Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

В жовтні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказала, що з відповідачем перебуває в шлюбі, який зареєстрований 23 липня 2015 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1117. Від шлюбу у них є неповнолітня дитина - донька, [PERSON], [INFO]. Також зазначила, що за час подружнього життя належної сімї у них не склалося. Між ними часто виникали сварки та непорозуміння, які призвели до того, що вони втратили любов і повагу один до одного. Тривалий час проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, фактично сім»я розпалася, відповідач проживає з іншою жінкою в м. Києві, а тому подальше сімейне життя стало неможливим, бажає розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати, доньку залишити проживати з нею, прізвище після розірвання шлюбу залишити «[PERSON]», судові витрати по справі покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з»явився, надав суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, просив справу розглядати без його участі. Суд, вислухавши пояснення позивачки [PERSON], враховуючи заяву відповідача [PERSON], дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 23 липня 2015 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1117, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції 23 липня 2015 року. Від шлюбу у них народилася одна дитина донька, [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 16 травня 2017 року. Причиною розірвання шлюбу є те, що у подружжя належної сімї не склалося. Тривалий час проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідач проживає з іншою жінкою. Сімя фактично розпалася та існує лише формально. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задоволити. Після розірвання шлюбу позивачці [PERSON] суд залишає прізвище «[PERSON]», доньку залишає проживати з матір»ю. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь позивачки 704,80 гривень витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved