Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їхню відсутність. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про народження позивача; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] року; копії заяв [PERSON], [PERSON] про неприйняття ними спадщини після смерті матері; копія свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1993р. № 369; копія домової книги на квартиру; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.03.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є онуком нині померлої [PERSON], відповідачі - її дітьми. За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1993р. № 369 належала квартира [ADDRESS]. Факт належності квартири [PERSON] підтверджується також і копією технічного паспорту на нерухомість на її ім'я. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO] р. - померла. Після смерті бабусі позивача відкрилась спадщина на вищезазначену квартиру. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті бабусі позивач звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності технічних та правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру (бабуся позивача за своє життя так і не встигла оформити технічний паспорт на квартиру та зареєструвати її у передбаченому законом порядку), про що 18.03.2014р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на квартиру, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. На момент смерті [PERSON] мешкала одна. Позивач, як онук, у відповідний законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці за законом (першої черги) - тітки та батько позивача на спадщину після смерті матері не претендують, із заявою про її прийняття до нотаріуса не зверталися, не заперечують, щоб позивач оформив право власності на спадкову квартиру після смерті бабусі. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці її не прийняли та на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем п'ятої черги за законом (ст. 1265 ЦК України). Він у передбачений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже він вже вважається таким, що її прийняв. Крім того, спадкоємці першої черги за законом відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса та стосовно фактичного управління та володіння спадковим майном (догляд за квартирою, сплата витрат по її утриманню, зберігання та оформлення відповідних документів на майно та ін.). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не було оформлено технічну документацію на квартиру та не зареєстровано належним чином право власності на нерухомість, у зв'язку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на квартиру з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved