Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON] про розгляд справи були повідомлені в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, яка передбачає, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. У судові засідання, які призначалися відповідачі, будучи належним чином сповіщені, не явилися, про причину неявки суд не повідомили. Позивач, його представник на задоволенні позовних вимог наполягали, просили розглянути справу без їх участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту гр. України;копія договору дарування від 03.12.2003 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS]; копія плану земельної ділянки по [ADDRESS] відведеного виконкомом Ренійської міської ради № 195 від 10.06.1976 р.; копія акту РБТІ від 16.06.1976 р. про відведення в натурі земельної ділянки по [ADDRESS]; копія договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будування індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 21.06.1976 р., реєстр № 2807; копії оголошень в газеті; копія договору адвоката. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що він проживає та зареєстрований в будинку [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок належав позивачу на підставі договору забудови, посвідченого Коваленко З.М., державним нотаріусом Ренійської районної державної нотаріальної контори 22 червня 1976 року за реєстром № 2019, зареєстрованого в Ренійському бюро технічної інвентаризації 04 листопада 1994 року по реєстру за № 31-78-236 і зареєстрованого Ренійським бюро технічної інвентаризації у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 3237173 номер запису 78 у книзі № 31 Ренійського БТІ. Відповідно до договору дарування від 3 грудня 2003 р. [PERSON], що проживає в [ADDRESS], подарував, в рівних частках кожному, а неповнолітнім [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO] (що проживають у [ADDRESS]) від імені яких діє їх мати, [PERSON] як їх законний представник, що проживає у [ADDRESS], одну другу (1/2) частину житлового будинку [ADDRESS]. Договір посвідчено Поздєєвим О.В., приватним нотаріусом Ренійського районного нотаріального округу Одеської області 3 грудня 2003 року, зареєстровано в реєстрі за № 2807. Зазначений договір був здійснений для забезпечення власністю - нерухомим майном і пропискою (реєстрацією місця проживання) в цій власності, неповнолітніх [PERSON], [INFO]. і [PERSON], [INFO]., які зі своє матір'ю [PERSON] мали намір виїжджати за кордон для постійного проживання. Наявність власності і прописка в ній було однією з вимог чинного на той період законодавства, для отримання дозволу виїзду за кордон для постійного проживання. Після укладення угоди (договору дарування), неповнолітні [PERSON] і [PERSON] своєю власністю, одержану в дар, не користувалися, а разом зі своєю матір'ю [PERSON] виїхали за кордон (США) на постійне місце проживання. Власність, у вигляді ? частини, отримана в дар неповнолітніми [PERSON] і [PERSON], в рівних частках кожному, не ними та, не їх законним представником в установленому порядку в БТІ зареєстрована не була, за обліками БТІ за ними не значиться, у будинку володінні вони не зареєстровані. З моменту отримання в дар частини домоволодіння, до теперішнього часу [PERSON] і [PERSON] вказаним майном не користувалися, ніяким чином не розпоряджалися нею. Вони також не приймали жодних заходів до нагляду за будинком володіння , або його утриманням. Враховуючи вищенаведені обставини позивач фактично, як власник усієї нерухомості, не має можливості повною мірою реалізувати своє право власності на належне йому майно, а саме зареєструвати у вказаному будинку інших членів сім'ї, також позивач вимушений оплачувати комунальні послуги з водопостачання за [PERSON] і [PERSON], які зареєстровані у вказаному будинку, як громадяни, які нібито користуються вказаними послугами, не може оформити отримання субсидії. Позивач позбавлений можливості вирішення і інших, передбачених чинним законодавством питань. На теперішній час відповідачі мешкають за кордоном. Проте, за весь цей час, позивач проживає у вищевказаному житловому будинку, відкрито, безперервно володіє і належним [PERSON] та [PERSON] частиною нерухомості, оплачує комунальні платежі, обробляє присадибну ділянку, здійснює поточні ремонти тощо. Заходи з утримання домоволодіння в придатному для проживання стані позивач здійснює сам, у зв'язку із чим несе певні витрати, відповідачі ж з моменту отримання частки нерухомості в дар ніякої участі в цих заходах не приймали. У зв'язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на належної відповідачам у рівних частках кожному ? частини житлового будинку [ADDRESS], оскільки з 2003р., тобто з моменту набуття відповідачами права власності, позивач фактично володіє та безперервно користується усією нерухомістю, слідкує за її технічним станом, несе витрати у зв'язку із її утриманням, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на ? частку вищевказаного житлового будинку. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Дослідивши надані докази, обставини справи суд встановив, що відповідно до договору дарування від 3 грудня 2003 р. [PERSON], що проживає в [ADDRESS], подарував, в рівних частках кожному, а неповнолітнім [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO] (що проживають у [ADDRESS]) від імені яких діє їх мати, [PERSON] як їх законний представник, що проживає у [ADDRESS], одну другу (1/2) частину житлового будинку [ADDRESS]. Договір посвідчено Поздєєвим О.В., приватним нотаріусом Ренійського районного нотаріального округу Одеської області 3 грудня 2003 року, зареєстровано в реєстрі за № 2807. Зазначений договір був здійснений для забезпечення власністю - нерухомим майном і пропискою (реєстрацією місця проживання) в цій власності, неповнолітніх [PERSON], [INFO]. і [PERSON], [INFO]., які зі своє матір'ю [PERSON] мали намір виїжджати за кордон для постійного проживання. Наявність власності і прописка в ній було однією з вимог чинного на той період законодавства, для отримання дозволу виїзду за кордон для постійного проживання. Після укладення угоди (договору дарування), неповнолітні [PERSON] і [PERSON] своєю власністю, одержану в дар, не користувалися, а разом зі своєю матір'ю [PERSON] виїхали за кордон (США) на постійне місце проживання. Власність, у вигляді ? частини, отримана в дар неповнолітніми [PERSON] і [PERSON], в рівних частках кожному, не ними та, не їх законним представником в установленому порядку в БТІ зареєстрована не була, за обліками БТІ за ними не значиться, у будинку володінні вони не зареєстровані. З моменту отримання в дар частини домоволодіння, до теперішнього часу [PERSON] і [PERSON] вказаним майном не користувалися, ніяким чином не розпоряджалися нею. Вони також не приймали жодних заходів до нагляду за будинком володіння , або його утриманням. Так, відповідачі належним чином набуте за договором дарування від 03.12.2003 р. право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], у рівних частках кожному, не зареєстрували в передбаченому діючим на той момент законному порядку, не вступили у право власності (право володіння) вказаним майном, позивач же з 2003 року добросовісно, відкрито та постійно користується нерухомим майном, у тому числі частиною обдарованою відповідачам, несе усі витрати по утриманню будинку, сплачує комунальні платежі, тощо. Таким чином, реєстрація відповідачів на житлоплощі вказаного будинку, які фактично володіють її частиною та які, з моменту набуття права володіння вказаним майном, ніякої участі у його утриманні не приймають, за будинком не наглядають, ніяких претензій відносно належної їм частки не висували, насамперед створюють перепони позивачу у розпорядженні вищевказаним майном. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на ? частку вищевказаного житлового будинку.

Outcome: approved