Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Позивач просить суд постановити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позивач [PERSON] є дідом малолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 28 січня 2021 року № 41 малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та встановлено опіку над малолітнім, опікуном призначено позивача та [PERSON] . Відповідач проживає окремо від дитини, життям дитини не цікавиться, вихованням не займається, ніякої допомоги по вихованню дитини не надає, від обов`язку матеріального забезпечення дитини ухиляється. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 10 грудня 2020 року визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із викладеним позивач просить суд задовольнити позовні вимоги. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, позивач та його представник подали до суду заяви, у яких просили суд провести розгляд справи без їх участі та просили задовольнити позовні вимоги. ПОЗИЦІЯ ТРЕТІХ ОСІБ У судове засідання представник третьої особи - органу опіки та піклування Олександрійської міської ради Кіровоградської області - не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомив. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог, розгляд справи просила проводити без її участі. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 18 травня 2021 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 22 червня 2021 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження малолітнього, виданого Олександрійським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 28.01.2021 № 41 малолітньому [PERSON] , [INFO] , наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, встановлено над малолітнім опіку та призначено опікунами [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради Крамаренко О.І. має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який з нею не проживає. [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, залишила проживати сина у його баби [PERSON] , та діда [PERSON] , вихованням дитини не займається, не надає матеріальної допомоги на утримання сина. ОЦІНКА СУДУ На підтвердження фактів, викладених у позовній заяві, позивач надав копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , в якому вказано, що матір`ю малолітнього є відповідач. Таким чином, наявні докази, того, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та має обов`язки піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити дитину, готувати її до самостійного життя. Факти відсутності взагалі будь-якого спілкування між дитиною та її матір`ю ніким не спростовані, тому суд дійшов висновку про необхідність застосування такого заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача стосовно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . НОРМИ ПРАВА У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, я ким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Стаття 5 ЦПК України вказує, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, та оскільки у судовому засіданні знайшли підтвердження факти викладені позивачем, зокрема те, що відповідач не цікавиться власним сином, не забезпечує дитину матеріально, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved