Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

В жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя. Уточнивши позов зазначив, що 12 вересня 2008 року по 26 вересня 2018 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. [INFO] народився син [PERSON] , батьками якого записані сторони. Під час перебування у шлюбі, 29 грудня 2017 року придбано транспортний засіб ТОYОТА RAV4 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , автомобіль зареєстровано за відповідачкою. Зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, відсутності домовленості між сторонами щодо поділу майна, вважав, що йому належить право власності на 1/2 частину автомобіля. З травня 2018 року він з відповідачкою проживають окремо, спільне господарство не ведуть, дитина постійно проживає разом з ним, він самостійно, без участі відповідачки створює необхідні умови для проживання, розвитку, навчання, лікування й відпочинку сина. Син відвідує навчальний заклад та гуртки. Відповідач фактично самоусунулась від виховання дитини, ніде не працює, не має фінансової можливості забезпечувати дитину, нею допущено заборгованості по сплаті аліментів, які стягуються за рішенням суду і станом на 01.09.2021 р. розмір заборгованості складає 86360,23 грн. Спірний автомобіль використовується, у тому числі, для транспортування дитини до навчального закладу та гуртків, що здійснюється безпосередньо ним. У зв`язку із тим, що спірний транспортний засіб використовується, утому числі і в інтересах дитини, яка проживає разом з ним та повністю знаходиться на його утриманні, відповідач не сплачує аліменти та самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, просив суд відступити від засади рівності часток подружжя та визнати за ним право власності вцілому. Позивач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у судове засідання не прибув подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток, в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подала, причину своєї неявки суду не повідомила. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 19 листопада 2020 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позов про поділ спільного майна подружжя. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини у справі, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26.09.2018 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.09.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис 1855 (а.с. 63-64) Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2019 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. Визнано місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Стягнено з [PERSON] на користі [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки її доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.05.2018 р. (а.с. 13-20) 29 грудня 2017 року автомобіль ТОYОТА RAV4 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу 6350/2017/769903 від 29.12.2017 р., оформленого у присутності адміністратора ТСЦ № 6350. Вказана обставина підтверджена позивачем, як листом начальника РСЦ ГЦС МВС в Харківській області № 31/20-3357 від 01.10.2021 р. так і копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого ТСЦ 6350 29.12.2017 р. на автомобіль ТОYОТА RAV4 державний номерний знак [NUMBER] на ім`я [PERSON] (а.с. 33-34, 113) Відповідно до звіту № 426/2020 складеного 01.10.2020 р. суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] ринкова вартість автомобіля ТОYОТА RAV4, державний номерний знак [NUMBER] станом на жовтень 2020 року складає 329599,2 грн. (а.с. 35-51) З проведеного приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнбковим Ю.В. від 30.09.2021 р. № 14583 розрахунку вбачається, що станом на 30.09.2021 р. заборгованість [PERSON] по сплаті на користі [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20.06.2021 р. становить 86360,23 грн. (а.с. 115) Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у п.п. 23, 24 своєї постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2 ч. 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 1ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. З огляду на наведене суд доходить висновку, що спірний автомобіль Toyota Rav4, VIN код [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року випуску належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя в рівних частках. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у п. 30 своєї постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Обов`язок, доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених ч. 2 ч. 3 ст. 70 СК України, покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя. Позивач,\~як на\~підставу своїх\~вимог посилається\~на факт\~проживання сина\~разом з\~ним та\~його перебування\~на утриманні з урахуванням додаткових витрат на навчання та розвиток. Надані позивачем суду докази вказують, що дитина проживає разом з ним, навчається в 5 класі спеціалізованої школи І-ІІ ступенів № 162 Харківської міської ради, відвідує курси в «Мала Комп`ютерна Академія», відвідує зайняття з плавання в КП «Олімпійський учбово-спортивний центр» «Акварена». В той час відповідачка не в повному обсязі виконує рішення Ленінського районного суду від 06.03.2019 року про стягнення з неї аліментів на утримання дитини, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на момент звернення до суду з уточненим позовом становила 63147,38 грн., а на день ухвалення рішення 86360,23 грн. (а.с. 62, 91-94, 115) При цьому позивачем не надано доказів, про ухилення відповідачкою від сплати аліментів, про отримання нею розрахунків заборгованості та реалізації нею права на оскарження таких розрахунків, наявності чи відсутності у відповідачки роботи, оскільки з розрахунків незрозуміло нарахування розміру аліментів проводиться з розміру доходу працюючої особи чи середнього заробітної плати працівника для цієї місцевості. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову в частині відступлення від засади рівності часток майна подружжя та відмовляє у визнання права власності на автомобіль вцілому. Частиною 2 ст. 183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Частинами 1, 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 2, 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Під час розгляду справи не встановлено обставин, які мають істотне значення для відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя. З огляду на вищевказане, спільне майно підлягає поділу між сторонами з визнанням за [PERSON] та [PERSON] права власності за кожним із них на Ѕ частину автомобіля Toyota Rav4, VIN код [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2013 року випуску, білого кольору, яка в цілому зареєстрована на праві власності за відповідачкою [PERSON] . Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial