Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Виклад позиції заявника. 15 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з даною заявою, в якій просить встановити той факт, що трудова книжка, заповнена уповноваженим працівником колгоспу ім. Калініна (с.Ракова) Томашпільського району Вінницької області 15 лютого 1983 року належить [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Дана заява обґрунтована наступним. Заявник вказує, що при оформленні у 1983 році на роботу до колгоспу ім.Калініна (с.Ракова) на посаду тракториста, уповноваженим працівником 15 лютого 1983 року було заповнено трудову книжку на ім`я « [PERSON] » рік народження - [INFO], замість правильного « [PERSON] » рік народження - [INFO]. Заявник звернувся до Томашпільського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для оформлення пенсії за віком, але при перевірці документів було встановлено наявність помилки у даті його народження, зазначеній у трудовій книжці. На даний час колгосп ім.Калініна припинив своє існування, а правонаступників у нього немає, що унеможливлює позасудове виправлення вищеописаної помилки. В зв`язку з тим, що факт належності правовстановлюючих документів має для заявника юридичне значення і впливає на призначення пенсії за віком, тому з цією заявою він вимушений звернутись до суду. 02 листопада 2020 року представником заявника подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просить встановити той факт, що трудова книжка, заповнена уповноваженим працівником колгоспу ім. Калініна (с.Ракова) Томашпільського району Вінницької області 15 лютого 1983 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , належить [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 17 вересня 2020 відкрито окреме провадження у справі, справу призначено до слухання на 02 листопада 2020 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 02 листопада 2020 розгляд справи відкладено на 18 листопада 2020 року. Доводи учасників процесу. В судове засідання заявник [PERSON] та його представник, адвокат Самар В.О. не з`явилися, проте представник заявника, надіслав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їхнього представника, рішення по справі просить прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, розглянувши заяви заявника та заінтересованої, особи дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України судді є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частинами 1-2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Метою встановлення заявленого факту є оформлення заявником пенсії за віком. Судом встановлено, що підтверджуючим особу документом заявника є її паспорт-паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 21.01.1998 року Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області на ім?я [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] . Згідно військового квитка [NUMBER] , від 09.09.1980 року, [PERSON] народився [INFO] . Відповідно до довідки Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області № 623 від 04.11.2020 року вказано, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на ім`я якого видана трудова книжка заповнена уповноваженим працівником колгоспу ім. Калініна (с.Ракова) Томашпільського району Вінницької області 15 лютого 1983 року (в якій помилково вказана неправильна дата народження [PERSON] ) - це одна й та сама особа. Згідно ч.1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Отже, той факт, що трудова книжка, заповнена уповноваженим працівником колгоспу ім. Калініна Томашпільського району Вінницької області 15 лютого 1983 року видана на ім`я [PERSON] , [INFO] , належить [PERSON] , [INFO] , знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та підтверджений належними та допустимими доказами. Також заявником підтверджено необхідність встановлення факту належності правовстановлюючого документу для оформлення пенсії за віком. Висновки суду за результатом розгляду справи. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, викладені у заяві твердження заявника [PERSON] щодо належності йому трудової книжки, заповненої уповноваженим працівником колгоспу ім.Калініна Томашпільського району Вінницької області 15 лютого 1983 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, даний факт підтвердився відомостями Томашпільської селищної ради, даний факт має для заявника юридичне значення, тому заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved