Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 01 вересня 2020 року до Томашпільського районного суду Вінницької області надійшли матеріали справи за позовом представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в якому останній просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.12.2008 року в розмірі 134577,03 гривень та судові витрати. Представник АТ КБ «Приват Банк» позов обґрунтував наступним. [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 11.12.2008 року. Відповідно до укладеного договору б/н від 11.12.2008 [PERSON] отримала кредит у розмірі 29000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п.3.3 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно п.6.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.6.7 Договору. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тобто відповідач зобов`язання за договором не виконала. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором [PERSON] станом на 26.11.2019 року має заборгованість в сумі 304796,46 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1950,10 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 297567,47 грн., заборгованості за комісією в розмірі - 100 грн., заборгованості за пенею в сумі 5178,89 грн. Кредитодавець на свій розсуд вимагає з боржника частину заборгованості за кредитом, а саме 134577,03 грн., яка складається з наступного: 1950,10 грн. - заборгованість за кредитом; 132626,93 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 11-12-2008 по 31.08.2018 року. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк», тому останні вимушені з даним позовом звернутися до суду. 30 листопада 2020 року відповідач надав до суду пояснення згідно якої просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності . 12 січня 2021 року позивач надіслав до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просив зменшити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11167,27 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1950,10 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 3711,85 грн., заборгованості за пенею в сумі 5505,32 грн. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 17 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження, судове засідання призначено на 06 листопада 2020 року. 06 листопада 2020 року судове засідання у справі не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді на лікарняному. Ухвалою Томашпільського районного суду від 14 грудня 2020 року розгляд справи відкладено на 08 лютого 2021 року. 12 січня 2021 року позивач надіслав до суду заяву про зменшення позовних вимог. Ухвалою Томашпільського районного суду від 08 лютого 2021 року розгляд справи відкладено на 04 березня 2021 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 04 березня 2021 року розгляд справи відкладено на 07 квітня 2021 року. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк», Рудич І.Р. зменшені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача, адвокат Чудак В.Д., позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, оскільки минув строк позовної давності. Відповідач, [PERSON] позовні вимоги не визнала, вказала, що останній платіж здійснювала приблизно в 2014 році. Представник позивача вказала, що остання операція була проведена в 2015 році - сам банк знімав кошти з рахунку позивача, оскільки такі умови були погоджені між сторонами. також представник відповідача вказав, що заперечує проти строку позовної давності, оскільки між сторонами було погоджено строк позовної давності в 50 років. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, згідно ч. 2 цієї норми, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Отже, до правовідносин сторін за кредитним договором підлягають застосуванню норми, які регулюють відносини позики, якщо це не суперечить суті кредитного договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом встановлено, що на підставі заяви № б/н від 11.12.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно розрахунку заборгованості у [PERSON] станом на 26.11.2019 року виникла заборгованість в сумі 304796,46 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1950,10 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 297567,47 грн., заборгованості за комісією в розмірі - 100 грн., заборгованості за пенею в сумі 5178,89 грн. У відповідності до положень ст.256 ЦК України та згідно ст.257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Даний правовий висновок висловлено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 серпня 2017 р. у справі № 6-2322цс16. Як видно з розрахунку суми заборгованості за кредитним договором №б/н від 11.12.2008 року [PERSON] , судом встановлено, що останній платіж на погашення кредиту відповідачем було здійснено ще 29.08.2015 року в розмірі 1871,11 грн., що відображено в графі «сума погашення за наданим кредитом», а позов до суду ПАТ КБ «Приват Банком» було подано 27.12.2019 року, тобто після спливу термінів позовної давності передбачених чинним законодавством, що вказує на те, що позивач не вчиняв жодних дій по поверненню кредитних коштів, сума яких з кожним роком все збільшувалася і збільшувалася, і доказів щодо наявності поважних причин такого пропуску строків позовної давності банком, суду не надано. У відповідності до вимог ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи наведене, зокрема, клопотання сторони відповідача про застосування строку позовної давності, тих обставин, що представником позивача не доведено поважності причин пропуску позовної давності, не надано належних та допустимих доказів збільшення строку позовної давності за домовленістю сторін, суд вважає, що в позові АТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, слід відмовити за спливом строків позовної давності. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем. На підставі наведеного, ст.ст. 256, 257-261, 267 ЦК України та

Outcome: dismissed