Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Вимоги позивача і доводи на їх обґрунтування Звернувшись до суду із цим позовом, представник АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 11 лютого 2010 року відповідач отримала у банку кредит, попередньо підписавши Анкету - заяву, якою підтвердила, що ця Анкета - заява разом з «Умовами і правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складають між нею та позивачем договір (далі - кредитний договір). При цьому, позивач виконав свої зобов`язання за договором, відкривши відповідачці картковий рахунок і установивши кредитний ліміт, який протягом строку кредитування було збільшено, тим самими надавши їй можливість користування кредитними коштами. Відповідачка, у свою чергу, зобов`язалась слідкувати за витратами кредитних коштів з метою уникнення виникнення овердрафту, повернути фактично витрачені нею кошти та сплатити відсотки за користування ними. Проте, свої зобов`язання відповідачка виконувала неналежно, внаслідок чого станом на 29 грудня 2020 року у неї виникла заборгованість перед банком за простроченим тілом кредиту на суму 14 377,71 грн. Та оскільки відповідачка на момент пред`явлення цього позову існуючу у неї заборгованість не погасила, то позивач через свого представника просив стягнути її із неї у поновному обсязі разом із судовим збором у розмірі 2 270,00 грн. Процесуальні дії у справі Провадження у справі було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2021 року після отримання відповіді уповноваженого органу місцевого самоврядування щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання/перебування відповідача - фізичної особи. Позиція учасників справи У судове засідання представник позивача не з`явився, про його дату, час і місце був повідомлений належно, надав до заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, паралельно зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 49). Відповідач в судове засідання також не прибула, про його дату, час і місце повідомлена належно, проте, надала заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності. Крім цього, відповідач вказала, що позов визнає частково через погашення нею в ході розгляду справи частини заборгованості на суму 9 000,00 грн., про що надала суду відповідний доказ, як то, квитанцію від 09 березня 2021 року. За такого, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що склались між сторонами, із посиланням на докази За таких обставин, суд, перевіривши доводи сторін, оцінивши надані йому докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, установив наступне. Зокрема, суд установив, що 11 лютого 2010 року відповідач підписала Анкету - заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку», тим самим погодилась із тим, що ця Анкета - заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами», які викладені на банківському сайті, становить між нею і банком кредитний договір. Крім того, відповідач підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», із якої слідує, що вона була обізнана, зокрема, про базову відсоткову ставку на місяць (3,0%), яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи із 360 днів в році, строк внесення щомісячних платежів та їх розмір, розмір комісії за знаття готівки, розмір пені та штрафів за порушення своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними. При цьому, як слідує із виписки по рахунку, відповідач кредитні кошти використовувала активно, вносила платежі на погашення заборгованості, проте, невчасно та не у повному обсязі, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту, яка станом на 29 грудня 2020 року становить 14 377,71 грн. Тому, вирішуючи спір по суті, суд виходив із такого. Згідно частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Та у цьому випадку суд установив, що відповідачка отримала у позивача кредитні кошти, використовувала їх, однак, існуючу у неї заборгованість на момент пред`явлення цього позову не погасила. Разом із цим, в ході розгляду справи відповідач здійснила часткове погашення заборгованості у сумі 9 001,96 грн., що підтверджується наданою нею квитанцією від 09 березня 2021 року. Зокрема, позивач відкрив рахунок відповідачці із № [NUMBER] зі строком дії- 08/21. А із наданої відповідачкою квитанції слідує, що сплачені нею кошти у розмірі 9 001, 96 зараховані саме на цей рахунок, а тому суд розцінює це як погашення частини існуючої заборгованості за простроченим тілом кредиту. Тому, суд, перевіривши правильність нарахування пред`явленого позивачем розміру заборгованості, зокрема, виходячи із відповідного розрахунку та виписки по рахунку відповідачки, вважає відповідну вимогу законною і обґрунтованою, проте, такою, що підлягає частковому задоволенню у зв`язку із частковим погашенням відповідачкою заборгованості у доведеною нею належно розмірі, як то, у розмірі 9 001,96 грн. Відповідно, права позивача, за таких обставин, є порушеними і підлягають судовому захисту у спосіб, що ним запропонований у позовній заяві, тобто шляхом стягнення із відповідачки на його користь дійсної на час ухвалення рішення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 375,75 ( 14 377,71 грн. - 9 001,96 грн. = 5 375,75 грн.). Як наслідок, цей позов підлягає до часткового задоволення. Щодо розподілу судових витрат Згідно із правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 848,74 грн., що становить 37,39 % від задоволеної позовної вимоги. З цих мотивів,

Outcome: partial