Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

в грудні 2019 року Акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 25 791 грн. 65 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 02.03.2015 року була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н, відповідно до якої відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 6 740 грн. 96 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Взяті на себе зобов`язання, відповідно до умов вищевказаної угоди, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач [PERSON] , незважаючи на це, порушила її, оскільки, своєчасно не погашала кредит та не сплачувала проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 13.11.2019 року утворилася заборгованість за кредитним договором, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 6 740 грн. 96 коп., заборгованість за процентами в розмірі 5 790 грн. 48 коп., пеня в розмірі 13 260 грн. 21 коп. Ухвалою суду від 11.12.2019 року було відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в своїй заяві проти цього не заперечував. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] 02.03.2015 року була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н, в якій сторони узгодили всі її умови. Відповідно до даного договору, Банк надав останній кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту в розмірі 6 740 грн. 96 коп. на строк до 31.03.2017 року, а відповідач зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,5 % на місяць від розміру заборгованості, а всього вносити щомісячний платіж в розмірі не меншому, ніж 337 грн. 32 коп. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є обов`язок відповідача сплатити неустойку (пеню), розмір якої встановлений Умовами та правилами надання продукту кредитних карт. Згідно ст. 626 ЦК України,договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ст. 628 ЦК України,зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Крім цього, положення ст.ст.546,548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов`язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов`язання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в Законі або договорі. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] належним чином не виконувала умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати процентів за користування ним. Так, станом на дату припинення строку дії договору та узгодженого сторонами строку користування кредитними коштами (31.03.2017 року) заборгованість за кредитним договором становила: заборгованість за кредитом у розмірі 6 740 грн. 96 коп., заборгованість за процентами в розмірі 2 568 грн. 29 коп. Водночас проценти, нараховані Банком після припинення строку дії договору та узгодженого сторонами строку користування кредитними коштами стягненню не підлягають, оскільки право кредитодавця нараховувати обумовлені в договорі проценти припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12). Позивачем вимог про забезпечення прав та інтересів банку в порядку ст. 625 ЦК України не заявлено. Також не підлягають задоволенню вимоги Банку щодо стягнення пені, виходячи з наступного. Так, п. 2.8 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості за порушення позичальником зобов`язань по поверненню кредитних коштів, останній зобов`язаний сплатити на користь Банку пеню, розмір якої передбачений Умовами та правилами. Між тим, надані позивачем генеральна угода, Умови та правила надання банківських послуг не містять умов, що б вказували на узгодження сторонами платежів у формі пені в нарахованих Банком розмірах. При цьому, згідно розрахунку заборгованості вбачається, що вказані позивачем нарахування (13 260 грн. 20 коп.) не є пенею, а нараховані в якості штрафу, розмір якого (спосіб обчислення) також не відповідає умовам договору. Таким чином, на підставі викладеного, враховуючи, що позичальником в порядку погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено 1 201 грн. 81 коп. (15.04.2017 року - 1 000 грн. 00 коп., 17.04.2017 року - 101 грн. 81 коп., 30.07.2018 року - 100 грн. 00 коп.), заборгованість за кредитним договором становить: заборгованість за кредитом у розмірі 6 740 грн. 96 коп., заборгованість за процентами в розмірі 1 366 грн. 48 коп. Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України з відповідача, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (31 %), на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 595 грн. 51 коп.

Outcome: approved