Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] (ордер серії ОД № 305195 від 13.10.2017 р.) у судове засідання не зявились, направили до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: копія технічного паспорту на квартиру № 26 в м. Рені по вул.. Госпітальній, 3; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]; копія свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 14.06.2004 р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померла 11.09.2016 р.; копія заповіту [PERSON] від 13.10.2011 р., яким вона все своє майно заповіла [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON], мати [PERSON], батько [PERSON]; копія довідки Ренійської міської ради Одеської області від 15.09.2016 р.; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після укладення шлюбу «Свірідова»; копія свідоцтва про право власності на житло № 257 від 25.11.1998 р., власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON]; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості квартири № 26 по вул.. Госпітальній, 3 в м. Рені Одеської області. Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини: Позивачка звернулась до суду і просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі наступного. Власником квартири [ADDRESS] була [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 257 від 25.11.1998 р. та на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 14.06.2004 р.. 11.09.2016 р. [PERSON] померла, однак на випадок своєї смерті склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON], яка є відповідачкою по справі. У січні 2005 р. р. між сторонами було укладено договір купівлі продажу вказаної квартири, однак договір нотаріально сторони не оформили, але позивачка фактично вступила у володіння цим майном. В того часу позивачка відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном. Позивачка неодноразово зверталась до відповідачки з проханням переоформити квартиру, але відповідачка запевняла, що документи на квартиру виготовляються. Оскільки позивачка більш ніж 10 років добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, вона вважає, що за нею може бути визнано право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку ст.. 344 ЦК України. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні. Ст. 344 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 9 Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Ч. 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ч. 3 цієї статті, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено ЦК України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила\~статті 344\~Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Як встановлено судом у січні 2005 р. сторони уклали договір купівлі продажу, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], однак договір не був посвідчений нотаріально, але з того періоду позивачка відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном. У звязку з тим, що відповідачка не висуває вимоги про повернення нерухомого майна, погодилась із позовними вимогами, суд приходить до висновку, що позивачка є добросовісним володільцем нерухомого майна. Факт володіння нерухомим майном позивачка не приховувала. Тобто на протязі 10 років позивачка добросовісно, безперервно та відкрито володіє даним нерухомим майном, таким чином є правові підстави для визнання за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю в порядку ч. 1 ст. 344 ЦК України. Відповідно до вимог ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, позовні вимоги позивачки про визнання за нею право власності на квартиру [ADDRESS], за набувальною давністю є правомірними і законними, виходять із правовідносин, повязаних з набуттям права власності. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачкою, судом не встановлено. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved