Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги визнали частково, надали свої заперечення. Позивачі, їх представник на задоволенні позову наполягали, просили його задовольнити. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва № 206 про право власності на житло; копії паспортів позивачів; копія технічного паспорту на квартиру № 61 в житловому будинку № 233 по 28 Червня у м. Рені; копія ордеру на житлове приміщення від 03.08.2001 р.; копії матеріалів ЖЄО № 44/3/570 від 10.12.2015 р. з супров. листом на 3 арк.; копія постанови про відмову у відкриті кримінального провадження; відповідь Ренійського ВП № 44/3/496 від 04.12.2015 р.; розяснення Державної міграційної служби України; довідка МСЕК від 12.10.2015 р.; індивідуальна програма реабілітації інваліда № 1198; копія паспорту [PERSON]; копія довідки № [NUMBER] від 12.11.2014 р.; копія протоколу ЛКК № 4/599 від 5.09.2017 р.; витяги з нормативно-правових актів, тощо. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 206 від 27.08.2001 року позивачам та відповідачу у справі на праві спільної часткової власності в рівних частинах належить квартира [ADDRESS], яка складається з наступних приміщень: -житлова кімната площею 18,30 кв. м. (приміщення 3); -житлова кімната площею 32,20 кв. м. (приміщення 4); -житлова кімната площею 17,90 кв. м. (приміщення 6); -коридор площею 5,60 кв. м. (приміщення 1); -коридор площею 14,20 кв. м. (приміщення 2); -коридор площею 3,10 кв. м. (приміщення 7); -туалет площею 3,60 кв. м. (приміщення 9); -кухня площею 10,40 кв. м. (приміщення 5); -ванна площею 6 кв. м. (приміщення 10); -комора площею 5,90 кв. м. (приміщення 8); Позивачі вказали, що досить тривалий час в них із відповідачем виникають сварки та непорозуміння з приводу користування та володіння спільною квартирою. Так, відповідач не визнає позивачів як співвласників квартири та вважає себе одноособовим її власником, який самостійно визначає порядок користування позивачами належною йому квартирою. Таким чином, подібна позиція відповідача суперечить тій обставині, що вищевказана квартира, згідно правовстановлюючих документів, належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності і у відповідності до ч. 1 ст. 358 ЦК України, це право здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Позивачі висловили бажання використати своє право на надання їм у володіння та користування тих часток спільного майна в натурі, які відповідають їх частці у праві спільної часткової власності. Так як, у відповідності до даних технічного паспорту на квартиру, загальна площа квартири складає 68,40 кв. м., то частка житлової площі кожного з співвласників квартири складає 17,10 кв. м. Враховуючи цю обставину, позивачі просять суд визначити порядок користування, надавши їм у володіння та користування житлові кімнати № 6 та № 4, загальною площею 50,10 кв. м., а відповідачу надати у володіння та користування житлову кімнату № 3, площею 18,30 кв. м. та визначити, що інші нежитлові приміщення квартири повинні залишитись у спільному володінні та користуванні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, зазначивши що, позивачі у справі [PERSON] та [PERSON] тривалий час працюють та мешкають у м. Одеса. У м. Рені вони приїздять рідко. Позивачка [PERSON] у вказаній квартирі у теперішній час не мешкає. Також, відповідно до довідки № [NUMBER] від 12.11.2014 р. у житловій кімнаті площею 18,3 кв. м. (приміщення № 3) квартири [ADDRESS] зареєстрований та мешкає гр. [PERSON] 09.07.1941 р. н., як особа яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Оскільки [PERSON] людина похилого віку, відповідач вважав, що йому потрібна окрема кімната та відповідно до норм Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» він не має права вимагати від нього висилитися з житлоплощі вказаної квартири. Відповідач також вважав, що оскілки він є інвалідом другої групи, йому також потрібна окрема кімната. Щодо обставин, викладених у позовній заяві, відповідач стверджував що вони не відповідають дійсності, оскільки він нікому з позивачів не заважає користуватися своїм правом власності у спільній квартирі. Таким чином, відповідач у своїх запереченнях спочатку просив суд визначити порядок користування, надавши йому та [PERSON] у володіння та користування житлову кімнату площею 17,90 кв. м. (приміщення 6), надати [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 32,20 кв. м. (приміщення 4) та надати [PERSON] тимчасово для проживання житлової кімнати площею 18,30 кв. м. (приміщення 3), як особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, та визначити, що інші нежитлові приміщення квартири повинні залишитись у спільному володінні та користуванні сторін, однак, згодом відповідач позов визнав все ж таки частково, в частині щодо надання [PERSON] тимчасово для проживання житлову кімнату площею 18,30 кв. м. (приміщення 3), як вимушеного переселенця відмовився, оскільки реєстрація місця перебування тимчасово переміщених осіб на житлоплощі власників цього житла, відповідно до норм діючого законодавства, ніяких прав на володіння та користування житлом не надає, та просив надати йому у володіння та користування житлову кімнату площею 17,90 кв. м. (приміщення 6), мотивуючи тим, що він є інвалідом другої групи і йому потрібна окрема кімната. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їх доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, зазначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено наступні фактичні обставини: На підставі свідоцтва про право власності на житло № 206 від 27.08.2001 року позивачам та відповідачу у справі на праві спільної часткової власності в рівних частинах належить квартира [ADDRESS]. Між сторонами виник спір щодо визначення порядку користування вказаною квартирою. Так як, у відповідності до даних технічного паспорту на квартиру, загальна площа квартири складає 68,40 кв. м., то частка житлової площі кожного з співвласників квартири складає 17,10 кв. м. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Однак, оскільки компромісу між сторонами по справі, як співвласників спільної часткової власності, щодо спірної квартири, не досягнуто, таким чином позивачі наполягали на визначення порядку користування, надавши їм у володіння та користування житлові кімнати № 6 та № 4, загальною площею 50,10 кв. м., а відповідачу надати у володіння та користування житлову кімнату № 3, площею 18,30 кв. м. та визначити, що інші нежитлові приміщення квартири повинні залишитись у спільному володінні та користуванні, з чим не згодний відповідач, який просив виділити йому житлову кімнату площею 17,90 кв. м. (приміщення 6), на підставі того що він є інвалідом другої групи та йому необхідна окрема кімната. Також відповідач просив виділити йому саме цю кімнату (приміщення № 6), оскільки вона має вікно на балкон, та з якої відповідач може спостерігати на «свій» гараж, який стоїть навпроти, відносно якого однак, жодних правовстановлюючих документів не надав. Також позивач [PERSON] та відповідач визнали той факт, що саме житлова кімната (приміщення № 6) є найтеплішою у квартирі. Тому, задовольняючи позовні вимоги позивачів, суд також бере до уваги висновок лікарсько-консультаційної комісії Ренійської ЦРБ № 4/599 від 05.09.2017 р., з якого вбачається, що у [PERSON] поставлений діагноз: «аутоиммунный тиреоидит. Эутиреоидная фаза. Локальный аденоз молочних желез», згідно якого, їй рекомендовано виключити переохолодження. Також суд зазначає, що при необхідності, вихід на балкон також можна здійснити з кухні (приміщення 5), яка залишається у спільному володінні та користуванні сторін. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач насамперед заважає позивачці [PERSON] вільно користуватися вказаною квартирою, внаслідок чого, остання, на теперішній час фактично не проживає на житлоплощі квартири. Також доводи відповідача про те, що при визначенні порядку користування спірною квартирою, має враховуватися та обставина, що позивачі [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають на житлоплощі спірної квартири, не можуть братися судом до уваги, оскільки відповідачі є зареєстрованими власниками цього майна, що буде порушенням їх права власності. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З урахуванням викладених позивачами, відповідачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачів щодо визначення порядку користування квартирою.

Outcome: approved