Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] померлого [INFO].; копії свідоцтв про народження дітей [PERSON] та [PERSON]; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 16.03.2017р.; копія свідоцтва про укладання шлюбу; копія технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS]; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.02.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є дружиною [PERSON], померлого [INFO]. За життя він збудував житловий будинок, розташований по [ADDRESS], у якому мешкав спільно зі своєю родиною. Факт належності будинку [PERSON] підтверджується копією технічного паспорту на будинок на його ім'я. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначений житловий будинок, земельні частки (паї) в КСП «Анадол» серії ОД 0094432, ОД 0094837 та майновий пай в КСП «Анадол». На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач - [PERSON] та відповідачі - [PERSON] та [PERSON] (діти). Так, у встановлений законодавством строк, ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріусу із заявами про прийняття спадщини, проте на момент відкриття спадщини, позивач проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON], після його смерті, вона залишилась проживати у спадковому будинку, тобто, фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963р. та наразі проживає разом із родиною у спадковому будинку, доглядає за ним, сплачує комунальні платежі, обробляє присадибну ділянку, зробила поточний ремонт. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були прописані у будинку на момент смерті батька, але фактично проживали у м. Одеса, крім того, вони не вчинили ніяких дій щодо прийняття спадщини, на спадщину не претендують та не заперечують щоб позивач оформила її на своє ім'я. Згодом, позивач звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва, та 21.02.2014р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, але тільки на частину спадкового майна, а саме: на право на земельні частки (паї) згідно сертифікатів [NUMBER], [NUMBER] та майновий пай в КСП «Анадол» згідно свідоцтва [NUMBER]. Щодо житлового будинку позивачу свідоцтво не видали, оскільки в неї не було усіх документів на нерухоме майно. Так, 16.03.2017р., позивач повторно звернулась до нотаріусу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, але їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів (відсутності витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно) на вищевказаний житловий будинок, про що 16.03.2017р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого чоловіка і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у 2002 р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а позивач фактично прийняла спадщину після його смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка. Вона у передбачений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але вона фактично прийняла спадщину, оскільки мешкала разом із ним, отже вважається такою, що прийняла спадщину. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. Відповідачі не вчинили ніяких дій щодо прийняття спадщини, крім того, не заперечують щоб спадщину оформила позивач. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, вона не має змоги оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, із-за відсутності правовстановлюючих документів (відсутності витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно) на вищевказаний житловий будинок, у зв'язку із чим в даний час позивач вимушена звернутися до суду із позовом, а не до нотаріальної контори. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved