Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їхню відсутність. \~ \~ \~ \~Представник позивачки [PERSON] [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія заповіту від 11.05.2017р., оформленого на ім`я [PERSON] ; копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі заповіту; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 22.06.2019р.; копія свідоцтва про шлюб [PERSON] із [PERSON] ; копія свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] [INFO] помер [INFO] ; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (дата заведення спадкової справи 21.02.2019р.); копія договору купівлі-продажу від 25.03.2014р.; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельна ділянка) від 26.03.2014р.; копія витягу про державну реєстрацію прав на нерухомість (будинок) від 20.12.2012р.; копія свідоцтва про право власності на нерухомість (житловий будинок) від 20.12.2012р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] ; копія витягу про державну реєстрацію прав на нерухомість (земельну ділянку) від 26.03.2014р.; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 22.06.2019р. (дата заведення спадкової справи 21.02.2019р.). Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] , діюча через свого представника, звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до [PERSON] , [PERSON] , зазначивши, що 25.03.2014р. між нею та [PERSON] , [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості та земельної ділянки. Тоді ж між сторонами був письмово укладений договір купівлі-продажу нерухомості, згідно якого позивачка купила, а відповідачі продали житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,25 га (присадибну) за цією ж адресою. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.12.2012р. вищевказаний житловий будинок належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] (її чоловікові) кожному по Ѕ його частини. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.03.2014р. земельна ділянка площею 0,25 га належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . На час укладення договору купівлі-продажу від 25.03.2014р. позивачці ці обставини не були відомі, продавці запевнили її, що [PERSON] та [PERSON] являються власниками нерухомості, показали технічні документи. У договорі-купівлі продажу продавцем була вказана [PERSON] , оскільки [PERSON] підтвердила те, що вона є їхньою донькою, що вона представляє батька у договірних відносинах, і, взагалі, сама [PERSON] , як дружина [PERSON] і співвласник спірної нерухомості, має право на продаж спільного сумісного майна, так як діє у цивільних відносинах і від імені чоловіка також. Таким чином, у березні 2014р. позивачка передала відповідачам обумовлену суму, гроші були сплачені саме за купівлю житлового будинку та земельної ділянки, це підтверджується доводами позивачки, викладеними у позові, та не заперечується відповідачами. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змогу засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Після вчинення правочину позивачка користується придбаною нерухомістю, доглядає за її збереженням, сплачує всі необхідні платежі, обробляє земельну ділянку. [INFO] [PERSON] помер, за життя він склав заповіт від 11.05.2017р. на ім`я доньки [PERSON] . З метою нотаріального засвідчення правочину, позивачка неодноразово зверталася до колишніх власників (у тому числі і до [PERSON] , яка є спадкоємицею за заповітом після смерті батька), однак, відповідачі від посвідчення договору ухиляються, на прохання позивачки не реагують, мотивуючи нестачею часу, матеріальними складнощами. Пізніше, при зустрічі, відповідачі пояснили, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо і через те, що [PERSON] , яка була вказана продавцем на час укладення договору купівлі-продажу (у 2014р.) не рахувалася зареєстрованим власником спірного майна - відповідних часток будинку та земельної ділянки (що належали її нині померлому батькові), а фактично представляла інтереси батька, після смерті якого у 2018р. вона прийняла спадщину за заповітом. Оскільки [PERSON] на представництво інтересів батька повноважень не мала, слід вважати, що [PERSON] , як дружина, діяла у договірних відносинах від свого імені та від імені свого чоловіка. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок та землю на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передала продавцям обумовлену суму, продавці передали документи, нерухомість (житловий будинок та землю) в натурі. Позивачка фактично вступила у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину вселилася до придбаної житлоплощі, виконала поточний ремонт, постійно наглядає за збереженням майна, обробляє земельну ділянку - тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки доводи позивачки знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 220 ЦК України договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є нікчемним. Однак, в ч.2 вищевказаної статті зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Таким чином, по даній справі між сторонами при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачам передані гроші, позивачці нерухомість (житловий будинок та земельна ділянка), якою вона на теперішній час користується, проте через нотаріальне непосвідчення договору, не може нею розпорядитися, переоформити на себе. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються доводами позивачки, які відповідачі визнали, крім того, обставини продажу, передачі грошей самі відповідачі не заперечують. Самому [PERSON] було відомо про угоду, він жодних претензій до позивачки не пред`являв. В даний час звернення за оформленням договору купівлі-продажу є неможливим, оскільки прохання позивачки з цього приводу відповідачами не сприймаються, так як потребують додаткових матеріальних витрат. Крім того, засвідчити договір купівлі-продажу у нотаріальному порядку також неможливо і з причини того, що на час проведення угоди у договору купівлі-продажу був помилково вказаний неналежний продавець [PERSON] замість [PERSON] . Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачів (що стосується [PERSON] , то спочатку його обов`язки, як власника майна, а потім і [PERSON] , як спадкоємця) щодо житлового будинку та присадибної ділянки та встановленні права на нерухомість у позивачки, тому є правові підстави визнати договір дійсним та право власності на житловий будинок і землю за позивачкою (у тому числі

Outcome: approved