Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Відповідач у судове засідання не з'явилася, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи за її відсутності до судового розгляду справи від неї не надійшло. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати договір дарування від 22 грудня 2004 року квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 63,5 кв.м., в тому числі житловою площею 37,1 кв.м. що посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 2563, не дійсним., визнати укладеним договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 63,5 кв.м., в тому числі житловою площею 37,1 кв.м., визнати зазначену квартиру спільною сумісною власністю та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 17 жовтня 1987 року він уклав шлюб з [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. Від шлюбу вони мають двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З 2008 року вони з дружиною припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, і діти залишилися на його утриманні. Під час шлюбу вони з дружиною за рахунок спільних коштів подружжя придбали трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яку до укладення договору орендували з 2000 року до 2004 року. 22 грудня 2004 року він передав власникам квартири [PERSON], [PERSON] та [PERSON] гроші в сумі 21505 грн., і отримав від них розписку про отримання коштів на підтвердження відсутності претензій з їх боку. Юридичним оформленням домовленостей із власниками квартири займалася його дружина, а він в цей час виїхав у відрядження. Після його повернення із відрядження дружина повідомила, що оформила квартиру на своє ім'я, так як він був відсутнім під час оформлення договору купівлі-продажу квартирі. Він не приділив цьому факту великого значення, так як довіряв дружині. Влітку цього року він звернувся до дружини з пропозицією продажу квартиру або її обміну, оскільки він та молодший син не мають іншого житла, але дружина повідомила, що тільки вона є власником спірної квартири, яку отримала в порядку укладення договору дарування, і будь-який поділ квартири є неможливим. Вважає, що договір дарування квартири є удаваним, оскільки він приховує інший, який дійсно мав місце, а саме договір купівлі-продажу. Позивач в судове не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України, до судового розгляду справи надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги по суті та за обставинами справи підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити, і у випадку неявки відповідача - згодний на розгляд справи за її відсутності на підставі наданих доказів та ухвалення заочного рішення. Позивачу роз'яснений порядок перегляду заочного рішення за заявою відповідача. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача відповідно до вимог ст. 158 ч.2 ЦПК України, згідно якої особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином згідно вимог статей 74, 76 ЦПК України, судовими повістками, які відправлялися їй поштовими відправленнями за її зареєстрованим місцем проживання - [ADDRESS], про причини своєї неявки відповідач суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала. В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, яка була повідомлена належним чином, і яка про причини своєї неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надала, суд відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті у відсутність відповідача, суд, з його згоди, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом досліджені письмові докази по справі: - копія паспорту позивача (а.с. 6), якою підтверджується його особа громадянина України; - свідоцтво про укладення шлюбу (а.с. 7), яким підтверджується факт укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 17 жовтня 1987 року, актовий запис № 816; - договір дарування квартири (а.с. 8), яким підтверджується факт укладення 22 грудня 2004 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] договору дарування квартирі. розташованої за адресою: [ADDRESS]; - розписка (а.с. 9), якою підтверджується факт отримання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] грошових коштів від [PERSON] за продану квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1987 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Дніпровським відділом ЗАГС м. Дніпродзержинська, актовий запис № 816 ( а.с. 7). Під час зареєстрованого шлюбу, а саме 22 грудня 2004 року, [PERSON] та [PERSON] придбали за спільні сумісні кошти подружжя у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Зазначена вище квартира була продана позивачу та відповідачу [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується розпискою, в якій продавці квартири зазначили, що вони дійсно продали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], і за квартиру повністю розплатився [PERSON] ( а.с. 9). Не зважаючи на те, що юридично договір купівлі-продажу квартири був оформлений як договір дарування, що був укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд вважає, що дійсно мав місце договір купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки продавці квартири отримали її вартість від позивача [PERSON]. Таким чином, суд вважає, що квартира. розташована за адресою: [ADDRESS] була придбана позивачем та відповідачем під час їх шлюбу, а отже є спільною сумісною власністю сторін у справі. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу квартири одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде вставлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого провочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК країни спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно вивчених судом матеріалів справи, з'ясованих обставин справ, які досліджені доказами, суд дійшов до висновку, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], дійсно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Належить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 114,70 грн. та 229,40 грн., так як відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved