Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувал, просила розглянути справу у її відсутності, надавши відповідну зяву. Третя особа Орлівська сільська рада, заперечень на позов не надала, у судові засідання, які призначалися на 08.09.2015 р., 15.09.2015 р., будучи належним чином сповіщена, не являлася, про причину неявки суд не сповістила, була попереджена, що на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки справа буде розглянута у її відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на домоволодіння № 32 по вул. Переплавська в с. Орлівка Ренійського району Одеської області; довідка про вартість виконанних будівельних робіт; акт прийняття виконнаних робіт; копія договору про приєднання до газових мереж; рахунок фактура № 123ЭТЛР; рахунок фактура № 886 ВР; копія розписки від 14.05.2004 р.; копія довідки РБТІ від 31.10.2014 р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 13.12.1995 р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 13.07.2003 р.; копія заповіту [PERSON], складенного на імя [PERSON] від 07.07.2003 р.; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно; копія рішення № 5 виконавчого комітету Орліської сільської ради від 27.02.2004 р.; копія рішення № 139 від 30.01.1998 р.; копія довідки РБТІ від 2007 р.; копії сповіщень від 24.07.2014 р. та 06.12.2004 р.; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що домоволодіння № 32, розташоване за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Орлівка по вул. Переправська на праві власності належало нині померлим [PERSON] та [PERSON], по ? частині кожному, про що свідчить свідоцтво про право власності серії САА № 589824. 13.12.1995 р. [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 386399. На випадок смерті [PERSON] заповідальне розпорядження не залишив, його дружина [PERSON]А прийняла спадщину у вигляді ? частину домоволодіня № 32 по вул. Переправській в с. Орлівка, шляхом фактичного вступу в управліня та володіння спадковим майном ( ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР). 13.07.2003 р. [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 355209. На випадок смерті [PERSON] залишила заповідальне розпорядження, якою усе свое майно, що належало їй за життя, вона заповідала своїй донці, [PERSON], відповідачці у справі. До складу спадщини увійшло і вищезазначене домоволодіння № 32 по вул. Переправська в с. Орліка. [PERSON] прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 14.05.2004р. [PERSON], відповідач у справі, як фактичний власник, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, продала позивачці вищевказане домоволодіння № 32 по вул. Переправській в с. Орлівка, за 1500 (одна тисяча пятсот) доларів США, передавши у володіння та користування фактично належну їй нерухомість, про що свідчить розписка від 14.05.2004 р. Тоді ж сторони домовились про подальше нотаріальне оформлення договору купівлі продажу (складеного у вигляді розписки), яка до теперішнього часу не відбулась з незалежних від позивачки причин. Отже з травня 2004 р. та до теперішнього часу, позивачка двічі зверталася до [PERSON] із вимогою нотаріально оформити вищевказаний правочин відчуження домоволодіння, а саме 06.12.2004 р. та 24.07.2014 р., проте остання відмовлялась від нотаріального оформлення договору, мотивуючи свою відмову відсутністью матеріальної можливості на оформлення всього пакету документів, а також відсутністью часу на вирішення всіх питань, повязаних із документальним оформленням згоди у звязку із зайнятістю, крім того, відповідчка була впевнена що позивачка вже оформила право власності на вказане домоволодіння. Отже, з 2004р. по теперішній час позивачка фактично, відкрито володіє домоволодінням № 32 по вул. Переправській в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області, стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, провела газове опалення, проводила поточний, капітальний ремонти та ін., що підверджується доданими документальними доказами. З 2004 р. відповідачка, інші правонаступники жодного разу не витребували у позивачці майно, вимог щодо повернення домоволодіння не висували, на домоволодіння не претендують. Позивачка стверджує, що неодноразово зверталася до спадкоємця вказаного домоволодіння, в особі відповідачки із проханням переоформити на неї житловий будинок належним чином, але відповідачка мотивувала свою відмову фінансовими труднощами а також відсутністю часу для належного нотаріального оформлення існуючої згоди про купівлю-продаж нерухомогомайна, по теперішній час нотаріальне посвідчення згоди між сторонами не відбулось. Таким чином, самостійно [PERSON] не має можливості зареєструвати право власності на домоволодіння № 32 по вул. Переправській в с. Орлівка, Ренійського району, та отримати відповідний правовстановлюючий документ на неї, тому вимушена була звернутися з позовом про визнання права власності на обєкт нерухомості, до суду. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на домоволодіння № 32 по вул. Переправській в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області, оскільки з 2004р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на вищевказане домоволодіння. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як виходить з доводів позивачки, у 2004р. [PERSON] продала позивачці домоволодіння № 32 по вул. Переправській в с. Орлівка Ренійського району, за 1500 (одна тисяча пятсот) доларів США, передавши у володіння та користування фактично належну їй нерухомість, про що свідчить розписка від 14.05.2004 р. В нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли за незалежними від позивачки причинами. Таким чином, з 2004р. по теперішній час позивачка безперервно, відкрито володіє вищевказаним домоволодінням, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить капітальні та поточні ремонти та ін. За весь час володіння позивачкою домоволодінням, відповідачка, як спадкоємиця зазначеного домоволодіння, інші правонаступники не предявляли до позивачки жодних вимог про витребування нерухомості, не брали участі у її утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON] не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі, про що надала відповідну заяви. Третя особа Орлівська сільська рада, будчи належним чином сповіщена, заперечень, пояснень, інших заяв на позов не надала. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою домоволодінням є добросовісним (тобто позивачка вважає, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була оформлення письмова угода про купівлю-продаж майна), правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником, сплачує комунальні платежі за утримання домоволодіння, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що домоволодіння № 32 по вул. Переправській в с. Орлівка Ренійського району Одеської області цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого остання набула право власності на неї за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на вищевказане домоволодіння.

Outcome: approved