Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

В грудня 2014 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати транспортний засіб MITSUBISHI, марки PAJERO ЗНГ, 2008 року випуску, тип - легковий-універсал-В, номер шасі - VIN-JMYLRV93W8J723061 - спільною сумісною власністю подружжя; визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу MITSUBISHI, марки PAJERO ЗНГ, 2008 року випуску, тип - легковий-універсал-В, номер шасі - VIN-JMYLRV93W8J723061, від 09 лютого 2013 року за реєстровим № ДПІ868658, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним, застосувавши наслідки визнання правочину недійсним; визнати грошові кошти в розмірі 49000 грн., розміщені на відкритому рахунку депозитного вкладу на імя [PERSON] на підставі договору про відкриття депозитного рахунку № [NUMBER] - спільною сумісною власністю подружжя; стягнути з [PERSON] на її користь вартість 1/2 частки автомобілю MITSUBISHI, марки PAJERO ЗНГ, 2008 року випуску, тип - легковий-універсал-В, номер шасі - VIN-JMYLRV93W8J723061; 1/2 частину грошових коштів, розміщених на депозитному рахунку № [NUMBER], відкритому на імя [PERSON]; визнати самохідний плавзасіб - човен (причіп для човнів), реєстраційний номер серія АА 6788 XX, 2006 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з [PERSON] на її користь вартість 1/2 частини самохідного плавзасобу - човен (причіп для човнів), реєстраційний номер серія АА 6788 XX, 2006 року випуску. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний. Під час шлюбу ними було придбане вищевказане спірне майно. Мирним шляхом розподілити майно придбане у шлюбі їм не вдалося. 09 лютого 2013 року, без повідомлення позивачки, відповідач вдався до відчуження спірного автомобіля. Виходячи з фактичних обставин часу припинення шлюбних відносин вбачається використання відповідачем в повному обсязі грошових коштів, отриманих внаслідок реалізації зазначеного транспортного засобу, у власних інтересах, оскільки до сімейного бюджету вони не вносилися через те, що з грудня 2012 року сімейний бюджет вже був відсутній. Тому, позивачка була вимушена звернутися до суду. Пізніше позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила визнати транспортний засіб MITSUBISHI, марки PAJERO ЗНГ, 2008 року випуску, тип - легковий-універсал-В, номер шасі - VIN-JMYLRV93W8J723061 - спільною сумісною власністю подружжя; визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу MITSUBISHI, марки PAJERO ЗНГ, 2008 року випуску, тип - легковий-універсал-В, номер шасі - VIN-JMYLRV93W8J723061, від 09 лютого 2013 року за реєстровим № ДПІ868658, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним; витребувати від [PERSON] транспортний засіб MITSUBISHI, марки PAJERO ЗНГ, 2008 року випуску, тип - легковий-універсал-В, номер шасі - VIN-JMYLRV93W8J723061; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частки автомобіля MITSUBISHI, марки PAJERO ЗНГ, 2008 року випуску, тип - легковий-універсал-В, номер шасі - VIN-JMYLRV93W8J723061, що складає 195845 грн. 00 коп., залишивши автомобіль у власності [PERSON]; та стягнути з відповідачів на її користь судовий збір та витрати на проведення судової експертизи. Ухвалою суду позовні вимоги позивачки в частині визнання грошових коштів в розмірі 49000 грн., розміщених [PERSON] на депозитному рахунку в Універсальному відділенні № 725 АКІБ «УкрСиббанк» (м. Київ, вул. Воровського, б. 31а Шевченківський район) за послугою «Активні гроші» спільною сумісною власністю подружжя; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів, розміщених [PERSON] на депозитному рахунку в Універсальному відділенні № 725 АКІБ «УкрСиббанк» (м. Київ, вул. Воровського, б. 31а Шевченківський район) за послугою «Активні гроші» в розмірі 24500 грн.; визнання самохідного плавзасобу - човен (причіп для човнів), реєстраційний номер серія АА 6788 XX, 2006 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя; та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартості 1/2 частини самохідного плавзасобу - човен (причіп для човнів), реєстраційний номер серія АА 6788 XX, 2006 року випуску - були залишені без розгляду. Ухвалою суду до участі у дану справу була залучена [PERSON] в якості співвідповідача. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки та просила відмовити їй в повному обсязі. При цьому, позивач раніше неодноразово надавав письмові заперечення, в яких вказував, що вони з позивачкою перебували у фактичних шлюбних відносинах з 28.01.2006 року по грудень 2012 року, спір про поділ майна був відсутній. Отже про яку письмову згоду подружжя позивачка зазначає в позові, так як шлюбні стосунки між ними були припинені вже з грудня 2012 року, з даного часу вони проживають окремо, мають окремий бюджет. За час шлюбу він розпочав підприємницьку діяльність. Так, 14.02.2007 року він зареєструвався як фізична особа підприємець та почав займатися посередництвом у торгівлі широкого асортименту та дослідженням конюнктури ринку. Окрім зазначеного він працював на інших підприємствах. Середній сукупний заробіток за місяць [PERSON] складав 25000,00 грн. спірний автомобіль було придбано за кошти отримані ним в борг. Борг за автомобіль було погашено в повному обсязі за час їхнього шлюбу. При цьому, погашення кредиту здійснювалось за рахунок коштів отриманих особистих коштів відповідачем. Позивачка же на час погашення відповідного кредиту не працювала. Отже, вимога позивачки про визнання автомобіля спільною сумісною власністю безпідставна, оскільки даний автомобіль є приватною особистою власністю відповідача. А тому, не підлягає задоволенню вимога про стягнення на її користь 1/2 частки вказаного транспортного засобу. Крім того, вказав, що їхнє подружжя проживало за різними адресами у місті Києві на орендованих відповідачем квартирах. Оплата даних квартир в середньому складала 500 доларів США за місяць, враховуючи те, що позивачка фактично не працювала, то орендна плата сплачувалась за рахунок коштів зароблених відповідачем, який повністю забезпечував належний рівень життя для своєї дружини та дитини перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, орендував житло, придбав у житло всю необхідну побутову техніку, окрім того, купував своїй дружині коштовні речі, такі як норкові шуби, MacBook, iPhone та інше, що після розлучення залишилося у неї, забезпечував належний відпочинок та оздоровлення і дитини і матері. Вже пізніше відповідач в своїх додаткових запереченнях вказав, що спірний автомобіль було придбано за кошти отримані в борг у [PERSON] і цей борг не погашено в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надав суду письмові заперечення, в яких просила розглянути справу без її участі та відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. При цьому, вказала, що вона є добросовісним набувачем вказаного автомобіля, оскільки купила його за власні кошти у особи, яка мала права на відчуження автомобіля. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без представника третьої особи. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 28 січня 2006 року між Гаркавенко (після одруження [PERSON], а на теперішній час [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб в відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 57. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 квітня 2013 року по справі № 752/3352/2013-ц, яке набрало законної сили, шлюб між ними був розірваний (т.1 а.с.7). Згідно вказаного рішення суду, сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини та не ведуть спільне господарство з грудня 2012 року. За час шлюбу сторонами було придбане майно, яке, серед іншого, складається й з: транспортного засобу MITSUBISHI, марки PAJERO ЗНГ, 2008 року випуску, тип - легковий-універсал-В, номер шасі - VIN-JMYLRV93W8J723061. Право власності на вказаний автомобіль було зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії ІІА013178 (т.1 а.с.166). Кошти на придбання вищевказаного транспортного засобу були отримані [PERSON] на підставі укладеного між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» кредитного договору від 11 травня 2007 року. Вказані обставини вказала позивачка та підтвердив сам [PERSON] в своїх перших письмових запереченнях (т.1 а.с.76). Проте, пізніше [PERSON] стверджував, що кошти на придбання вказаного автомобіля він отримав від [PERSON], який був допитаний в порядку доручення Печерським районним судом м. Києва, і який підтвердив, що кошти на придбання автомобіля MITSUBISHI PAJERO він дійсно дав у борг до кінця 2016 року - [PERSON]. Разом з тим, суд критично ставиться до тверджень вказаного свідка, оскільки самими сторонами було визнано, що спірний автомобіль був придбаний саме за кошти, отримані на підставі кредитного договору від 11.05.2007 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». Крім того, сам відповідач у своїх письмових запереченнях вказав, що кредит за автомобіль повністю сплачений, що в свою чергу підтверджується карткою обліку на спірний автомобіль, наданою Відділом управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій вказано, що кредит погашено, що підтверджує купівлю автомобіля саме в кредит (т.1 а.с.166). Тому, вищевказані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні положення має ч. 3 ст. 368 ЦК України, згідно якої - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку, що транспортний засіб MITSUBISHI, марки PAJERO ЗНГ, 2008 року випуску, тип - легковий-універсал-В, номер шасі - VIN-JMYLRV93W8J723061, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки був придбаний ними під час шлюбу. Згідно з положеннями ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Встановлюючи право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ч. 1 ст. 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. На підставі вищевказаного, позивачка звернулася до суду з даним позовом та просила поділити між ними майно набуте ними у шлюбі. Як розяснив абзац 1 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Судом встановлено, що [PERSON] в лютому 2013 року, без згоди позивачки, відчужив спірний автомобіль на користь [PERSON] (т.2 а.с.34), який, в свою чергу, 25 лютого 2015 року відчужив автомобіль [PERSON], яка і є нині власником автомобіля (т.2 а.с.32-33). Відповідно до ч. 2 ст. 68 СК України, розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідач [PERSON] стверджував, що автомобіль був відчужений ним зі згоди позивачки, Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Твердження [PERSON] підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які є знайомими відповідача і були допитані в порядку доручення Печерським та Деснянським районними судами м. Києва, які (свідки) вказали, що автомобіль MITSUBISHI PAJERO був відчужений [PERSON] зі згоди позивачки. Крім того, вказали, що позивачка за час шлюбу працювала лише декілька місяців, а утриманням та забезпеченням сімї займався саме [PERSON] (т.2 а.с.199-201,203-209). Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, суду не надано належних та допустимих доказів того, що спірний автомобіль був відчужений відповідачем зі згоди позивачки, а твердження відповідача про те, що позивачка не працювала та автомобіль був придбаний за його власні зароблені кошти, у звязку з чим автомобіль є його особистою власністю, є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. Підстави відступлення від засади рівності часток подружжя при поділі майна врегульовані ч. 2 ст. 70 СК України, згідно якої - при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Проте, судом не встановлено обставин, передбачених ст. 70 СК України, а крім того, їхнє подружжя має малолітню дитину Данила, [INFO], вихованням якого позивачка займалася під час придбання спірного автомобіля. Тому, твердження відповідача про те, що він утримував сімю, а позивачка не працювала є неспроможними. У звязку з вищевказаним, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки про визнання транспортного засобу MITSUBISHI, марки PAJERO ЗНГ, 2008 року випуску, тип - легковий-універсал-В, номер шасі - VIN-JMYLRV93W8J723061 - спільною сумісною власністю подружжя, та стягнення з [PERSON] на її користь вартість 1/2 частки автомобіля MITSUBISHI, марки PAJERO ЗНГ, 2008 року випуску, тип - легковий-універсал-В, номер шасі - VIN-JMYLRV93W8J723061. Для визначення вартості 1/2 частки автомобіля MITSUBISHI, марки PAJERO ЗНГ, 2008 року випуску, тип - легковий-універсал-В, номер шасі - VIN-JMYLRV93W8J723061, по даній справі була проведена судова авто-товарознавча експертиза, за результатами якої судовим експертом був складений висновок № 30-16 від 22.03.2016 року, згідно якого вартість 1/2 частини спірного автомобіля складає 195845 грн. 00 коп. (т.2 а.с.214-224). За проведення вищевказаної експертизи позивачкою було сплачено 1500,00 грн., що підтверджується квитанцією № 30. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати транспортний засіб MITSUBISHI, марки PAJERO ЗНГ, 2008 року випуску, тип - легковий-універсал-В, номер шасі - VIN-JMYLRV93W8J723061 - спільною сумісною власністю подружжя, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частки автомобіля MITSUBISHI, марки PAJERO ЗНГ, 2008 року випуску, тип - легковий-універсал-В, номер шасі - VIN-JMYLRV93W8J723061, що складає 195845 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивачки слідує стягнути судовий збір в сумі 1958 грн. 45 коп., оскільки позивачкою в частині задоволених позовних вимог були предявлені вимоги саме до нього. Крім того, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи відносяться витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, позивачкою було сплачено вартість проведення судової авто-товарознавчої експертизи у розмірі 1500 грн., які (кошти по оплаті експертизи) також належить стягнути з [PERSON] на користь позивачки. Що стосується позовних вимог позивачки про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу MITSUBISHI, марки PAJERO ЗНГ, 2008 року випуску, тип - легковий-універсал-В, номер шасі - VIN-JMYLRV93W8J723061, від 09 лютого 2013 року за реєстровим № ДПІ868658, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним та витребування від [PERSON] транспортного засобу MITSUBISHI, марки PAJERO ЗНГ, 2008 року випуску, тип - легковий-універсал-В, номер шасі - VIN-JMYLRV93W8J723061, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Так, з пояснень представника позивачки слідує, що у [PERSON] відсутні кошти та майно, за рахунок яких можна стягнути на користь позивачки половину вартості спірного автомобіля, у разі задоволенні вимог позивачки, у звязку з чим, були заявлені ці вимоги для реалізації виконання рішення суду. Але ж, позивачкою не заявлялися позовні вимоги про передачу їй спірного автомобіля, а заявлені позовні вимоги про стягнення на її користь половини коштів фактично отриманих від продажу цього автомобіля, а тому, вимоги позивачки в цій частині є необґрунтованими та безпідставними і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial