Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

в жовтні 2018 року представник позивача ПрАТ «Європейський страховий альянс» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про встановлення вини та відшкодування збитків у порядку регресу у розмірі 109541,24 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 02.07.2015 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією транспортних засобів № 1045306, відповідно до умов якого страховик зобов`язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку із пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] . 30.11.2015 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля «Ауді» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.04.2016 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , було закрито, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та в мотивувальній частині постанови зазначено, що водій [PERSON] мав діяти у відповідності до вимог п. 10.2 ПДР України. Зазначена постанови суду учасниками ДТП оскаржена не була та набрала законної сили, а відтак винним в зазначеній аварії є відповідач та має відшкодувати завдану шкоду. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Пежо» склала 111041,24 грн. Розмір безумовної франшизи складає 1500 грн., а тому за мінусом зазначеної суми потерпілій особі було виплачено відшкодування в розмірі 109541,24 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Понесені позивачем витрати, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування власнику автомобіля «Пежо», відшкодовано відповідачем не було, а тому позивач просить встановити винним у настанні ДТП відповідача та примусово стягнути в порядку регресу з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 109541,24 грн., що були виплачені за страховим випадком, а також судовий збір. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.10.2018 року, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.01.2019 року, позов було задоволено. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2019 року, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11.01.2019 року було скасовано та призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.08.2019 року, у справі закінчено підготовче провадження та справу призначено до розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в заяві про скасування заочного рішення. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що 02.07.2015 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією транспортних засобів № 1045306, відповідно до умов якого страховик зобов`язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку із пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] (а.с.9-15). Відповідно до довідки № 83309021 про дорожньо-транспортну пригоду, 30.11.2015 року о 19-20 год. у м. Києві по вул. Жилянській відбулась дорожньо-транспортна пригода - наїзд на транспортний засіб, що стоїть за участю автомобілів «Пежо» [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Ауді» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.19). 30.11.2015 року довірена особа власника автомобіля «Пежо» ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» повідомив позивача про настання страхового випадку (а.с. 41). Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.04.2016 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] , було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. З мотивувальної частини зазначеної постанови судді вбачається, що в дорожній ситуації, яка склалась 30.11.2015 року в діях водія автомобіля «Пежо» [PERSON] невідповідностей вимогам п. 10.9 ПДР України з технічної точки зору не вбачається. В то же час, водій автомобіля «Ауді» [PERSON] , при виїзді на проїзну частину вул. Жилянської з прилеглої території, повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.2 ПДР України (а.с.20). Однак, в матеріалах справи відсутні достатні на переконливі докази того, що саме відповідач є винним у вчиненні аварії та його дії перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП. Слід зауважити про те, що в ході розгляду справи стороною позивача не було заявлено відповідного клопотання про проведення у справі відповідної судової експертизи, на вирішення якої були б поставлені питання щодо дійсного винуватця та причин аварії. Відповідно до акту виконаних робіт, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Пежо» склала 111041,24 грн. (а.с.23-24). Страховим актом № 1786/15/50/ТР25/00/2 від 06.06.2016 року, встановлено відшкодування потерпілому - власнику автомобіля «Пежо» у розмірі 109541,24 грн., відповідно до заяви (а.с.6). Платіжним дорученням № 04108 від 10.06.2016 року підтверджується, що позивач перевів суму відшкодування потерпілому власнику автомобіля «Пежо» ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» в розмірі 109541,24 грн.(а.с.42). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією, а тому, вимога страховика потерпілого до завдавача шкоди не є регресною, а правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з виплатою ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації. Разом з тим, позивачем пред`явлено вимоги до відповідача, посилаючись на ст. 1191 ЦК України, однак, на думку суду в спірній ситуації, яка склалась між сторонами відсутні законні підстави для стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу. Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливо за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Якщо завдана шкода перевищує ліміт відповідальності страховика, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст.ст. 3 та 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізовує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/8851962 в ПрАТ «СК «Українська страхова група». У пункті 4 зазначеного Полісу, встановлено, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза дорівнює нулю. Належних та допустимих доказів на підтвердження звернення позивача до страховика винної особи із заявою про виплату страхового відшкодування та отримання відмови від ПрАТ «СК «Українська страхова група» у виплаті страхового відшкодування позивачем, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано. За таких обставин, оскільки, позивач ПрАТ «Європейський страховий альянс», як особа, яка набула право вимоги, не звертався до страховика відповідача, не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив одразу вимогу до особи відповідальної за шкоду, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Окремо слід зазначити про те, що вимоги позивача про встановлення відповідача винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди 30.11.2015 року не є позовною вимогою в розумінні норм цивільного процесуального законодавства. У разі відсутності судового рішення про встановлення вини особи у дорожньо-транспортній пригоді, вина цієї особи підлягає доведенню у загальному порядку. Сама по собі відсутність рішення про встановлення вини особи у ДТП, не може бути підставою для звернення до суду загальної юрисдикції, а тому посилання представника позивача на такі обставини, як на підставу звернення до суду, не ґрунтуються на вимогах процесуального закону. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження звернення з вимогою про відшкодування збитків до страхової компанії, якою була застрахована відповідальність відповідача, та відповідно відсутня відмова страхової компанії у здійсненні такої виплати, суд вважає, що достатні підстави для задоволення позову відсутні, а відтак в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід залишити за позивачем по факчтино понесеному.

Outcome: dismissed