Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

В вересні 2015 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 22 серпня 2009 року в Відділі реєстрації актів цивільного стану Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 15 - розірвати, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. та сплату судового збору в сумі 243,60 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що від шлюбу вони з відповідачем мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між сторонами на теперішній час припинені. Причиною розпаду сім'ї є психологічна несумісність між ними, яка негативно вплинула на подружні стосунки та призвела до непорозумінь та втрати моральної рівноваги в сім'ї. До теперішнього часу поліпшення у їх стосунках не відбулося, так як кожен з них продовжує жити окремим життям. Позивачка вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. Крім того, вказала, що дитина після припинення шлюбних відносин між сторонами проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, аліменти нікому іншому не платить і на його утриманні ніхто не знаходиться. В судове засідання позивачка не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги позивачки та просив задовольнити в повному обсязі. Вказав, що позивачка не підтримує з чоловіком шлюбних відносин з березня 2015 року. Справу просив розглянути без участі позивачки та її представника. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів визнав та не заперечував проти їх задоволення, але заперечував проти стягнення з нього на користь позивачки витрат на правову допомогу. Вказав, що не підтримує з дружиною шлюбних відносин з березня 2015 року. Справу просив розглянути без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. В судовому засіданні було встановлено, що 22 серпня 2009 року [PERSON] (до шлюбу Ларіна) та [PERSON] уклали шлюб в Відділі реєстрації актів цивільного стану Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 15. Від шлюбу вони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з березня 2015 року, шлюб носить формальний характер. З урахуванням вказаних позивачкою обставин, судом встановлено, що збереження шлюбу між сторонами буде суперечити її (дружини) інтересам, що має істотне значення. В силу ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, суд вважає необхідним задовольнити даний позов в цій частині та розірвати шлюб між сторонами. Судом також встановлено, що відповідач доводиться батьком малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивачки, добровільно допомогу на її утримання відповідач не надає. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому, з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів в частині від заробітку та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 17 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, в особі матері дитини - [PERSON], допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слідує стягнути судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. за позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, а також відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 487 грн. 20 коп. за позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з цими вимогами. Що стосується позовних вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн., то ці вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Дійсно згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат повязаних з розглядом судової справи. Проте, позивачкою не було надано суду належних документальних доказів, які б підтверджували сплату нею суми у розмірі 500 грн. на правову допомогу, а надана нею довідка від 12.09.2015 року, яка видана та підписана адвокатом [PERSON]., не є таким доказом. Крім того, згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Проте, ані позивачка ані її представник [PERSON] не надали суду належних доказів, у встановленому законом порядку, щодо відпрацьованих годин особою, яка надавала правову допомогу. Тому, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її вимог про стягнення на її користь судових витрат на правову допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial