Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

В грудні 2020р. позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 12.06.2015р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції в Житомирській області, актовий запис №992. В обґрунтування вимог позивач пояснила, що спільне життя з відповідачем не склалося. Перебуваючи у шлюбі, сторони не живуть однією сім`єю. Вже тривалий час сторони проживать окремо, намірів поновлювати сімейні стосунки не мають. Подальше збереження сім`ї є неможливим, суперечить інтересам подружжя та інтересам дитини. Дитину просила залишити проживати з нею. В заяві від 19.03.2021р. позивач просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити (а.с.15). Від відповідача надішла заява про розгляд справи без його участі, позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти його задоволення (а.с.16). На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони [PERSON] до [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12.06.2015р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції в Житомирській області,актовий запис №992 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають Доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. З урахуванням обставин справи, позиції сторін щодо подальшого збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу, а тому позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. В справі, що розглядається, сторони фактично дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, тому суд вважає можливим залишити дитину на подальше проживання з матір`ю.

Outcome: approved