Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-30 00:00:00

В грудні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в січні 2015 року надавши позов в новій редакції, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилалась на те, що вона 15 липня 2010 року за договором купівлі-продажу придбала у [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS], яка складається з двох жилих кімнат загальною площею 54,30 кв.м, в тому числі житловою площею 29,30 кв.м. Відповідно до довідки голови ЖБК № 26 від 27 листопада 2014 року в даній квартирі зареєстровані [PERSON] - колишній власник та [PERSON] її син. У 2002 році [PERSON] виїхав за межі України в Російську Федерацію, декілька разів приїжджав до матері, а в 2009 році був зареєстрований в її квартирі, однак фактично з 2002 року до даного часу не проживає за місцем реєстрації, жодних зв'язків з житлом не підтримує, особисті речі відповідача у квартирі відсутні. Згідно ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.383 ч.1 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб, має право розпоряджатися цієї власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право користування житловим приміщенням відповідача [PERSON] - члена сім'ї колишнього власника спірної квартири є похідним від права власності на квартиру колишнього власника [PERSON], тому з припиненням права власності на квартиру [PERSON] член її сім'ї відповідач [PERSON] також втрачає право користування цієї квартирою. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] з підстав, зазначених в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повісткою за місцем реєстрації, про причини неявки суду не повідомив, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивачки, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] на підставі реєстраційного посвідчення, виданого 30 жовтня 1995 року Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації, квартира знаходиться в будинку ЖБК № 26. [PERSON] 15 липня 2010 року уклала з позивачкою [PERSON] договір купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1699, квартири [ADDRESS], з того часу позивачці на праві приватної власності належить ця квартира, що підтверджується копією договору та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.13, 14). Відповідач [PERSON] є сином [PERSON], проживав разом з нею в квартирі як член її сім'ї і з цих підстав був зареєстрований в [ADDRESS] з 22 грудня 2009 року, також в квартирі зареєстровані [PERSON] і [PERSON] - колишній власник, які проживають в ній і в даний час, що підтверджується довідкою ЖБК № 26 від 27 листопада 2014 року та копією форми № 16 (а.с.10, 15). З 2002 року відповідач [PERSON] в даній квартирі не проживає, його речей в квартирі немає, що підтверджується довідками ЖБК № 26 (а.с.11, 12). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в суді показали, що є сусідами позивачки [PERSON], яка придбала квартиру [ADDRESS] в 2010 році, до цього власником квартири була [PERSON], яка проживає в даній квартирі разом з позивачкою. Син [PERSON] [PERSON] в 2002 році виїхав в Російську Федерацію, де проживає до даного часу, іноді повертався, навідував матір, останній раз був нетривалий час в кінці 2009 року, коли зареєструвався в квартирі, однак з того часу більше не приїжджав, в квартиру не вселявся, в квартирі немає його речей. Після придбання квартири у власність позивачкою [PERSON] відповідач [PERSON] не проживав в квартирі і не є членом її сім'ї, однак залишається зареєстрованим там. Внаслідок реєстрації відповідача [PERSON] в спірній квартирі порушується право позивачки як власника даної квартири, а саме: їй створюються перешкоди у праві розпорядження своїм майном на власний розсуд, вона вимушена оплачувати за відповідача комунальні платежі. Згідно ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.383 ч.1 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ч.1 ЦК України, ст.156 ч.1 ЖК УРСР члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз наведених правових норм з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин та досліджених доказів дає підстави суду для висновку про те, що право відповідача [PERSON] як сина власника квартири [PERSON] і члена її сім'ї на проживання і користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] виникло та існувало лише до 15 липня 2010 року, а після укладення договору купівлі-продажу цієї квартири від 15 липня 2010 року, внаслідок якого припинилось право власності на квартиру [PERSON] і виникло право власності на неї у позивачки [PERSON], втрачено і право користування цим жилим приміщенням у відповідача [PERSON] як члена сім'ї [PERSON], тим більше, що він в квартирі з початку 2010 року не проживає, а лише зареєстрований в ній. Таким чином, суд вважає, що відповідача [PERSON] як члена сім'ї колишнього власника квартири належить визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], задовольнивши повністю позовні вимоги, що буде підставою відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для зняття з реєстрації місця його проживання в цій квартирі, тим самим будуть усунуті перешкоди позивачці [PERSON] як власнику квартири у здійсненні її прав власності. На підставі викладеного, ст.ст. 317, 319, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК УРСР, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved