Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

В грудні 2020 року заявник [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про звільнення від повноважень опікуна, заінтересована особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, мотивуючи тим, що вона, [PERSON] , [INFO] , є опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] . Вона є бабусею цієї дитини. Матір`ю [PERSON] була її донька [PERSON] , яка померла [INFO] . Вона була призначена опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2017 року. Батько малолітньої дитини [PERSON] зазначеним вище рішенням був позбавлений батьківських прав. На даний час вона, [PERSON] , вже не може здійснювати обов`язки опікуна через похилий вік та стан здоров`я. Вона має важкі хвороби, які не дають їй можливості належним чином піклуватись про дитину. Зокрема має онкологічну хворобу, про що свідчать додані до позовної заяви документи. Їй було лікарями спеціалізованого закладу з лікування онкологічних хвороби поставлено діагноз: аденокарцинома нижньоампулярного відділу прямої кишки, гранульоми в легенях, метастази в печінці. Їй було рекомендовано розпочати хіміотерапію з протоколом FOLFOX / XELOX з подальшим вирішенням питання проведення променевої терапії та хірургічного лікування. Оскільки її син проживає в Ізраїлі та має медичні страховки, вона отримала від нього пропозицію переїхати до нього на лікування. За таких умов вона фізично не в змозі належним чином піклуватися про дитину, на належному рівні забезпечувати її фізичний, інтелектуальний та духовний розвиток, дбати про здоров`я дитини, про її навчання та освіту. Просила суд звільнити її від повноважень опікуна малолітньої [PERSON] , [INFO] та передати малолітню [PERSON] , [INFO] під опіку органу опіки та піклування виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області з подальшим лаштуванням дитини в сімейні форми виховання ( а. с. 1-3 ). Ухвалою судді від 15 грудня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про звільнення від повноважень опікуна. Постановлено проводити розгляд справи в прядку окремого провадження, призначено справу до розгляду в судове засідання на 15 січня 2021 року ( а. с. 29 ). Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями представника заявника та представника заінтересованої особи ( а. с. 32, 34, 44-46 ). Останнього разу по справі було оголошено перерву до 25.02.2021 року (а. с. 46, 47 ). 25 лютого 2021 року за вх. № 9183 судом отримано уточнену заяву, яка підписана представником заявника, в якій остання просила звільнити від повноважень опікуна [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] та передати малолітню [PERSON] , [INFO] під опіку органу опіки та піклування виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримала уточнену заяву, надала пояснення аналогічні викладеним в ній, просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи Дишлюк В.О. заперечував проти заяви заявника щодо звільнення останньої від повноважень опікуна. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , є опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] , згідно заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2017 року ( а. с. 13-14 ). Зазначеним судовим рішенням позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] її батька [PERSON] , [INFO] . Мати дитини [PERSON] , [PERSON] померла [INFO] , про що в матеріалах справи свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 17 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області ( а. с. 12 ). Встановлено, що заявник [PERSON] має онкологічну хворобу, про що свідчать додані до позовної заяви документи про результати діагностики та консультативного заключення від 03 листопада 2020 року ( а. с. 16, 17-18, 19-22 ), лікарями спеціалізованого закладу з лікування онкологічних хвороби заявнику поставлено діагноз: аденокарцинома нижньоампулярного відділу прямої кишки, гранульоми в легенях, метастази в печінці. Їй було рекомендовано розпочати хіміотерапію з протоколом FOLFOX / XELOX з подальшим вирішенням питання проведення променевої терапії та хірургічного лікування. Звертаючись до суду з вказаною заявою, заявник просить звільнити її від повноважень опікуна, так як вона фізично не в змозі належним чином піклуватися про дитину, на належному рівні забезпечувати її фізичний, інтелектуальний та духовний розвиток, дбати про здоров`я дитини, про її навчання та освіту. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 250 СК України опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 251 СК України особа може бути звільнена від обов`язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування. Згідно з приписами ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно ст. 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Статтею 69 ЦК України передбачено, що піклувальник над неповнолітньою особою зобов`язаний дбати про створення для неї необхідних побутових умов, про її виховання, навчання та розвиток. Піклувальник зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до ч. 2 ст. 300 ЦПК України суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховною Радою України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ч. 1 ст. 27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24.09.2008 № 866 опікун, піклувальник зобов`язаний: виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, психічний стан, фізичний і духовний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечувати її догляд і лікування; створити належні побутові умови та умови для здобуття дитиною повної загальної середньої освіти; вживати заходів до захисту цивільних прав та інтересів підопічного; щороку з моменту призначення подавати службі у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) висновок про стан здоров`я опікуна, піклувальника, складений за відповідною формою. Відповідно до ч. 1 ст. 75 ЦК України суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця. Згідно із ч. 2 ст. 76 ЦК України опіка припиняється у разі досягнення підопічним чотирнадцяти років. У цьому разі особа, яка здійснювала обов`язки опікуна, стає піклувальником без спеціального рішення щодо цього. 15 лютого 2021 року за вх. № 6846 судом отримано пояснення, які надані заінтересованою особо Службою у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, в яких зазначено, що члени комісії дійшли висновку про недоцільність звільнення [PERSON] від повноважень опікуна, оскільки це не відповідає інтересам її підопічної внучки [PERSON] , [INFO] ( а. с. 38 ). Однак, суд не може погодитися із зазначеним, так як під час розгляду справи було встановлено, що заявник [PERSON] фізично не може здійснювати обов`язки опікуна через стан здоров`я. Отже, інтересам підопічної дитини суперечить перебування з опікуном, який знаходиться в стані тяжкої хвороби, змушений лікуватися та сам потребує сторонньої допомоги, значних грошових коштів на лікування, піклування про нього родичів. До того ж, ніхто не може бути примушений виконувати обов`язки опікуна, бути опікуном всупереч волі, бажанню та тоді, коли стан здоров`я не дозволяє виконувати ці обов`язки. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 64 ЦК України, не може бути опікуном така особа, поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. Відповідно до Правил опіки та піклування ( Наказ Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України ід 26 травня 1999 року № 34/166/131/88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за № 387/3680 ), опікуни та піклувальники на їх прохання можуть бути звільнені від виконання своїх обов`язків. Опікун звільняється від покладених на нього обов`язків, якщо опікун не відповідає своєму призначенню або належним чином не виконує своїх обов`язків. У даному випадку опікун [PERSON] вже не відповідає своєму призначенню, вже сам за станом здоров`я не може самостійно виконувати обов`язки. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про звільнення її від повноважень опікуна є цілком обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. При цьому, задовольняючи заяву, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо подальшої долі малолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідно до ч. 1 ст. 75 ЦК України особа виконує повноваження піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника. Відповідно до п. 31 постанови КМУ № 866 тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування, у тому числі дитини, розлученої із сім`єю, проводять у межах компетенції служба у справах дітей та уповноважений орган Національної поліції за місцем виявлення дитини. Дитина, яка залишилася без батьківського піклування, у тому числі дитина, розлучена із сім`єю, тимчасово може бути влаштована, зокрема у сім`ю родичів, знайомих. А отже, до призначення органом опіки та піклування піклувальника [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне передати для подальшого влаштування малолітньої [PERSON] , [INFO] під опіку органу опіки та піклування виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved