заяви від імені [PERSON] про відкладення справи від 16.01.2017 року виконані однією особою. Крім того представник позивача вказує, що під час слухання цивільної справи, а саме в засіданні, яке відбулося в приміщенні Томашпільського районного суду Вінницької області 25 квітня 2018 року Очеретний Л.С. заявив, що не був присутній під час написання рукописного напису «Текст заповіту прочитано мною [PERSON] особисто в голос його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам.», оскільки той вийшов з кабінету, а коли повернувся до кабінету, то вищевказний напис вже був написаний, що є порушенням інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів селищних та сільських рад затвердженої наказом міністерства юстиції України №22/5, від 25 серпня 1994 року. Відповідач [PERSON] та її представник Семко В.М. позовні вимоги не визнали, пояснюючи, що [PERSON] неодноразово говорив, що складе на користь відповідача заповіт. [PERSON] є двоюрідним братом [PERSON] , а відповідачу вітчимом, [PERSON] з відповідачем завжди перебували у дружніх, навіть родинних відносинах. [PERSON] він називав дочкою і жив у неї з 2014 по 2016 рік. Заповіт [PERSON] склав відразу ж, коли забрав у позивача державний акт на землю, про що сказав багатьом людям в селі. Представник Рожнятівської сільської ради Очеретний Л.С. в судове засідання не з`явився, проте надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду, Покази дані в попередніх судових засіданнях підтверджує. Раніше в судовому засіданні, пояснив, що до нього в сільську раду прийшов сам [PERSON] і попросив скласти заповіт на ім`я [PERSON] . Зі слів [PERSON] Очеретний Л.С. склав текст заповіту, прочитав даний текст [PERSON] , після чого останній розписався на двох екземплярах заповіту і в журналі вчинення нотаріальних дій. Хто писав підтекст заповіту, Очеретному Л.С. не відомо, оскільки він вийшов на декілька хвилин, а в кабінеті знаходилося чимало людей, однак підпис точно ставив особисто [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що [PERSON] на його ж прохання возив біля 10 раз на рік в с.Рожнятівку, починаючи з 2014 року возив [PERSON] гроші а також продукти харчування, одяг, інші речі, які купував в смт. Томашпіль та в с.Рожнятівка. Одного разу чув розмову за землю, а саме позивач передав якійсь жінці із с.Рожнятівка один документ на землю, що належала [PERSON] . Також позивач пропонував офіційно оформити опікунство над [PERSON] , однак йому відмовили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що три рази на прохання позивача возив останнього в с.Рожнятівка до [PERSON] . Одного разу чув розмову між [PERSON] та [PERSON] , а саме [PERSON] запитував [PERSON] , чому той живе як бомж, куди діваються гроші, зокрема, за землю. [PERSON] повідомив, що в нього все забрав [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона є сусідкою відповідача. [PERSON] доглядала за [PERSON] , тому він завжди був доглянутим і всім забезпеченим. Особисто свідок чула від [PERSON] , що той хоче все своє майно заповісти [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що [PERSON] і [PERSON] -його двоюрідні брати. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що [PERSON] -його двоюрідний брат, тому коли брат залишився сам, він забрав його до себе проживати. Доглядала за [PERSON] -прийомна донька [PERSON] . [PERSON] повідомляв, що бажає зробити заповіт на [PERSON] , а пізніше повідомляв, що заповіт уже зроблений на землю. Свідок пам`ятає, як [PERSON] неодноразово пропонував здати [PERSON] до будинку пристарілих, однак він заперечив щодо цього і забрав [PERSON] проживати до своєї дочки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона була присутньою в сільській раді в той час, коли [PERSON] писав заповіт на [PERSON] Йдучи дорогою разом із останнім, він розповідав, що написав заповіт на [PERSON] , оскільки вона за ним доглядає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заходила до сільської ради в той час, коли там був присутній [PERSON] . Останній щось писав, тому вона запитала його, що він пише, на що він відповів, що пише заповіт на [PERSON] . Свідок працює листоношею в селі, [PERSON] добре знала. Неодноразово при спілкуванні із жителями села чула від останніх, що [PERSON] їм розповідав про складений на ім`я [PERSON] заповіт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що раз чи два рази в місяць їздили з позивачем в с.Рожнятівку, возив харчі, особисто привозив 4-5 разів. На його думку стосунки між позивачем та [PERSON] були нормальні . [PERSON] був не доглянутий, не бритий. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, свідків, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом ст.202 ЦК України (поняття і види правочинів) заповіт належить до односторонніх правочинів, і на нього поширюються положення глави 16 ЦК України «Правочини», в тому числі щодо наслідків недодержання сторонами вимог закону при вчиненні правочинів. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Вимоги до форми заповіту визначені статтею 1247 Цивільного кодексу України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1257 ЦК України встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до п.17 постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7 Про судову практику у справах про спадкування, право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Згідно п. 1.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036, перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України «Про нотаріат». Згідно п.1.2 даного Порядку, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Згідно п.2.1 даного Порядку, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Згідно п.2.3 даного Порядку, при вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, визначеному статтею 43 Закону України «Про нотаріат». Згідно п.2.4 даного Порядку, при посвідченні заповітів та засвідченні справжності підпису на документах перевіряється справжність підписів осіб, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. Правилами вчинення окремих видів нотаріальних дій, визначених у розділі ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, встановлено, що при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Судом встановлено, що [INFO] в с. Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.5) До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON] . В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно довідки Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області № 187 від 11.11.2016 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку в [ADDRESS] , земельного паю розміром 4,51 га, що знаходиться в користуванні ПП [PERSON] посвідченого державним актом на право приватної власності на землю серії ВН №000369 виданого Рожнятівською сільською радою 17 липня 2001 року. Після смерті [PERSON] спадкоємцями являються його племінник [PERSON] згідно закону та [PERSON] згідно заповіту складеного та засвідченого Рожнятівською сільською радою за №10 від 2 листопада 2015 року, інших спадкоємців немає. (а.с.6) Відповідно до свідоцтва про № 2591554, [PERSON] народилась [INFO] , її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] . (а.с.7) Згідно свідоцтва про шлюб від 13 травня 1956 року серії [NUMBER] , [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , після реєстрації шлюбу [PERSON] взяла прізвище « [PERSON] ». (а.с.8) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.08.1962 року, [PERSON] народився [INFO] , його батьками значаться [PERSON] та [PERSON] . (а.с.9) Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . (а.с.10) Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00017314097, батьками [PERSON] , [INFO] значаться [PERSON] та [PERSON] . (а.с.13) Відповідно до заяви про прийняття спадщини, 11 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до Томашпільської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори від 03.04.2017 року на запит суду, спадкову справу після померлого [PERSON] заведено за № 418/2016. З отриманої копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулися [PERSON] , як спадкоємиць за законом та [PERSON] , як спадкоємиць за заповітом. Відповідно до заповіту від 2 листопада 2015 року №10, [PERSON] який народився [INFO] заповів [PERSON] земельний пай, який знаходиться в користуванні ПП [PERSON] в селі Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області розміром 4,51 га посвідченого державним актом на право приватної власності на землю серії ВН №000669 виданого Рожнятівською сільською радою 17 липня 2001 року. (а.с.25) Відповідно до довідки Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області № 285 від 01.11.2016 року [PERSON] , до шести місяців вступила в управління спадковим майном, а саме хоронила померлого, проводила поминки. (а.с.26) Згідно з витягом з реєстрів для реєстрації нотаріальних дій Рожнятівської сільської ради [PERSON] 02.11.2015 року склав заповіт на земельний пай на [PERSON] (а.с.63-65) Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. 06 червня 2017 року за клопотанням представника позивача по даній справі судом було призначено судово-почеркознавчу експертизу. 04 грудня 2017 року до Томашпільського районного суду Вінницької області з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертів № 10878/17-32/10879/17-33 від 28 листопада 2017 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у даній цивільній справі. Згідно вказаного висновку підписи від імені [PERSON] , що містяться відповідно у графі «Підпис» тексту наданого на дослідження заповіту від 02.11.2015 року та у графі «Підпис осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальних дій» на 17 - у аркуші - бланку запису №10 у журналі реєстрів для реєстрації нотаріальних дій Рожнятівської сільської ради на 2012 рік, виконані рукописним способом - за допомогою кулькової ручки, спорядженої пастою. Для їх виконання попередня підготовка і технічні засоби не використовувались. Підпис від імені [PERSON] у рядку підпис у заповіті від 02.11.2015 року посвідченому секретарем Рожнятівської сільської ради Очеретним Л.С. зареєстрованому у реєстрі №10, ймовірно виконаний [PERSON] . Підпис імені [PERSON] у реєстраційному записі за №10 у графі 7 «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальних дій» на сторінці 27 журналу видачі документів Рожнятівської сільської ради Томашпільського району (реєстрах для реєстрації нотаріальних дій), ймовірно виконаний [PERSON] . Також із вказаного висновку вбачається, що враховуючи відсутність достатньої кількості порівняльного матеріалу, висновок можливий лише у ймовірній формі. При цьому, поряд зі встановленими збіжностями, яких небудь суттєвих чи характерних розбіжностей окремих ознак дослідження не виявлено. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Висновок судово-почеркознавчої експертизи у суду не викликає сумнівів в його достовірності, та не спростований будь-якими іншими доказами. Разом з тим висновок почеркознавчої експертизи, проведеної у справі за клопотанням позивача, є ймовірним, і не містить категоричного твердження про те, що [PERSON] підписував спірний заповіт від 02.11.2015 року та здійснював підпис у реєстраційному записі за №10 у графі 7 «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальних дій» 15.10.2019 року представник позивача надав до суду висновок експерта №1-15/11 Українського центру почеркознавчих експертиз за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 15 листопада 2018 року. Відповідно до вказаного висновку експерта рукописні записи, електрографічне зображення яких міститься в електрофотокопії Заповіту від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] від 02.11.2015 року та рукописний текст, електрографічне зображення якого міститься в електрофотокопії заяви від імені [PERSON] про відкладення справи від 16.01.2017 року виконані однією особою. Відповідно до ч.1 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Згідно ч.5 ст. 106 ЦПК України, у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Однак із поданого висновку не встановлено, що висновок підготовлено для подання до суду. Відповідно до ч.2 ст. 106 ЦПК України, порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Згідно п. 3.5 розділу III Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Про проведення експертизи за такими матеріалами вказується в документі про призначення експертизи (залучення експерта) або письмово повідомляється експерт органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта). Проте, із висновку експерта №1-15/11, вбачається, що досліджувались електрографічні зображення які містяться в електрофотокопіях документів. Також, враховуючи, що при проведенні зазначеної експертизи суд не попереджав експерта про кримінальну відповідальність, експертиза зроблена поза межами судового засідання, 15 жовтня 2019 року за клопотанням представника позивача по даній справі судом було призначено судово-почеркознавчу експертизу, при проведенні якої експерту поставлено питання, що досліджувались у висновку експерта №1-15/11. 12 травня 2020 року до Томашпільського районного суду Вінницької області з Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертів № 1085-1807/20-24 від 05 травня 2020 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у даній цивільній справі. Згідно вказаного висновку рукописний текст «Текст заповіту прочитано мною [PERSON] особисто в голос, його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам» в заповіті від 02.11.2015 року та рукописний текст в заяві від 15.01.2018 року виконані рукописним способом, письмовими приладами без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Рукописний текст «Текст заповіту прочитано мною [PERSON] особисто в голос, його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам» в заповіті від 02.11.2015 року та рукописний текст в заяві від 15.01.2018 року виконані різними особами. Рукописний текст «Текст заповіту прочитано мною [PERSON] особисто в голос, його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам» в заповіті від 02.11.2015 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Питання ухвали: чи зроблений обов`язковий напис у заповіті від 02 листопада 2015 року «Текст заповіту прочитано мною [PERSON] особисто в голос, його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам» саме [PERSON] не вирішувалось через відсутність зразків почерку [PERSON] . Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, обставини на які посилається позивач у своєму позові не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, окрім того, інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів селищних та сільських рад затвердженої наказом міністерства юстиції України №22/5, від 25 серпня 1994 року на порушення якої посилався представник позивача, втратила чинність 02 грудня 2011 року, тобто до моменту складання оскаржуваного заповіту. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed