Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

В грудні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 19.12.2014 року близько 16 год. 50 хв. в м. Вознесенську Миколаївської області на вул. Тімірязєва, [PERSON], керуючи автомобілем «ЗАЗ 968м», реєстраційний номер [NUMBER], порушивши\~Правила дорожнього руху\~України, допустив зіткнення з транспортним засобом «ГАЗ 31105», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON], в результаті чого останній автомобіль отримав механічні пошкодження. Винним у вказаній дорожньо -\~транспортній пригоді було визнано [PERSON] В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано матеріальних збитків у вигляді 81\~730 грн. 00 коп., що становить вартість відновлювального ремонту, який був проведений позивачем у лютому 2016 року за власні кошти. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «ЗАЗ 968м», реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта». Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених вимог,\~\~\~\~[PERSON] просив суд стягнути з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» недоотриману суму страхового відшкодування в розмірі 30\~982 грн. 96 коп., з відповідача [PERSON] 33\~255 грн. 20 коп., що складається з 31\~730 грн. 00 коп. витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, 1\~015 грн. 20 коп. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження, 510 грн. 00 коп. франшизи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково. Не заперечував проти стягнення з [PERSON] на користь позивача суми франшизи - 510 грн. 00 коп. Позовні вимоги в іншій частині вважав необґрунтованими, оскільки страховою компанією було виплачено позивачу страхове відшкодування (за винятком франшизи, відповідно до умов договору страхування), сума якого була розрахована, відповідно до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що 19.12.2014 року близько 16 год. 50 хв. в м. Вознесенську Миколаївської області на вул. Тімірязєва, [PERSON], керуючи автомобілем «ЗАЗ 968м», реєстраційний номер [NUMBER], порушивши\~Правила дорожнього руху\~України, допустив зіткнення з транспортним засобом «ГАЗ 31105», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON], в результаті чого останній автомобіль отримав механічні пошкодження. Винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON], відповідно до постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.02.2015 року. Дана постанова, в силу ч.4 ст. 61 ЦПК України, є обовязковою для суду, що розглядає справу щодо цивільно - правових наслідків дій особи, стосовно якої вона постановлена з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому, розглядаючи справу у цивільному порядку, суд не вправі перевіряти обставини дорожньо-транспортної пригоди, оскільки при розгляді адміністративної справи зясовуються обставини скоєння дорожньо - транспортної пригоди та вина сторін, внаслідок чого встановлюється наявність чи відсутність вини особи, яка притягується до відповідальності. Згідно з вимогами ст.ст.\~1166 - 1168,\~1187 ЦК України, власник транспортного засобу має відповідати за шкоду, завдану внаслідок дії цього джерела підвищеної небезпеки, якщо не доведе, що шкода є наслідком непереборної сили, або умислу потерпілого. При цьому, за положеннями ч.2\~ст. 1187 ЦК України, власником джерела підвищеної небезпеки, вважається особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Вирішуючи питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за ст. 1187 ЦК України, слід визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака володільця полягає в тому, що володільцем визнається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах володіє обєктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку. У свою чергу матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечними обєктами. Тобто, як правило, обидві ознаки володільця небезпечного обєкта повинні мати місце, крім випадків, передбачених законом. Як встановлено в судовому засіданні, шкода, що була завдана позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу, заподіяна з вини [PERSON], який на момент дорожньо-транспортної пригоди був володільцем автомобіля «ЗАЗ 968м», реєстраційний номер [NUMBER]. Разом з тим, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована за укладеним з ПАТ «НАСК «Оранта» договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом за №АС/7878582 від 30.04.2014 року (строк дії з 04.05.2014 року по 03.05.2015 року (включно)). Відповідно до вимог ст.ст.22,28,29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки застрахована, при настанні з його вини страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, зокрема шкоду, пов'язану з пошкодженням транспортного засобу потерпілого. При цьому потерпілому відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Як вбачається з матеріалів справи 19.06.2015 року ПАТ «НАСК «Оранта» повністю виконало умови договору страхування, сплативши [PERSON] кошти в межах ліміту відповідальності страховика, проте за вирахуванням франшизи в розмірі 18\~507 грн. 04 коп. (відповідно до дослідження № ВЕ 6887АС-14.01/2). Згідно ч. 3 ст.\~10, ч. 2 ст.\~59, ч. ч. 1, 4 ст.\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування Між тим, доказів незадоволення позивачем рішенням ПАТ «НАСК «Оранта» щодо виплати страхового відшкодування та будь-якої незгоди з розміром шкоди, що була визначена за результатами проведення вищевказаного дослідження матеріали справи не містять. За такого, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення матеріальної шкоди. Згідно\~ст. 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до\~ст. 1192 ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків) (п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» N 4 від 01.03.2013 року). Отже, виходячи з наведеного потерпілому підлягають відшкодуванню ті витрати (реальні збитки), які він фактично поніс для відновлення свого порушеного права . У разі недостатності страхового відшкодування для повноти відшкодування його дійсних витрат, цю різницю має сплатити винна особа. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню матеріальні збитки у вигляді вартості втраченого майна за вирахуванням страхового відшкодування, проте з зарахуванням франшизи, що становлять 17 202 грн. 96 коп. (35\~200 грн. 00 коп. (розмір збитку внаслідок пошкодження автомобіля)\~ 18\~507 грн. 04 коп. (розмір отриманого потерпілим страхового відшкодування) + 510 грн. 00 коп. (франшиза). Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати, а саме: витрати, пов'язані з проведенням автотоварознавчого дослідження в розмірі 1\~015 грн. 20 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, при здійсненні вищевказаного розрахунку, суд виходив з вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, зазначеної в висновку експертного дослідження за № 72-1 від 15.06.2015 року (найближчий за часом до фактичного відновлення транспортного засобу), виконаним на замовлення позивача. Надані позивачем та його представником акт виконаних робіт від 18.02.2016 року, квитанції на підтвердження фактичних витрат, повязаних з відновленням належного позивачу транспортного засобу на загальну суму 81\~730 грн. 00 коп. не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки останні не надали належних та допустимих доказів за правилами ст.ст.\~58,\~59 ЦПК України\~на підтвердження, що між відновлювальним ремонтом на вищевказану суму є безпосередній причинний зв'язок з витратами внаслідок отриманих пошкоджень автомобілю позивача під час ДТП. Згідно ч. 4\~ст. 10 ЦПК України\~судом було роз'яснено право позивача заявляти клопотання про проведення експертизи для підтвердження фактичних витрат на відновлюваний ремонт, однак представник позивача не скористався цим правом. Враховуючи принцип диспозитивності суд не вирішував питання щодо передачі пошкоджених деталей автомобіля відповідачу в зв'язку з відсутністю відповідного звернення. В силу\~ст. 88 ЦПК України\~суд, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь позивача належать до стягнення судові витрати в розмірі 45 грн. 13 коп. (7%), виходячи з 55 % задоволених позовних вимог до [PERSON], та за мінусом 48 % позовних вимог до ПАТ «НАСК «Оранта», у задоволені яких було відмовлено взагалі.

Outcome: partial