Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до Бердянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням вказуючи, що на праві власності їй належить трикімнатна квартира [ADDRESS] квартира [ADDRESS] належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 26.12.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського нотаріального округу Дмитренко М.Р. за реєстровим № 2046 та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №151089515 від 26.12.2018 року. На цей час в квартирі зареєстровані її бабуся [PERSON] , яка подарувала їй квартиру і з її згоди проживає в неї, а також в квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , який з січня 2018 року в квартирі не проживає, переїхав разом зі своїм майном та речами без зняття з реєстрації. Відповідач за місцем реєстрації не проживає, витрат на утримання квартири не несе, комунальні послуги не сплачує. Наявність реєстрації місця проживання відповідача в належній їй квартирі створює перешкоди у здійсненні права власника квартири, оскільки не дає можливості оформити субсидію зі сплати комунальних послуг. Таким чином відповідач відсутній у спірному жилому приміщенні з січня 2018 року, участі в утриманні житла не приймає, не користується спірною квартирою,оскільки цього житла не потребує,належне йому майно у квартирі відсутнє. Разом з тим, відповідач залишається зареєстрованим у спірній квартирі та добровільно припинити реєстрацію не бажає, чим порушує права позивача, яка сплачує утримання цього житла з урахуванням реєстрації відповідача, має складнощі у вирішенні інших питань стосовно спірної квартири. Представник позивача просить суд з підстав, передбачених ст.71 ЖК України, визнати відповідача [PERSON] втратившим право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача адвокат Арман В.М. не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просить прийняти рішення на підставі маючих у суду письмових матеріалів. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки до суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив не надав, хоча повідомлений відповідно до вимог ст.128 ЦПК України про місце та час розгляду справи, у судове засідання викликався судовими повістками з повідомленням. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, представник позивача просить справу розглянути у її відсутність, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, відповідач не з`явився, про причини неявки не повідомив, заперечень та клопотань не подав. Тому суд ухвалив на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України розглянути справу заочно, і на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювати фіксацію судового процесу звукозаписувальними технічними засобами Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. З матеріалів справи суд встановив, що трикімнатна квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується договором дарування від 26.12.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського нотаріального округу Дмитренко М.Р. за реєстровим № 2046 (а.с.6-7) та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №151089515 від 26.12.2018 року (а.с.8). Відповідач [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі, однак членом сім`ї наймача не є. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до зазначених правових норм [PERSON] , який був зареєстрований в спірному жилому приміщенні на законних підставах, має обґрунтовану презумпцію права на користування жилим приміщенням. А відтак, позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. За роз`ясненнями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із подальшими змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Допитаний судом свідок [PERSON] пояснив, що відповідач в спірній квартирі не проживає з січня 2018 року. З квартири виїхав разом з усіма речами. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що відповідач її онук. Після складання договору дарування на позивачку, її онук [PERSON] забрав всі свої речі і виїхав з квартири. Місце проживання онука їй не відомо. Квартира належала їй на праві власності і вона розпорядилася своєю власністю на свій розсуд, оскільки це її право. З викладених у позові пояснень позивача судом встановлено, що спірне жиле приміщення не являється місцем проживання відповідача [PERSON] понад шість місяців, за яке він, як зареєстрована в квартирі особа, не оплачує комунальні послуги, його речі у квартирі відсутні, перешкод для користування цим житлом позивачем не чинилося. Таким чином, доводи позивача, викладені в його позовній заяві, про відсутність відповідача у спірному жилому приміщенні понад шість місяців підряд без поважних причин підтверджені доказами, які відповідають вимогам ЦПК України щодо їх належності та допустимості. Згідно з вимогами ЦПК України, суд оцінує докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказах. Докази, на які посилається [PERSON] у позовній заяві, були предметом перевірки суду під час розгляду справи, повністю підтверджені доданими до позову письмовими доказами, тому в результаті їх оцінки у сукупності суд дійшов до висновку про те, що вони підтверджують факт не проживання [PERSON] у спірному житловому приміщенні понад встановлені законом строки та задовольняє позов. На підставі ст. ст.47 Конституції України, ст.ст.9,71,72 ЖК України, ст. 12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України, суд-

Outcome: approved