Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

В грудні 2019р. позивач звернувся до суду позовом, в якому просить стягнути з державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 1 690 065 грн. Вимоги заяви обгрунтовані тим, що 16.11.2015 року слідчим управлінням фінансових розслідувань ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві розпочато досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 320151000400000095 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, за фактом його вчинення службовими особами товариства з обмеженою відповідальності «Єврокопі». 18.02.2016р. за місцем реєстрації [PERSON] проведено обшук. 5.04.2016р. слідчим слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, тобто в умисному ухиленні від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчиненому службовою особою підприємства незалежно від форм власності, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах. 6.04.2016р. ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] 20.07.2016р. слідчим слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві [PERSON] повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри. 27.07 та 17.10.2016р. прокурором Київської місцевої прокуратури затверджено обвинувальні акти, перший з яких повернуто прокурору в порядку ст. 314 КПК України. 16.02.2018р. вироком Святошинського районного суду м. Києва, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 17.01.2019р., позивача визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 212 та виправдано у зв`язку з не доведенням того, що вчинено злочин, в якому він обвинувачується. Постановою Верховного Суду від 19.11.2019р. відмовлено в задоволенні касаційної скарги прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 17.01.2019р. Посилаючись на спричинення йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування відносно нього заходів забезпечення кримінального провадження, незаконного повідомлення про підозру та на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі, визначеному висновком психологічного дослідження від 27.08.2019р. в розмірі 405 мінімальних заробітних плат. Ухвалою суду від 9.12.2019р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Представник ГУ ДФС у м. Києві надав відзив, згідно якого проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не надано жодного доказу заподіяння йому моральних страждань. Представник прокуратури м. Києва надав відзив, згідно якого проти позову заперечує, посилаючись на те, що суду не надано доказів, на підставі яких суд міг би встановити факт заподіяння [PERSON] моральних та фізичних страждань. Крім того, визначення розміру моральної шкоди відноситься до компетенції суду, а тому посилання позивача на психологічний висновок є безпідставним. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 17.06.2020р. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Представник прокуратури проти позову заперечує, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві. Представник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутність. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився повторно, про день розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідмив, відзив на позов не надав. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника прокуратури, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав підстав. З матеріалів справи вбачається, що з 5.04.2016 року по 17.10.2016р. року відносно [PERSON] проводилось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 32015100040000095 від 16.11.2015р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КПК України (а.с.10-73). Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16.02.2018р., залишеним без змін Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.01.2019р. [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 212 КК України та виправдано у зв`язку з не доведенням того, що вчинено злочин, у якому обвинувачується [PERSON] (а.с. 74-86). Постановою Верховного Суду від 19.11.2019р. ухвалу Київського апеляційного суду від 17.01.2019р. залишено без змін (а.с.197-201). Таким чином, під слідством та судом [PERSON] перебував з 5.04.2016 року до 19.11.2019 року, тобто 43 місяці. Посилання представника прокуратури на те, що вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16.02.2018р., яким виправдано [PERSON] , вступив в законну силу 17.01.2019р., а тому позивачем неправильно зазначений строк перебування під слідством та судом суд вважає безпідставним, оскільки відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами. В даному випадку судове провадження відносно [PERSON] тривало до винесення постанови судом касаційної інстанції, тобто до 19.11.2019р. Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 3 ст. 16 ЦК України). Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою у визначеному процесуальним законом порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.ч 1, 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Враховуючи той факт, що відносно [PERSON] з 5.04.2016р. тривало досудове розслідування кримінального провадження, однак вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16.02.2018р. його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу моральної шкоди. Доводи відповідачів про відсутність будь-яких доказів спричинення позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, проведення в ході кримінального провадження обшуку, накладення арешту на майно та інші процесуальні дії певний час обмежували права позивача та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Проте враховуючи тривалість, глибину фізичних та душевних страждань, спричинених позивачу притягненням до кримінальної відповідальності, істотності змін в житті позивача та можливості їх відновлення, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 1 690 065 грн. завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. А тому,

Outcome: partial