Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

В грудні 2020 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №302643 від 22 січня 2014 року у розмірі 20407,28 грн, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 22 січня 2014 року між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Актабанк» було укладено кредитний договір № 302643. 23 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір № 2 «Про відступлення прав вимоги», у відповідності до умов якого, Публічне акціонерне товариство «Актабанк» відступає шляхом продажу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» належні банку, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Банку. Проте, в порушення умов договору про надання кредиту, відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, внаслідок чого, відповідач має заборгованість за кредитом у розмірі 20407,28 грн. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила позовні вимоги задовольнити частково та стягнути суму заборгованості по кредитному договору в розмірі 10957,59 грн. суми основного боргу, в задоволенні іншої частини позовних вимог просила відмовити. В обґрунтування даного відзиву вказала, що дійсно 22 січня 2014 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Актабанк» було укладено кредитний договір № 302643, згідно якого відповідач набула право отримання кредитних коштів в межах кредитного ліміту в сумі 15000 грн строком на 1 рік. На виконання боргових зобов`язань відповідачем було оплачено відповідно графіку платежів 4300 грн, а саме: 25 лютого 2014 року 1050 грн; 25 березня 2014 року 1000 грн; 25 квітня 2014 року 1200 грн; 20 травня 2014 року 1050 грн. Зазначила, що з червня 2014 року всі відділення Публічного акціонерного товариства «Актабанк» у м. Дніпрі було закрито та припинено всі видаткові операції по карткам, що зробило неможливим проведення платежів по оплаті кредитних коштів. Крім сплачених відповідачем 4300 грн, на її картці залишились неотриманими ще 4000 грн., доля яких невідома та отримати про це інформацію з червня 2014 року було вже неможливо. Жодного повідомлення від ПАТ «Актабанк» з реквізитами, на які необхідно продовжувати сплачувати платежі відповідачу не надходило. Повідомлення про відступлення прав вимоги від ПАТ «Актабанк» на користь позивача відповідач також не отримувала. Також позивачем не надано належного розрахунку нарахованих відсотків та інших сум, з якого би вбачались відсоткова ставка, період, сума, на яку нараховувались відсотки, тощо. Вважає, що вказаний розрахунок суми заборгованості не є належним доказом суми боргу. Нарахування штрафів та пені також є незаконним та безпідставним, оскільки штрафні санкції нараховуються особі за порушення нею своїх грошових зобов`язань. В даному випадку припинення платежів по поверненню кредитних коштів сталося виключно з вини кредитора ПАТ «Актабанк». В судове засідання представник позивача Незамай А.Д. не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду клопотання, в якому вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила.\~ У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, що 22 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» (далі ПАТ «АКТАБАНК») та відповідачем було укладено договір № 302643 про відкриття та обслуговування поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів та кредитного ліміту, відповідно до умов якого сума кредиту складає 15000 грн з кінцевою датою погашення заборгованості 21 січня 2015 року, зі сплатою процентів у розмірі 0,01 % річних та відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 42% річних (а.с.6-9, 10). Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, випустивши і надавши відповідачеві кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів, яку (картку) останній отримав і використав кредитні кошти у власних цілях. 23 березня 2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та позивачем було укладено договір про відступлення прав вимоги № 2, відповідно до умов якого Банк відступає новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави згідно реєстру у Додатку №1 до договору (а.с.18-19). Згідно з витягом з Додатку № 1 до Договору № 2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 302643 від 22 січня 2014 року (а.с.20). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що право вимоги по Кредитному договору № 302643 від 22 січня 2014 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». 27 березня 2018 року позивачем адресовано [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору № 302643 (а.с.15). Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-979цс1, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У своєму відзиві відповідачка вказала, що визнає позовні вимоги позивача частково, а саме у сумі 10957,59 грн. Крім цього, на підтвердження виконання боргових зобов`язань за кредитним договором № 302643 від 22 січня 2014 року відповідачем надані копії квитанцій, відповідно до яких відповідачем в рахунок сплати боргу сплачено ПАТ «АКТАБАНК» 4300 грн.\~ Позивач вказує, що відповідач має заборгованість перед кредитором у розмірі 20407,28 грн, яка складається з наступного: заборгованість за основним боргом 14957,59 грн; заборгованість за процентами 4345,79 грн; заборгованість за комісією 303,90 грн; штрафи, пені 800 грн. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19) (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87517072). Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За викладених обставин, правомірними і такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом в сумі 10657,59 грн (14957,59 4300), оскільки відповідачкою надано квитанцію про сплату заборгованості на загальну суму 4300,0 грн., а доказів зворотного позивачем не надано. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення комісії у розмірі 303,90 грн, суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, оскільки комісія банком нараховується відповідачу за дії, які банк здійснює на власну користь, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 303,90 грн. Суд також не знаходить підстав для стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 4345,79 грн та штрафу, пені у розмірі 800 грн, оскільки з наданого позивачем розрахунку суд не має можливості встановити дійсний розмір заборгованості за процентами та навести відповідний розрахунок. Крім того, наданий розрахунок містить загальну суму штрафу, пені 800 грн. За таких обставин, з урахуванням того, що суд позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок заборгованості за процентами та штрафом, пенею на погоджених сторонами кредитного договору умовах, у зв`язку з ненаданням позивачем вихідних даних, що є його процесуальним обов`язком, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами та штрафом, пенею не підлягають задоволенню.\~ За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача частково і стягнути з\~ [PERSON] на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія»\~Європейська агенція\~з повернення\~боргів» заборгованість за кредитним договором №302643 від 22 січня 2014 року у розмірі 10657,59 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом, а в іншій частині позовних вимог відмовити. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial