Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Виконувач обовязків керівника Немирівської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах Вінницької обласної ради в особі Комунальної організації (установи, закладу) «[PERSON] центральна районна лікарня» із позовом до [PERSON] про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину, обґрунтовуючи вимоги таким. Вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 03.02.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, який набрав законної сили. Вказаним вироком встановлено, що 06.09.2014 року біля 18 години, [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного спяніння, знаходячись в селі Королівка, Липовецького району по вул.. Першого Травня 3, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, під час суперечки з [PERSON], яка виникла на ґрунті неприязних відносин, умисно наніс останньому декілька ударів дерев'яною штахетиною, та скляною розбитою пляшкою в область голови та лівого передпліччя, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваної рани волосистої частини голови та обличчя, лівого передпліччя, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров'я. Внаслідок вказаних подій [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні [PERSON] центральної районної лікарні в період з 06.09.2014 року по 19.09.2014 року, у звязку із чим на його лікування було витрачено 3\~790, 78 гривень, які прокурор просить суд стягнути з особи, яка вчинила злочин та вирішити питання судових витрат. В судовому засіданні прокурор Юрченко В.В. позов підтримав з підстав, що у ньому наведені, просить суд позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] центральної районної лікарні [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи за адресою проживання, однак клопотання про розгляд справи у його відсутність чи про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив. Ураховуючи наведене суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, за відсутності відповідача, в загальному порядку. Суд, пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що мають значення для вирішення спору по суті, встановив, що 03.02.2015 року вироком Липовецького районного суду Вінницької області [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та засуджено до покарання у виді 150 годин громадських робіт. Відповідно до вищевказаного вироку судом встановлено, що 06 вересня 2014 року біля 18:00 години, [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись в селі Королівка, Липовецького району, Вінницької області, по вул. Першого Травня, 3, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, під час суперечки з [PERSON], яка виникла на ґрунті неприязних відносин, умисно наніс останньому декілька ударів дерев'яною штахетиною, та скляною розбитою пляшкою в область голови та лівого передпліччя, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваної рани волосистої частини голови та обличчя, лівого передпліччя, які згідно висновку експерта №1815 від 28 листопада 2014 року належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров'я. Зазначений вирок суду набув законної сили 05.03.2015 року. Відповідно до\~ст. 61 ч.4 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на зазначене, суд вважає, зазначені вище обставини встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. В зв'язку з одержаними тілесними ушкодженнями, потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КЗ «[PERSON] центральної районної лікарні» в період з 06.09.2014 року по 19.09.2014 року та провів 14 ліжко-днів, що підтверджується листом [PERSON] центральної районної лікарні від 29.05.2017 року № 371. Згідно із\~ст. 1206 ЦК України\~кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. У п.3 постанови КМУ від 16 липня 1993 р. N 545 «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» (далі - Порядку) зазначено, що у разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Липовецький районний суд Вінницької області при розгляді кримінального провадження № 136/2772/14-к не вирішував питання відшкодування коштів витрачених на стаціонарне лікування потерпілого. Відповідно до пункту 2\~Порядку, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно довідки виданої 29.05.2017 року за №317 [PERSON] ЦРЛ (а.с.4), вартість одного ліжко дня в травматологічному відділенні [PERSON] ЦРЛ склав 270, 77 грн., а загальна сума на лікування [PERSON] за період з 06.09.2014 року по 19.09.2014 року склала 3\~790, 78 грн. Згідно п.4 Порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Судом встановлено, що станом на 2014 рік [PERSON] ЦРЛ фінансувалась з обласного бюджету Вінницької області, що підтверджується листом Державної казначейської служби (а.с.5). За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим позов слід задовольнити в повному обсязі. Згідно\~ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved