Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та об-ґрунтовує його тим, що 22 серпня 2006 року [PERSON] видав позивачу довіреність, якою відповідач уповноважив [PERSON] користуватись та розпоряджатись автомобілем марки «Peugeot 405», номерний знак [NUMBER]. За це позивач передав [PERSON] грошо-ві кошти в розмірі 2500 доларів США. У такий спосіб [PERSON] придбав у відпо-відача автомобіль. Після цього у ВДВС Бориспільського МРУЮ було розпочато виконав-че провадження з виконання виконавчого листа, виданого 7 грудня 2004 року Бориспіль-ським міськрайонним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 1 грудня 2004 року, і до досягнення повноліття. В ході виконавчого провадження головний держав-ний виконавець ВДВС Бориспільського МРУЮ помилково наклав арешт на автомобіль марки «Peugeot 405», номерний знак [NUMBER]. Тому [PERSON] просить суд виз-нати за ним право власності на цей автомобіль та звільнити його з-під арешту. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та просить суд задовольнити його. [PERSON] не з'явився у судове засідання. Він неодноразово у встановленому поряд-ку завчасно повідомлявся про час та місце розгляду цивільної справи. [PERSON] визнає позов та не заперечує проти його задоволення. Державний виконавець ВДВС Бориспільського МРУЮ Мариненко О.В. не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посила-ється на те, що автомобіль марки «Peugeot 405», номерний знак [NUMBER], був зареєс-трований за [PERSON] Арешт на цей автомобіль був накладений законно. Тому держав-ний виконавець ВДВС Бориспільського МРУЮ Мариненко О.В. просить суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові дока-зи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 22 серпня 2006 року [PERSON] видав позивачу довіреність (а.с.35), якою відповідач уповноважив [PERSON] користуватись та розпоряджатись автомобі-лем марки «Peugeot 405», номерний знак [NUMBER]. В той же день позивач передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 2500 доларів США. Ця обставина підтверджується копією розписки (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Згідно з ч.2 цієї статті якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регу-люються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.25 постанови №9 від 6 лис-топада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право-чинів недійсними», встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Встановлено, що [PERSON] надав позивачу повноваження користуватись та на його власний розсуд розпоряджатись автомобілем. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України ці повно-важення належать виключно позивачу. За це [PERSON] передав відповідачу грошові кошти. Дії, вчинені [PERSON] та [PERSON], свідчать про те, що насправді ці особи уклали договір купівлі-продажу автомобіля. Тому при вирішенні спору суд застосовує законодавство, яке регулює правовідноси-ни купівлі-продажу автомобіля. Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покуп-цеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч.1 ст.334 цього Кодексу право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що 22 серпня 2006 року [PERSON] передав у володіння позивача авто-мобіль марки «Peugeot 405», номерний знак [NUMBER]. Суд вважає, що в той день у [PERSON] виникло право власності на цей авто-мобіль. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про виз-нання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Встановлено, що у ВДВС Бориспільського МРУЮ перебувало виконавче провад-ження з виконання виконавчого листа (а.с.36-37), виданого 7 грудня 2004 року Бориспіль-ським міськрайонним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 1 грудня 2004 року, і до досягнення повноліття. Ця обставина підтверджується копією постанови державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ від 21 січня 2007 року про відкрит-тя виконавчого провадження (а.с.22). З довідки АІПС «Автомобіль» (а.с.23) автомобіль марки «Peugeot 405», номерний знак [NUMBER], залишився зареєстрованим за [PERSON] Тому 16 жовтня 2009 року головний державний виконавець ВДВС Бориспільського МРУЮ виніс постанову про накладення арешту на цей автомобіль (а.с.10). Ці обставини свідчать про те, що право власності на автомобіль за позивачем не визнається та оспорю-ється. Тому суд вважає, що за [PERSON] належить визнати право власності на авто-мобіль «Peugeot 405», номерний знак [NUMBER], та звільнити цей автомобіль з-під ареш-ту.

Outcome: approved