Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

В жовтні 2016 року представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій зазначив, що між ними та відповідачем було укладено поліс обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу «СУБАРУ», д.н. АХ 8019АІ. Предметом укладеного полісу було страхування цивільно-правової відповідальності відповідача за шкоду заподіяну ним в результаті дорожньо-транспортної пригоди в межах встановлених лімітів. В результаті зіткнення автомобіля «СУБАРУ», д/н АХ 8019АІ під керуванням [PERSON] та автомобіля «ОПЕЛЬ», д.н. АХ 6584ЕА настав страховий випадок, за яким потерпілому в ДТП було здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 43941.63грн. У зв*язку з чим, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на їх користь суму страхового відшкодування у розмірі 45941.63 грн. яка складається з суми виплати 43941.63 грн. та 2000 грн. суми витрат на експертне дослідження, та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, надали письмову заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання з*явився, з позовними вимогами не погодився зазначивши що: позовна заява подана особою щодо якої не підтверджені її повноваження; витрати на експертне дослідження не підтверджені належними доказами: розрахунок страхового відшкодування зроблений на підставі хибного висновку про вартість відновлювальних робіт; одного факту не повідомлення страховика про страховий висновок не достатньо для задоволення позову; позивач посилається в позовній заяві на норми закону що не мають застосовуватись в спірних правовідносинах. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач уклав договір страхування цивільно-правової відповідальності з відповідачем на строк дії з 06.09.2015 року по 05.09.16 рік. 28.03.2016 року в місті Харкові сталось ДТП внаслідок чого постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.04.2016 року [PERSON] визнаний винним у скоєні ДТП, що сталося 28.03.16 року та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124, 122-4 КпАП України. Отже [PERSON] визнаний винним в тому що крім порушення ПДРУ, що спричинило пошкодження транспортних засобів, ще і самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Дана постанова є чинною. Згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог ст. 1188 ч. 1 п. 1 ЦК України шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода заподіяна одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Страхове відшкодування позивач сплатив платіжним дорученням № 7768 від 19.05.2016 року на підставі страхового акту та заяви потерпілої особи. Згідно ст. 27 Закону України Про страхування , до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підпункту 38.1.1 «в» пункту 38.1 страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він після ДТП за його участі самовільно залишив місце пригоди. Відповідач після ДТП самовільно залишив місце пригоди за що був підданий адміністративному покаранню. Заперечення відповідача судом розглянуті та перевірені. Однак підстав для беззаперечної відмови в задоволенні позову вони не містять. Посилання на відсутність належних повноважень у особи що підписала позовну заяву не підтверджуються матеріалами справи. Представник позивача не забов*язаний на кожне судове засідання надавати довідку ГУ статистики у м. Києві щодо підтвердження не змінності посадової особи яка посвідчила доручення. В разі зміни керівництва Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» втрачають силу раніш видані доручення у порядку встановленому діючим законодавством. Підтверджень зазначеному відповідач не надав чим порушив вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України щодо обовязку доведення судові своїх заперечень. Заперечуючи щодо розрахунку вартості відновлювального ремонту, на підставі якого було зроблено страхове відшкодування, [PERSON] не наводить власного розрахунку, хоча погоджується що автомобіль «ОПЕЛЬ» дійсно був пошкоджений та потребував ремонту. Клопотання про призначення будь-якої експертизи відповідач не заявив. Зауваження щодо поважності причин за яких [PERSON] залишив місце ДТП та вчасно не повідомив про це страховика не підтверджуються матеріалами справи та, з огляду на вимогу ст. 38 Закону України «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - є нікчемним. Суд зазначає що позовна заява містить посилання на вимоги ст.ст. 2, 38 Закону України «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже заперечення про порушення норм матеріального права є недоречним. Разом з тим, суд погоджується з запереченнями відповідача стосовно відсутності в матеріалах справи належних доказів сплати позивачем 2000 грн. вартості проведення експертного дослідження, що з огляду на вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. Таки чином позов підлягає задоволенню частково. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial