Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Відповідач [PERSON] у попереднє судове засідання не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву, в якій зазначила, що визнає позовні вимоги у повному обсязі, справу просила розглянути у її відсутності. Позивач [PERSON] у попереднє судове засідання також не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, справу просив розглянути у його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову відповідачем судом у попередньому судовому засіданні ухвалюється рішення у порядку встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України за наявності для того законних підстав при визнанні позову відповідачем суд ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по даній справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Судом в ході судового розгляду справи були досліджені: - свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] від 03.11.2005 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, згідно якого між [PERSON] і [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований означеним відділом 03.11.2005 року, актовий запис № 146; - копія свідоцтва про народження сина [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 12.04.2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, в якому батьками вказані позивач та відповідач; - копія паспорту громадянина України на ім`я позивача [PERSON], серії [NUMBER], виданого 23.06.1999 року Ренійським РВ УМВС України в Одеській області. Дослідивши надані докази, судом було встановлено наступні обставини: позивач [PERSON] звернувся до Ренійського районного суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 03.11.2005 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 146, мотивуючи заявлені вимоги тим, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, сумісне життя з нею не склалося. З червня 2013 року сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Позивач не має бажання бути разом з відповідачем, оскільки вони жили кожен своїм життям і не намагалися перейнятися проблемами один одного. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з відповідачем. У відповідача на теперішній час фактично склалася нова родина. Позивач також вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, причини розірвання шлюбу є обґрунтованими. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно до ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до ст.56 ч.3 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши обставини припинення шлюбних відносин сторін, фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я сторін фактично розпалася, оскільки вони тривалий час не проживають сумісно, не ведуть спільне господарство та припинили шлюбні стосунки, відповідач створила нову родину. Як випливає із ситуації, яка склалася, між позивачем і відповідачем втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. За таких обставин шлюб сторін існує суто формально і підлягає розірванню. Приходячи до такого висновку, суд враховує фактичні обставини справи та інтереси кожного з подружжя, а також інтереси їхньої малолітньої дитини. Застосування заходів щодо примирення подружжя при даних обставинах, суд вважає недоцільним, оскільки ні позивач, ні відповідач, зацікавленості в збереженні сім`ї не проявили, якихось заходів щодо примирення та збереження сім`ї не приймали. Відповідно до ч. 2 ст. 114 цього ж Кодексу у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Враховуючи ситуацію, що склалася на момент розірвання шлюбу, син з народження і до теперішнього часу проживає разом з матір`ю, суд визначає, що за домовленістю сторін малолітню дитину [PERSON], [INFO], треба залишити проживати разом із матір'ю [PERSON] Статтею 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved