Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив про розгляд справи без його участі. Представник позивача на задоволенні позову наполягав. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія угоди про надання житлового будинку [PERSON] у користування; копія заповіту [PERSON] від 09.12.1994р., оформленого на ім'я [PERSON]; копія робочого проекту щодо газопостачання житлового будинку; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що житловий будинок [ADDRESS] рахується належним [PERSON] - нині померлій дружині відповідача. [INFO] [PERSON] померла, за життя вона розпорядилася належним їй майном, 09.12.1994р. залишила заповіт на ім'я чоловіка [PERSON] На час смерті відповідач мешкав із [PERSON], доглядав за нею, після її смерті поніс всі витрати на поховання, виконав поминальні обряди та продовжує мешкати у спадковому будинку. Таким чином, відповідач прийняв спадщину після смерті дружини в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. У березні 2002р. між сторонами у справі було укладено угоду про надання житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, на якій він розташований, у користування та володіння [PERSON] Угоду було укладено у письмовій формі та завірено печаткою виконавчого комітету Орлівської сільради. На час укладення угоди, відповідач діяв, як фактичний власник спадкового майна, правовстановлюючих документів на спадкове домоволодіння він не оформив. Після укладання угоди позивач одразу ж переїхав до спірного будинку, з того часу мешкає там, обробляє земельну ділянку, слідкує за технічним станом житлового будинку, підвів до нього газопостачання та ін. Отже, з 2002р. року по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє спірним домоволодінням, стежить за технічним станом будинку, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. На момент укладення угоди про надання будинку у користування сторони оформили її у письмовому вигляді, проте не засвідчили її нотаріально. У зв'язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на домоволодіння, оскільки з 2002 р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у зв'язку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на житло, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на нерухомість. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 2002р. між ним та [PERSON] (фактичним спадкоємцем) була досягнута домовленість про надання житлового будинку [ADDRESS] у користування. Письмово сторону цю угоду оформили, проте в нотаріальному порядку вони її не завіряли. Таким чином, з 2002р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє будинком, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивачем будинком [PERSON], як спадкоємець нерухомості, не пред'являв до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, документів на неї, не брав участі у її утриманні та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком є добросовісним (тобто позивач вважав, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була досягнута домовленість про надання нерухомості у користування), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачував комунальні платежі за утримання будинку, розпоряджається житлом, сплачував певні грошові суми відповідачу та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого останній набув право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на нерухомість.

Outcome: approved