Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

В грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати дійсним договір міни нерухомого майна №118, укладений 25.04.2001 між ним та відповідачем, посвідчений Універсальною біржею «Ріко-Альянс», та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказав, що 25.04.2001 між ним та відповідачем було укладено спірний договір міни, за умовами якого він передав у власність відповідачу квартиру [ADDRESS] , а відповідач передала йому у власність квартиру [ADDRESS] . Всі умови договору сторони виконали, окрім нотаріального посвідчення. На теперішній час позивач має намір розпорядитися власним майном, однак цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, який підлягає визнанню дійсним тільки у судовому порядку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5\~статті 279 ЦПК України\~не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подала. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою місця реєстрації останнього та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 25.04.2001 [PERSON] та [PERSON] уклали договір №118 міни, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] передала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Договір оформлено на Універсальній біржі «Ріко-Альянс» та 21.05.2001 зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним №18368. З довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18.03.2021 №631 вбачається, що станом на 28.12.2012 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за: [PERSON] - 1/2 частки та за [PERSON] 1/2 частки на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва по справі №2-33409 від 23.03.2009. Крім того, судом досліджено цивільну справу №2-33409 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку квартири в порядку поділу спільного майна подружжя, з матеріалів якої вбачається, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.03.2009 за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку спірної квартири за кожним. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.03.2016 вказане вище рішення скасовано. В свою чергу, рішенням суду від 04.08.2016, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20.09.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2016, у задоволення позовних вимог [PERSON] відмовлено. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач має намір розпорядитися своїм правом на нерухоме майно, але цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, яке не вимагалося законодавством на час його укладання. Пунктом 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір міни укладено 25.04.2001, тобто під час дії\~Цивільного кодексу Української РСР 1963 року\~(далі -\~ЦК УРСР). Згідно \~статті 241 ЦК УРСР за договором міни\~ між сторонами\~\~ провадиться\~ обмін\~\~одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Статтею 242 ЦК УРСР\~визначено, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Статтею 227 ЦК УРСР\~передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частиною другої\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу»\~угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини другої\~статті 47 ЦК УРСР\~та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. З огляду на те, що на момент укладення договору міни сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу реалізувати свої речові права відносно нерухомого майна, суд приходить до висновку, що вимоги про визнання договору дійсним підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 334 ЦК України\~право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до\~статті 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями\~частини першої\~статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами\~статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи, що вказаний вище договір міни втрачено, отримати дублікат втраченого правовстановлюючого документу позивач не має змоги, є підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначеного суд вважає, що доводи позовної заяви знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, тому, з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2481,60 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved