Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

В грудні 2020 року Управління поліції охорони в Хмельницькій області звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач в період виконання трудових обов`язків на посаді водія автотранспортного засобу групи реагування 22 жовтня 2019 року пошкодив автомобіль, що належить [PERSON] . Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 листопада 2019 року відповідача визнано винуватим у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди за ст. 124 КУпАП. Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 вересня 2020 року з управління на користь потерпілого [PERSON] стягнуто 10000 грн. моральної шкоди, яке постановою Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2020 року залишено без змін. 19 листопада 2020 року управлінням перераховано для потерпілого [PERSON] 10000 грн. моральної шкоди. Про необхідність відшкодувати завдану шкоду в розмірі 6191 грн. 62 коп. відповідача було повідомлено листом від 08 грудня 2020 року. Розмір пред`явленої до виплати моральної шкоди вираховувався з виплат за два останні місяці роботи в управлінні. Проте відповідач в добровільному порядку шкоду не відшкодував, тому просить стягнути її в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов за обставин на його обґрунтування. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак направив до суду відзив, яким заперечив проти задоволення позову, посилаючись на малозабезпеченість та необхідність утримувати сім`ю з двома малолітніми дітьми. Додав витяг відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, згідно якого його щомісячна заробітна плата за період роботи в Управлінні поліції охорони в Хмельницькій області з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року становила 4343 грн. 89 коп. Також зауважив, що він за власний кошт ремонтував службовий автомобіль та на виплату збитків страховою компанією ПрАТ «СК «Саламандра». Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що з 01 серпня 2015 року по 18 липня 2019 року [PERSON] працював в Управлінні державної служби охорони при МВС України в Хмельницькій області (наказ № 93 від 31 липня 2015 року), з 25 грудня 2015 року правонаступником якого є Управління поліції охорони в Хмельницькій області. Наказом начальника Управління поліції охорони в Хмельницькій області № 12 від 19 січня 2018 року відповідача призначено водієм автотранспортного засобу групи реагування. Наказом начальника Управління поліції охорони в Хмельницькій області № 207 від 18 липня 2019 року службовий автомобіль державний номерний знак [NUMBER] , в тому числі був закріплений за водієм АТЗ групи реагування [PERSON] . Судом встановлено, що 22 жовтня 2019 року о 17 годині 30 хвилин по вул. Закузьминській, 37/1 в м. Старокостянтинові Хмельницької області [PERSON] , керуючи автомобілем марки «VolkswagenPolo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки ВАЗ211540, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином [PERSON] порушив вимоги п. п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 листопада 2019 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником автомобіля марки ВАЗ211540 державний реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] . Власником автомобіля марки «VolkswagenPolo» державний реєстраційний номер [NUMBER] є Управління поліції охорони в Хмельницькій області. Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 вересня 2020 року, яке залишене в силі постановою Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2020 року, з Управління поліції охорони в Хмельницькій області на користь [PERSON] стягнуто 10000 грн. моральної шкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 19 листопада 2020 року Управління поліції охорони в Хмельницькій області перерахувало [PERSON] 10000 грн. (банківська виписка за 19 листопада 2020 року, сформована 20 листопада 2020 року). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За змістом частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Тобто за наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Натомість власник, який відшкодував шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 листопада 2013 року № 6-108цс13. Відповідно до частин першої, другої статті 130 КЗпПУкраїни працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Статтею 132 КЗпПУкраїни передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Як роз`яснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за правилами статті 132 КЗпПУкраїни за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі статтею 130 КЗпП України не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348), а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації). Два останніх місяці роботи [PERSON] - серпень та вересень 2020 року. Згідно розрахункового листа Управління поліції охорони в Хмельницькій області за серпень 2020 року (з 01 серпня 2020 року по 31 серпня 2020 року) заробітна плата [PERSON] склала 9312 грн. 10 коп. Для розрахунку середньомісячного заробітку враховується: посадовий оклад - 4345 грн., надбавка за вислугу років - 651 грн.75 коп., доплата за роботу нічний час - 890 грн.73 коп., щомісячна премія - 749 грн.51 коп. 4345+651,75+890,73+749,51=6636,99 грн. Згідно розрахункового листа Управління поліції охорони в Хмельницькій області за вересень 2020 року (з 01 вересня 2020 року по 30 серпня 2020 року) заробітна плата [PERSON] склала 7895 грн. 94 коп. Для розрахунку середньомісячного заробітку враховується: посадовий оклад - 4345 грн., надбавка за вислугу років - 651 грн.75 коп., щомісячна премія - 749 грн.51 коп. 4345+651,75+749,51=5746,26 грн. Середньомісячний заробіток [PERSON] становить: (6636,99+5746,26):2=6191,62 грн. Оскільки заявлений розмір відповідальності працівника визначений у відповідності до трудового законодавства, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2102 грн.

Outcome: approved