Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Відповідач [PERSON] по справі, у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином сповіщений в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України у судове засідання не зявився. Позивач у судове засідання не зявилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: копія рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради народних депутатів № 300 від 27.101987 р. про реєстрацію площі земельної ділянки домоволодінь по вул.. Ізмаїльській; копія договору міни від 14.03.1995 р., укладений між [PERSON], [PERSON], з одного боку та [PERSON] з іншого боку, згідно якого [PERSON] обміняв житловий будинок по вул.. Ізмаїльській, 41 в м. Рені Одеської області на квартиру по вул.. Леніна 70/22, яка належала [PERSON] та неповнолітньому [PERSON] та квартиру по вул.. Леніна 48/6, яка належала [PERSON], право власності зареєстровано за № 1323-93; копія домової книги; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул.. Ізмаїльській, 41 в м. Рені Одеської області, власниками вказані - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], самочинних будівель не має; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 07.04.2004 р.; копія свідоцтва про народження [PERSON], батьки [PERSON] та [PERSON]; копія паспорту [PERSON]; копія паспорта [PERSON]. Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини: Позивачка звернулась до суду і просить визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку по вул.. Ізмаїльській 41 в м. Рені Одеської області, зазначивши наступне. Власником будинку № 41 по вул.. Ізмаїльській в м. Рені Одеської області був [PERSON] 14.03.1995 р. позивачка, діючи від свого імені та від імені її неповнолітнього сина [PERSON], а також [PERSON] уклали з [PERSON] договір, згідно якого, [PERSON] обміняв житловий будинок № 41 по вул.. Ізмаїльській в м. Рені на квартиру [ADDRESS], яка належала на праві власності позивачці та її сину [PERSON] та на квартиру [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON] Право власності за договором міни було зареєстровано, реєстраційний № 1323-93. Таким чином, на підставі договору міни кожному належало по 1/3 частині житлового будинку по вул.. Ізмаїльській, 41 в м. Рені Одеської області. У квітні 2004 р. вони з відповідачем [PERSON] розірвали шлюб, після чого він виїхав з будинку і його місце проживання на даний час позивачці не відомо. Син позивачки [PERSON] у 2004 р. теж виїхав з будинку, таким чином позивачка стала господарювати в ньому, вважаючи себе єдиним власником будинку. Вона повністю утримує будинок та прилеглу територію, сплачує комунальні платежі. За час проживання у будинку за її рахунок були проведені капітальний та поточні ремонти. З 2005 р. ані відповідачі ані правонаступники власника житлового будинку жодного разу не витребували у позивачки майно, вимог щодо повернення будинку не висували. На сьогоднішній день позивачка продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном протягом 10 років, у звязку з чим вважає, що за нею може бути визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку по вул.. Ізмаїльській 41 в м. Рені Одеської області, в порядку ст.. 344 ЦК України. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні. Ст. 344 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 9 Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Ч. 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ч. 3 цієї статті, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено ЦК України. Як встановлено судом власниками житлового будинку по вул.. Ізмаїльській, 41 в м. Рені Одеської області є позивачка [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] на підставі договору міни від 14.03.1995 р. в рівних частках. Право власності було зареєстровано належним чином відповідно до діючого на той період законодавства, реєстраційний № 1323-93 від 20.03.1995 р. Позивачка [PERSON] з 1995 р. мешкала у даному житловому будинку разом із відповідачами, а з 2004 р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] виїхали з будинку, після чого позивачка залишилась господарювати у будинку, повністю утримувала будинок та прилеглу до будинку територію, сплачувала комунальні платежі, проводила капітальний та поточні ремонти. У звязку з тим, що відповідачі або інші правонаступники власників з 2005 р. жодного разу не витребували в неї майно, вимог щодо повернення будинку не висували позивачка є добросовісним володільцем нерухомого майна. Факт володіння нерухомим майном позивачка не приховувала, навпаки відкрито мешкала у даному житловому будинку, утримувала його за свої кошти. Тобто на протязі 12 років позивачка добросовісно, безперервно та відкрито володіє та користується даним нерухомим майном, таким чином є правові підстави для визнання за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю в порядку ч. 1 ст. 344 ЦК України. Відповідно до вимог ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, позовні вимоги позивачки про визнання за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами № 41 по вул.. Ізмаїльській в м. Рені Одеської області за набувальною давністю є правомірними і законними, виходять із правовідносин, повязаних з набуттям права власності. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачкою, судом не встановлено. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved