Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що купила квартиру [ADDRESS] . В подальшому з`ясувала, що у квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] [PERSON] не бажає щоб відповідачі були зареєстровані у її квартирі. [PERSON] та [PERSON] тривалий час не живуть у цій квартирі. Судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] . Позивачка купила цю квартиру у [PERSON] [INFO] . Вказані обставини стверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 26 березня 2001 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 250071438 від 26 березня 2021 року. У вищевказаному житловому будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Вказана обставина стверджується копією листа Кельменецької селищної ради №662 від 28 квітня 2021 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у квартирі [ADDRESS] з 24 жовтня 2008 року, оскільки [PERSON] продав цю квартиру [PERSON] . Вказані обставини стверджуються показаннями свідка [PERSON] . Таким чином, між сторонами склалися житлові правовідносини. Позивачка посилається на те, що реєстрація відповідачів у спірному будинку перешкоджає її вільному користуванню та розпорядженню належним їй майном. За змістом ч.1 ст.321 ЦК, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ч.1 ст.16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень гл.32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач [PERSON] вселився у квартиру як власник, а [PERSON] як член його сім`ї, і набула право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що права власника користуватися своїм житлом та право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на це житло, а відтак - припинення права власності особи на житло припиняє її право та право членів її сім`ї на користування цим житлом. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, Закон не передбачив при переході прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом колишнього власника та членів його сім`ї у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України) . Частина 4 ст. 156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Договір про користування квартирою між сторонами, а також між відповідачами та попереднім власником цього житла не укладався. Відповідачі не надали суду доказів, які б стверджували, що такий договір був укладений. За таких обставин, суд вважає, що припинення права власності [PERSON] на квартиру, за відсутності відповідного договору з новим власником за змістом ст.ст. 383, 405 ЦК України та ст.ст. 150, 156 ЖК України припиняє право відповідачів на користування цим житлом. Суд також враховує, що така позиція висловлена Верховним Судом України в його ухвалах від 21 липня та 12 травня 2010 року. Отже, право [PERSON] та [PERSON] на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника. Враховуючи наведене, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] втратили право на користування квартирою [ADDRESS] , а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю. Враховуючи викладене вище, на підставі ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 29, 317, 383, 391, 405, 406 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved