Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що йому на праві власності на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року належить 2/3 частини квартири [ADDRESS], загальною площею 66,3 кв.м. Позивач зазначав, що після того як він набув право власності на вищевказану квартиру, він намагався туди потрапити, однак йому не вдалося це зробити, так як відповідач вчиняє йому перешкоди у користуванні та розпорядженні належною йому частиною квартирою. Позивач стверджує, що відповідач хоче позбавити його права власності на частину квартири, має підозри, що [PERSON] здає вищевказану квартиру та отримує прибуток. Вказував, що після невдалих спроб потрапити у квартиру [ADDRESS], він звертався до поліції, однак, вжиті заходи не вплинули на протиправну поведінку відповідача, який і надалі не дає можливості йому потрапити до належної йому частини квартири. Зазначав, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року за його позовом до [PERSON], визначено порядок користування квартирою №59 по вул. Бреуса, 18 у м.Одесі, однак відповідач зазначене рішення не виконує. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд вселити його в квартиру [ADDRESS]; зобовязати відповідача та його представників не чинити йому перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні належними йому 2/3 частинами квартири [ADDRESS]; зобовязати відповідача видати йому дублікати ключів від квартири [ADDRESS]; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутності, постановити заочне рішення, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, (а.с. 54). Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не зявилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. (а.с.44, 48, 51, 52, 53). У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 29, розділом першим книгою третій Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що позивачу на праві власності на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року належить 2/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 6-7). 25 лютого 2014 року право власності [PERSON] на 2/3 частини квартири [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.02.2014 року (а.с. 11). Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «ОМБТІ та РОН» квартира [ADDRESS] розташована на 3 поверсі 5-поверхового будинку та складається з трьох жилих кімнат, площею 12,9 кв.м, 16,8 кв.м, 17,4 кв.м., кухні, площею 6,5 кв.м., ванної кімнати, площею 2 кв.м., туалету, площею 1 кв.м, коридору, площею - 6,4 кв.м, кладовки, площею 2,4 кв.м, балкону - 0,9 кв.м., загальною площаею 66,3 кв.м., житловою площею 47,1 кв.м. (а.с. 12-13) Судом встановлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 23 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року був визначений порядок користування квартирою №59 по вул. Бреуса,18 у м. Одесі, а саме: в користування позивача [PERSON] було виділено кімнати №7 та №8, площею 17,4 та 16,8 кв.м.; в користування відповідача [PERSON] було виділено кімнату №5, площею 12,9 кв.м. та балкон, площею 0,9 кв.м.; у спільному користуванні залишено кухню, площею 6,5 кв.м., коридор, площею 6,4 кв.м., туалет, площею 1,0 кв.м., ванну кімнату, площею 2 кв.м., комору, площею 2,4 кв.м.; зобовязано відповідача [PERSON] не чинити позивачу [PERSON] перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні належними йому 2/3 частинами квартири [ADDRESS]. (а.с. 14-15) Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За положеннями частин 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути противоправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до частин 1,3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» розяснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Вирішуючи спір про визначення порядку користування житловим приміщенням, що належить особам на праві спільної часткової власності, суд повинен перевірити, яка частина житлової площі належить кожному із співвласників, встановити ідеальну частку кожного із них, зясувати, чи можливо виділити ці частки їм у користування та чи відповідає частка, виділена кожному із співвласників, його частці у спільному майні та чи не порушуються при цьому права співвласників на їхні частки у спільному майні. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у встановленому законом порядку набув право власності на 2/3 частини спірної квартири, зареєстрував своє право належним чином, та має право користуватись виділеними за рішенням суду йому кімнатами, однак відповідач не відчиняє двері та чинить перешкоди у користуванні [PERSON] належним йому майном. Згідно довідки з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області вбачається, що відповідач [PERSON] з 12 грудня 2008 року зареєстрований в [INFO]. (а.с. 43) З матеріалів справи вбачається, що позивач 20 серпня 2016 року звертався до правоохоронних органів із заявою, згідно якої зазначив, що до належної йому на праві спільної часткової власності частини квартири [ADDRESS] його не пустили, однак висновком старшого інспектора ВПП Малиновського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області встановлено відсутність кримінального правопорушення. (а.с. 32-35) Встановлено, що рішенням Малиновського районного суду від 29 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2014 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування - залишені без задоволення. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що права [PERSON], як законного співвласника, щодо володіння та користування належною йому частиною квартири відповідно до його частки у праві спільної часткової власності порушені підлягають захисту у спосіб, визначений позивачем, а саме шляхом вселення до спірної квартири та зобовязання [PERSON] не чинити перешкоди у здійсненні такого права, надання дубліката ключа. Що стосується позовних вимог щодо зобовязання представників [PERSON] не чинити позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні 2/3 частинами квартири №59 у житловому будинку №18 по вул. Бреуса у м.Одесі, то дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки дані особи не залучені до участі у справі в якості відповідачів. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судом встановлено, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн. (а.с. 1). Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову

Outcome: partial