Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 03 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики №03-02-18/Т, за якими позивач передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн. терміном до 03.04.2018 року. Згідно п.3.1 договору позичальник зобов`язався сплачувати 3% від загальної суми позики (6000,00 грн.) за кожен день прострочення, починаючи з 04.04.2018 року. Всупереч умовам домовленості, відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, позику [PERSON] не повернула, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь 6 000,00 грн. основного боргу, 36 грн. інфляційних втрат та 31 320,00 грн. пені у розмірі 3% за кожен день прострочення платежу в якості відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання та судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та посилаючись на те, що відповідачка не повернула борг у добровільному порядку, просив стягнути борг у судовому порядку. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся відповідно до ч.7 ст. 128 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи за його відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, з можливістю ухвалення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 03 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики №03-02-18/Т, за умовами якого позивач передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн. терміном до 03.04.2018 року. Про отримання коштів від позивачки відповідачка склала розписку. У пункті 3.1. Договору сторони передбачили відповідальність боржника у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення боргу у строк до 03.04.2018 року у вигляді сплати пні у розмірі 3% за кожен день прострочки виконання зобов`язання. Станом на день розгляду справи, борг [PERSON] позивачу не повернула, оригінали розписок зберігаються у позивача та були досліджені у судому засіданні, а відтак, права позивача підлягають захисту судовим рішенням. Відповідно до розписки, сума позики становить 6 000,00 грн. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів про те, що [PERSON] повернула [PERSON] суму боргу у розмірі 6000 грн. до обумовленої Договором дати, така сума боргу підлягає стягненню з неї судовим рішенням. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, інфляційні збитки від прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем складають 36,00 грн. за період з 4 квітня 2018 по 24 вересня 2018 року. Відповідно до п.3.1 договору [PERSON] нарахував [PERSON] пеню, передбачену договором, у розмірі 3% за кожен день прострочки, що за період з 4 квітня 2018 по 24 вересня 2018 року складає 31 320,00 грн. (а.с.7). Такі розрахунки відповідачем спростовані не були. Виходячи з того, що відповідачка не виконала умови укладеного з позивачем договору позики, не повернула борг, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а відтак про їх задоволення. За таких обставин, позов [PERSON] потрібно задовольнити в повному обсязі та стягнути на його користь з [PERSON] - 6 000 грн. основної суми боргу, - 31320 грн. - процентів за користування позикою за період з 4 квітня 2018 по 24 вересня 2018 року; 36 грн.- інфляційного збільшення боргу за період з 4 квітня 2018 по 24 вересня 2018 року, а разом стягнути 37 356,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved