Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

В грудні 2017 року Київський національний торговельно-економічний університет звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь університету витрати на навчання в аспірантурі КНТЕУ за період з 01.11.2007 по 04.06.2010 року на загальну суму 53073 грн. 96 коп., з яких: оплата праці - 6111, 45 грн., нарахування на оплату праці - 2219, 42 грн., загальноуніверситетські витрати -1356,19 грн., стипендії - 43386,89 грн. та судовий збір у розмірі 1600 грн., посилаючись на те, що з 30.10.2007 року відповідачку зараховано до аспірантури університету з відривом від виробництва за спеціальністю 08.00.08 - «Гроші, фінанси і кредит» за державним замовленням, термін навчання складав три роки, з 01.11.2007 до 01.11.2010 року, строк захисту дисертації за планом - 2010 рік. За результатами першого півріччя 2-го року навчання (2009) протоколом засідання кафедри банківської справи від 22.04.2009 року встановлено, що відповідач неповно виконала індивідуальний план. 07.06.2010 року [PERSON] , як аспіранту третього року денної форми навчання, за її заявою надана академічна відпустка з 04.06.2010 року до 03.06.2013 року, після чого [PERSON] надано відпустку для догляду за дитиною з 20.12.2011 року по 08.12.2014 року. Після закінчення встановленого терміну академічної відпустки 16.12.2014 року від [PERSON] надійшла заява про відрахування з аспірантури за власним бажанням. На підставі результатів засідання кафедри банківської справи наказом КНТЕУ№ 3448 від 22.12.2014 року відповідачку відраховано з аспірантури університету з 08.12.2014 року, як таку, що не приступила до занять після закінчення академічної відпустки, тобто не виконала індивідуальний план роботи над дисертацією та порушила вимоги п.п. 4,6,7 ст. 16 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 309 від 01.03.1999 року, у зв`язку з чим повинна відшкодувати понесені університетом витрати - державні кошти, що були затрачені на навчання. У відзиві від 12.01.2018 року відповідачка просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що навчання в аспірантурі нею припинене з поважних причин. Робочий план 1-го року навчання виконаний нею в повному обсязі, однак робочий план 2-го року навчання вона не мала можливості виконати та у зв`язку з її відсутністю на засіданні кафедри було прийнято рішення про не атестацію. Однак вона була відсутня на засіданні кафедри з поважних причин, починаючи з вересня 2009 року у зв`язку з вагітністю вона систематично проводила лікування в стаціонарі Ізмаїльського перинатального центру м. Ізмаїла, всі лікарняні листи підтверджуючі ці обставини були направлені нею до КНТЕУ, продовжувати навчання в аспірантурі та виконати робочий план вона не могла за станом здоров`я. Оскільки з вересня 2009 року перебувала на лікарняних, у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами та відпустках по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а саме відсутня з поважних причин, цей період не повинен бути включеним до терміну навчання в аспірантурі, однак позивачем всупереч вимог п. 19 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року №309 заявлено вимоги щодо стягнення витрат на навчання у період з 01.11.2007 року по 04.06.2010 року. У зв`язку з не можливістю приступити до занять після закінчення відпустки по догляду за дитиною трирічного віку, станом на грудень 2014 року вона самостійно виховувала двох малолітніх дітей, можливості переїхати до Києва на навчання в неї не було, була подана заява від 16.12.2014 року про відрахування з числа аспірантів за власним бажанням. Крім того, відповідачка зазначила, що Законом України «Про вищу освіту» не закріплено обов`язку аспірантів, які навчалися за державні кошти, відшкодовувати вартість навчання, а також не встановлені порядок визначення та відшкодування вартості навчання у разі відрахування аспіранта за власним бажанням або невиконанням індивідуального плану роботи, що унеможливлює здійснення точного, об`єктивного та законного розрахунку витрат на утримання аспіранта. Крім цього, відповідач заперечує стягнення коштів виплачених в якості стипендії та заробітної плати, оскільки такі вимоги не є обґрунтованими нормами матеріального права, зокрема ст. 1215 ЦК України. Представник позивача у відповіді на відзив зазначила, що з відзивом не погоджується повністю. Перерва у навчанні відповідача наступила з моменту надання відпустки за наказом Університету на підставі заяви аспіранта, тобто з 04.06.2010 року, а також з цієї дати припинена виплата стипендії. Та період знаходження у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не включався Університетом до періоду навчання аспіранта. Крім того, строк наданої відповідачу відпустки вдруге наказом №4276 від 30.12.2011 року спливав 08.12.2014 року. До цього терміну від відповідача до Університету заяв про продовження академічної відпустки або про допуск до занять не надходило. Аспірант [PERSON] не приступила до занять після закінчення терміну академічної відпустки. Так, 16.12.2014 року до Університету надійшла заява [PERSON] про відрахування її з числа аспірантів за власним бажанням. Однак, як випливає з п. 12 Положення та фактичної ситуації підставою для відрахування в даному випадку стало саме не подання відповідачем у встановлений термін документів для вирішення питання про допуск до навчання, а отже аспірант вважається такою, що не приступила до занять після закінчення академічної відпустки. Пунктом 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року №309 встановлено, що аспірант або докторант може бути відрахований з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України. Також представник позивача вказала, що виплата стипендій відноситься до поточних видатків (витрат) загального фонду державного бюджету. КНТЕУ в розумінні ст. 2 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів, а виплата стипендії є витратами КНТЕУ, що пов`язані з навчанням. Отже, кошти підлягають поверненню до загального фонду державного бюджету через зазначені (казначейські) рахунки Університету. В запереченнях на відзив [PERSON] вказала, що враховуючи вимоги ст. 179 КЗпП у період з 03.02.2010 року на підставі листка непрацездатності вона знаходилася у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, тривалістю 126 календарних днів, з цього моменту повинна була бути припинена виплата стипендії та надана академічна відпустка. Подача заяви та винесення наказу про вихід аспіранта у оплачувану відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами законодавством не вимагається, відпустка надається на підставі медичного висновку (листка непрацездатності). У період знаходження у відпустці сплачується державна матеріальна допомога у розмірі місячної стипендії. 16.12.2014 року нею було подано заяву про відрахування з числа аспірантів за власним бажанням. Не беручи до уваги її заяву, ректором КНТЕУ виноситься наказ № 3448 від 22.12.2014 року про її відрахування з аспірантури, як таку, що не приступила до занять після закінчення академічної відпустки, з наказом її не ознайомили. Підставою для винесення наказу повинно бути рішення Вченої ради університету, таким чином наказ про відрахування №3448 від 22є.12.2014 року був винесений раніше ніж вченою радою університету 24.12.2014 року було прийнято рішення про її відрахування. Причини відрахування з аспірантури університету в жодному документі, який послужив підставою для відрахування, не зазначені. В судове засідання представник позивача не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Вказала, що порядок надання академічної відпустки та відрахування не є предметом даного спору. В даному випадку предметом є відшкодування завданої університету, як бюджетній установі шкоди. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити в задоволені позову з підстав зазначених у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов Київського національного торговельно-економічного університету підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як встановлено в судовому засіданні, 14.09.2007 року [PERSON] звернулася до Київського національного торговельно-економічного університету з заявою про допуск її до складання вступних екзаменів в аспірантуру університету за науковою спеціальністю «Гроші, фінанси і кредит», що підтверджується відповідною заявою від 14.09.2007 року. (а.с. 9) Наказом ректору Київського національного торговельно-економічного університету № 2986 від 31.10.2007 року [PERSON] зараховано до аспірантури університету з 01.11.2007 року з відривом від виробництва за державним замовленням за спеціальністю 08.00.08 - гроші, фінанси і кредит, з терміном навчання три роки з 01.11.2007 року по 01.11.2010 року. (а.с. 11) 01.11.2007 року між Київським національним торговельно-економічним університетом та [PERSON] укладена Угода №1/07ед, (далі по тексту Угода) відповідно до якої Університет здійснює підготовку аспіранта за державним замовленням в обсязі й на умовах, передбачених Положенням про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів за науковою спеціальністю 08.00.08 - гроші, фінанси, кредит з терміном навчання з 01.11.2007 року до 01.11.2010 року. Відповідно до умов вказаної угоди [PERSON] зобов`язувалася: дотримуватися всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових кадрів, Статуту, Правил внутрішнього розпорядку Університету, виконувати накази ректора; виконувати індивідуальний план роботи аспіранта; звітувати про хід написання дисертації та виконання індивідуального плану роботи аспіранта два рази на рік на засіданнях кафедри та вченої ради факультету; своєчасно подавати до відділу науки, аспірантури і докторантури індивідуальний план роботи аспіранта, результати атестації та інші необхідні документи. У термін, встановлений в індивідуальному плані роботи аспіранта, захистити дисертацію або подати її спеціалізованій вченій раді після обговорення на засіданні міжкафедрального семінару та рекомендації до захисту. Протоколом № 14 засідання кафедри банківської справи від 16.04.2008 року затверджено звіт про виконання навчального індивідуального плану роботи аспіранта 1 року [PERSON] за перше півріччя 2008 року, що підтверджується витягом з протоколу № 14 від 16.04.2008 року (а.с. 26). Протоколом № 16 засідання кафедри банківської справи від 22.04.2009 року констатоване неповне виконання індивідуального плану роботи за результатами І півріччя 2-го року навчання аспірантки [PERSON] , що підтверджується витягом з протоколу № 16 від 22.04.2009 року (а.с. 28). У зв`язку з укладенням шлюбу змінено прізвище аспіранта [PERSON] на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 19. 09.2009 року та наказом ректору Київського національного торговельно-економічного університету № 1766 від 01.06.2010 року (а.с. 30,31). На підставі заяви [PERSON] від 03.06.2010 року, їй було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 04.06.2010 року до [INFO] , що підтверджується наказом ректору Київського національного торговельно-економічного університету № 1814 від 07.06.2010 року (а.с. 34). На підставі заяви [PERSON] від 20.12.2011 року, їй було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 20.12.2011 року до [INFO] , що підтверджується наказом ректору Київського національного торговельно-економічного університету № 4276 від 30.12.2011 року (а.с. 37). 16.12.2014 року відповідачем подано заяву про відрахування з числа аспірантів КНТЕУ за власним бажанням, що підтверджується відповідною заявою (а.с. 38). Наказом ректору Київського національного торговельно-економічного університету № 3448 від 22.12.2014 року, відраховано з аспірантури університету з 08.12.2014 року [PERSON] - аспіранта третього року денної форми навчання кафедри банківської справи як таку, що не приступила до занять після закінчення академічної відпустки. Припинено виплату стипендії з 08 грудня 2014 року (а.с. 41). Відповідно до п.п. 4.1.1.- 4.1.6 Угоди аспірант аспірант відшкодовує КНТЕУ вартість навчання в аспірантурі згідно з наданим розрахунком витрат планово-економічного відділу, у разі: невиконання індивідуального навчального плану роботи аспіранта без поважних причин, що підтверджені у встановленому порядку; розірвання угоди з ініціативи аспіранта без поважних причин; відмови відпрацювати три роки після захисту кандидатської дисертації; відрахування за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку КНТЕУ. Відповідно до вимог ч.1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: 1) завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; 2) власне бажання; 3) переведення до іншого навчального закладу; 4) невиконання індивідуального навчального плану; 5) порушення умов договору (контракту), укладеного між закладом вищої освіти та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; 6) інші випадки, передбачені законом. Особа, відрахована з закладу вищої освіти до завершення навчання за освітньою програмою, отримує академічну довідку, що містить інформацію про результати навчання, назви дисциплін, отримані оцінки і здобуту кількість кредитів ЄКТС. Зразок академічної довідки встановлюється центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Крім цього ч. 5 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, а також порядок надання їм академічної відпустки визначаються положенням, затвердженим центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Також пунктом 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 1999 р. № 309, аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України). Згідно з нормою ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правовими наслідками порушення зобов`язання за положенням статті 611 Цивільного кодексу України є серед іншого відшкодування збитків. Отже, відповідачка відповідно до п. 3.6 угоди зобов`язана відшкодувати вартість навчання в разі її відрахування у зв`язку з невиконанням індивідуального плану роботи без поважних причин. На підтвердження суми витрат на навчання позивачем надано розрахунок, затверджений проректором з наукової роботи, за період з 01.11.2007 року по 04.06.2010 року, які складаються з: витрат на оплату праці - 6111,45 грн., нарахувань на оплату праці - 2219,42 грн., загальноуніверситетських витрат - 1356,19 грн., стипендій - 43386,89 грн, всього на загальну суму - 53073 грн. 96 коп. На підставі вищезгаданого, оскільки законодавством закріплений обов`язок аспіранта відшкодувати вартість навчання, відповідач повинен відшкодувати витрати на навчання, понесені позивачем в результаті її відрахування з аспірантури університету на загальну суму - 53073 грн. 96 коп., суд приходить до висновку щодо задоволення позову в повному обсязі. Суд не приймає до уваги доводи позивачки, що в даному випадку вимоги не є обґрунтованими нормами матеріального права, зокрема ст.1215 ЦК України, оскільки ст.. 1215 ЦК України не підлягає застосуванню до даних правовідносин, які виникли на підставі угоди. Крім того, інші обставини, на які посилається відповідачка, як на підставу для відмови в задоволенні позову не підтверджені належними та допустими доказами. Згідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне визначити до стягнення з відповідачки судовий збір у розмірі 1600 грн., що відповідає приписам ч.1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved