Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

В грудні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на майно та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житловим будинком. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 09.01.1980 року по 11.01.2011 року, за час якого придбали житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, зареєстрований на ім'я відповідача. Зазначив, що житловий будинок є їх спільною сумісною власністю, а відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні будинком і не визнає право позивача на 1/2 частину цього будинку, у зв'язку з чим просив суд визнати житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю позивача та відповідача, визнати за позивачем право власності на 1/2 частину цього будинку та зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні будинком з господарськими будівлями та спорудами. Відповідач [PERSON], не погоджуючись із заявленим позовом, звернулася до суду з зустрічним позовом до позивача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок [ADDRESS], який зареєстрований за нею на праві приватної власності, а за відповідачем [PERSON] визнати право особистої приватної власності на майно, що за ним зареєстровано, а саме: на житловий будинок [ADDRESS], на їдальню, розташовану за адресою: [ADDRESS], на автомобіль VOLVO FH 12 12000, д.н.з. [NUMBER], автомобіль SCHMITZ SKO 24 0, д.н.з. [NUMBER], автомобіль LAMBERET-0, д.н.з. [NUMBER], автомобіль КАМАЗ 53213 10850, д.н.з. [NUMBER], автомобіль LAMBERET-0, д.н.з. [NUMBER], автомобіль DAF 95XF-430 12580, д.н.з. [NUMBER], автомобіль VOLVO FH 12 12130, д.н.з. [NUMBER], автомобіль VOLVO FH 12 11989, д.н.з. [NUMBER], автомобіль STEVENS-0, д.н.з. [NUMBER], автомобіль VOLVO FH 12 12100, д.н.з. [NUMBER], автомобіль ПР MOL 0, д.н.з. [NUMBER], автомобіль ПР MOL 0, д.н.з. [NUMBER], автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER 2.0 1998, д.н.з. [NUMBER], автомобіль FRUEHAUF 0, д.н.з. [NUMBER], автомобіль FRUEHAUF 0, д.н.з. [NUMBER], автомобіль VOLVO FH 12 12100, д.н.з. [NUMBER], автомобіль TROUILLET 0, д.н.з. [NUMBER], автомобіль FRUEHAUF SREM 0, д.н.з. [NUMBER], автомобіль MERCEDES-BENZ Е 220 2151, д.н.з. [NUMBER], автомобіль VOLVO FH 12 12000, д.н.з. [NUMBER], автомобіль VOLVO FH 12 12130, д.н.з. [NUMBER]. Свої зустрічні позовні вимоги обгрунтувала тим, що все перелічене майно придбано позивачем та відповідачем за час шлюбу і є їх спільною сумісною власністю. Після розірвання шлюбу позивач бажає проживати окремо від свого кошишнього чоловіка і його новоствореної сім'ї в будинку [ADDRESS], в якому проживає після розлучення і він є її єдиним житлом. Крім цього зазначила, що за власні кошти зробила ремонт у спірному будинку, що підтверджується копіями товарних чеків. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом, первісний позов підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві, просив суд первісний позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Заперечуючи проти вимог зустрічного позову, зазначив про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні спірним житловим будинком та не визнає його право власності на 1/2 частину цього будинку, про що позивачу стало відомо в листопаді 2014 року, коли відповідач звернулася до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим будинком, а тому доводи відповідача щодо пропущення строку позовної давності є помилковими. Також зазначив, що автомобіль VOLVO FH 12 12000, д.н.з. [NUMBER] та автомобіль SCHMITZ SKO 24 0, д.н.з. [NUMBER] не є об'єктами права спільної сумісної власності, оскільки придбані позивачем після розірвання шлюбу, автомобіль VOLVO FH 12, 1998 р.н. належить гр. [PERSON], а автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER 2.0, 2006 року належить гр. [PERSON] Автомобілі LAMBERET-0, д.н.з. [NUMBER], VOLVO FH 12 12100, д.н.з. [NUMBER], FRUEHAUF 0, д.н.з. [NUMBER], та STEVENS-0, д.н.з. [NUMBER] знаходяться у володінні та користуванні інших осіб на підставі довіреностей і фактично не є власністю позивача. Крім того, представником позивача було заявлено про сплив строку позовної давності щодо вимог, заявлених відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні зустрісних позовних вимог. Представник відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом підтримав в повному обсязі зустрічні позовні вимоги з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, первісний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Заперечуючи проти вимог первісного позову, пояснив, що [PERSON], будучи зареєстрованим у спірному житловому будинку, після розлучення в цьому будинку не проживає, створив нову сім'ю, за ним зареєстровано житловий будинок [ADDRESS], а також частка у житловому будинку, яка ним успадкована після смерті батька. Проживати разом в спірному будинку неможливо, тим більше, що позивач має можливість змінити своє місце реєстрації. Також, відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності щодо вимог позивача, що є підставою для відмови у задоволенні цих вимог. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.01.1980 року і за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.01.2011 р. шлюб між ними розірвано (а.с. 6). Як встановлено в судовому засіданні, за час шлюбу сторонами придбано наступне майно: житловий будинок [ADDRESS], зареєстрований на праві власності за [PERSON] (а.с. 7-9, 50-52), житловий будинок [ADDRESS], зареєстрований на праві власності за [PERSON] (а.с. 54-55), їдальня, розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с. 54-57); автомобіль марки LAMBERET-0, (1998 р.в.), д.н.з. [NUMBER], № шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER]; автомобіль марки КАМАЗ 53213 10850, (1989 р.в.), д.н.з. [NUMBER], № шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], дата видачі 29.09.2009 р; автомобіль марки LAMBERET-0, (1995 р.в.), д.н.з. [NUMBER], № шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], дата видачі 12.05.2009р. автомобіль марки DAF 95XF-430 12580, (2001 р.в.), д.н.з. [NUMBER] № шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], дата видачі 13.01.2009р; автомобіль марки VOLVO FH 12 12130, (2001 р.в.), д.н.з. [NUMBER], № шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], дата видачі 13.01.2009; автомобіль марки VOLVO FH 12 11989, (2000 р.в.), д.н.з. [NUMBER] № шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], дата видачі 25.11.2008; автомобіль марки STEVENS-0, (1997 р.в.), д.н.з. [NUMBER], № шасі [NUMBER], Свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], дата видачі 26.08.2008 р.; автомобіль марки VOLVO FH 12 12100, (2001 р.в.), д.н.з. [NUMBER], № шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], дата видачі 23.08.2008; автомобіль марки ПР MOL 0, (1992 р.в.), д.н.з. [NUMBER], № шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], дата видачі 08.04.2008 р; автомобіль марки ПР MOL 0, (1990 р.в.), д.н.з. [NUMBER], № шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], дата видачі 22.02.2008 р; автомобіль марки FRUEHAUF 0, (1985 р.в.), д.н.з. [NUMBER], № шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], дата видачі 26.11.2005 р; автомобіль марки FRUEHAUF 0, (1997 р.в.), д.н.з. [NUMBER], № шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], дата видачі 26.10.2005 р; автомобіль марки TROUILLET 0, (1997 р.в.), д.н.з. [NUMBER], № шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], дата видачі 18.01.2004 р; автомобіль марки FRUEHAUF SREM 0, (1997 р.в.), д.н.з. [NUMBER], № шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], дата видачі 18.01.2004 р; автомобіль марки MERCEDES-BENZ Е 220 2151, (1999 р.в.), д.н.з. [NUMBER], № куз. [NUMBER], Свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], дата видачі 05.08.2003 р; автомобіль марки VOLVO FH 12 12000, (1995 р.в.), д.н.з. [NUMBER] № шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], дата видачі 20.06.2002 р; автомобіль марки VOLVO FH 12 12130, (1996 р.в.), д.н.з. [NUMBER] № шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER], дата видачі 16.01.2007 р., які зареєстровані за [PERSON] (а.с. 114, 116 - 125, 152-153). Сторонами не заперечувалося, що вищеперелічене майно придбане під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому є спільним майном подружжя. Водночас, і позивачем [PERSON] до ухвалення рішення у справі подана заява про застосування позовної давності до позовних вимог відповідача про поділ спільного сумісного майна, і відповідачем [PERSON] до ухвалення рішення у справі подана заява про застосування позовної давності до позовних вимог позивача про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Якщо встановити день, коли особа довідалась про це, неможливо, або маються докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У своїй правовій позиції за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах Верховний Суд України у постанові від 21 травня 2014 р. № 6-7цс14, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК є обов'язковою для всіх судів України, вказав про те, що за змістом ст. 261 ЦК України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Враховуючи, що в межах загального трирічного строку позовної давності для відповідних правовідносин у сторін не виникало спору щодо режиму спільного майна, і виник цей спір вже після спливу строку позовної давності, кожна із сторін заявила про поважність причин пропуску цього строку, суд вважає, що такий спір повинен бути вирішений судом по суті заявлених сторонами вимог. У відповідності з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Судом встановлено, що сторонами не досягнуто згоди стосовно поділу спільного майна. За загальним правилом, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі виходячи із рівності часток та за їх взаємною згодою. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ст. 71 СК України). Загальна вартість майна, яке підлягає поділу, визначена [PERSON], виходячи з ринкових пропозицій, розміщених в друкованих та електронних виданнях і складає 5950000 грн., з яких вартість житлового будинку [ADDRESS] складає 1360000 грн. [PERSON] просить в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок [ADDRESS], а решту майна - житловий будинок [ADDRESS], їдальню, розташовану за адресою: [ADDRESS] та зазначені у зустрічному позові автомобілі просить визнати особистою приватною власністю [PERSON], який проти такого поділу заперечує. Проте, згідно з інформацією, наданою УДАЇ м. Києва, автомобіль VOLVO FH 12, 1998 р.н. зареєстрований за гр. [PERSON], а автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER 2.0, 2006 року зареєстрований за гр. [PERSON] (а.с. 152-153), тому вказані автомобілі не можуть бути предметом поділу. Крім того, автомобіль VOLVO FH 12 12000, д.н.з. [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] 02.09.2011 р., а автомобіль SCHMITZ SKO 24 0, д.н.з. [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] 20.03.2012р., і також не можуть бути предметом поділу, оскільки придбані позивачем після розірвання шлюб (а.с. 115, 125). Автомобіль марки FRUEHAUF 0, (1985 р.в.), д.н.з. [NUMBER], знятий з обліку для реалізації, але інформація про його подальшу реєстрацію відсутня (а.с. 153), належних доказів того, що вказаний автомобіль вибув з володіння позивача [PERSON] суду не надано, а тому він може бути предметом поділу. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як убачається з роз'яснень, викладених у п. 24 Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно з п. 25 Постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя про отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Суд враховує, що вартість майна та запропоновані варіанти поділу сторонами не узгоджені, проте, жодна із сторін не висловила бажання на отримання грошової компенсації, тому проведення реального поділу неподільного майна є неможливим. Оскільки відповідно до вимог сімейного законодавства частки майна дружини та чоловіка є рівними, даних про те, що інше визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором, у суду немає, обставин, які б дали суду можливість відступити від засад рівності часток, не встановлено, а також враховуючи ту обставину, що частина майна, яке підлягає поділу є неподільним і жоден з подружжя не заявив про отримання грошової компенсації вартості його частки, суд вважає рівними ідеальні частки сторін в спірному майні. Що стосується позовних вимог [PERSON] про зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні житловим будинком [ADDRESS], суд приходить до висновку про відмову у задоволенні цих вимог, оскільки відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Разом з тим, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні спірним житловим будинком [ADDRESS] та належним чином не доведено обставини, на які він посилається в обгрунтування своїх вимог в цій частині. Таким чином, за відсутності згоди між сторонами щодо запропонованих один одному варіантів поділу спільного сумісного майна, враховуючи принцип рівності часток та положення ст. 57, 69-70 СК України та Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення основних та зустрічних позовних вимог і поділ майна, що є спільною сумісною власністю сторін на засадах рівності часток кожного з подружжя у спірному майні.

Outcome: partial