Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

В грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідач перебуває на обліку як отримувач пенсії в Центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з 12.09.1996, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». В червні 2010 року відповідач звернувся до УПФУ із заявою про здійснення перерахунку пенсії з додаванням стажу набутого після призначення пенсії. Згідно з розпорядженням позивача, відповідачу з 01.06.2010 здійснено вказаний перерахунок. При обчисленні розміру пенсії відповідачу, починаючи з 01.06.2010 по 31.12.2015 зараховувались дані індивідуальних відомостей про застраховану особу, які містилися в індивідуальних відомостях Інформаційного центру системи персоніфікованого обліку в подвійному розмірі. При проведенні звірки баз даних системи персоніфікованого обліку та баз АСОПД, було виявлено, що заробіток відповідача з дати перерахунку пенсії і до 31.12.2015 року було заведено вірно, однак внаслідок автоматичної рахункової помилки він здвоївся. Вказана рахункова помилка є такою, що відбулась при неправильному обчисленні пенсії програмним забезпеченням і жодним чином не залежала від працівника управління. В період з 01.06.2010 по 31.12.2015 відповідач отримував пенсію в більшому розмірі ніж та, що йому була призначена відповідно до Закону № 1058, у звязку з чим утворилась переплата пенсії на загальну суму 343,37 грн., яку було виявлено 24.12.2015 року. Після чого, згідно розпорядженням № 167759 від 24.12.2015 року, пенсію приведено у відповідність. Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку відмовляється повернути надміру сплачену пенсію, позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму переплати в розмірі 343,37 грн. Ухвалою суду було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, відзиву суду щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з 12.09.1996 та отримує пенсію за віком. Пенсія розрахована за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В червні 2010 року відповідач звернувся до позивача з заявою про здійснення перерахунку пенсії з додаванням стажу набутого після призначення пенсії. Згідно з розпорядженням позивача, відповідачу з 01.06.2010 здійснено вказаний перерахунок. Після перевірки матеріалів пенсійної справи відповідача управлінням було встановлено, що заробіток відповідача з дати перерахунку пенсії і до 31.12.2015 року було заведено вірно, однак внаслідок рахункової помилки за допомогою програмного забезпечення він був розрахований некоректно та задвоївся, у результаті чого утворилася переплата пенсії за період з 01.06.2010 по 31.12.2015 у загальній сумі 343,37 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 року № 374/7695. Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо. Таким чином, необхідною умовою повернення надмірно виплачених сум пенсій є, зокрема, зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Згідно із ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ст. 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не доведено, що переплата пенсії сталася внаслідок рахункової помилки та що відповідач, набуваючи переплату у сумі 343,37 грн., діяв недобросовісно. Правовою позицією Верховного Суду України 22.01.2014 року за результатами розгляду справи № 6-151цс13 визначено, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Крім того, правовою позицією Верховного Суду України від 02.07.2014 року за результатами розгляду справи № 6-91цс14 визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому, правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Неправильне застосування позивачем норм матеріального права при перерахунку відповідачу пенсії, не є рахунковою помилкою в розумінні ст. 1215 ЦК України, яка надає право витребування у останнього переплати пенсійних виплат. Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22.01.2014 року (справа № 6-151цс13), згідно з якою, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. У ст. 1215 ЦК України відсутнє визначення поняття «рахункова помилка». Проте, у Кодексі законів про працю України міститься згадка про лічильну помилку при виплаті заробітної плати, що на думку суду, є синонімічним до поняття «рахункова помилка». У постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 2009 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надається роз'яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належить неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період, тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів. Під час розгляду справи судом не встановлений факт наявності рахункової помилки, помилка, про яку стверджує позивач, пов'язана з неналежним виконанням обов'язків службовими особами, відповідальними за функціонування програмного забезпечення, обчислення та нарахування пенсії і таке нарахування пенсії мало місце на протязі пяти років - з 01.06.2010 до 31.12.2015. Оскільки відсутній факт недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів, які є пенсійною виплатою, та не встановлено й наявності рахункової помилки, то відповідно до статті 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, з огляду на ухвалення рішення на користь відповідача та звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір», витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed