Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Позивач подав до Арбузинського районного суду Миколаївської області позов, яким порушила питання про розірвання шлюбу із [PERSON] . Свої вимоги, зокрема, умотивувала тим, що 24 грудня 1988 року уклала із відповідачем шлюб, однак, спільне життя із ним не склалось, внаслідок чого сім`Я фактично розпалась. Позивач вказала, що більше двадцяти років разом із відповідачем не проживає, спільне господарство не веде, спільного бюджету не має. Намірів відновлювати стосунки позивач не має, шлюб існує лише формально. За таких обставин, позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований 24 грудня 1988 року Відділом запису актів громадянського стану Благодатненської сільської ради Арбузинського району, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №19. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за вимогами позивача було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2020 року. Позиція учасників справи Позивач в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце була повідомлена належно, надала до суду заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, паралельно висловивши позицію щодо підтримання своїх вимог і заперечення із її боку стосовно надання строку для примирення. Крім цього, позивач вказала на відсутність у неї заперечень щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання також не прибув, про його дату, час і місце повідомлявся шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, повідомлений належно, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Також відповідач викликався в судове шляхом публікації оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України. Забезпечити його СМС - інформування суд змоги не мав через відсутність у нього відомостей про номери засобів зв`язку із відповідачем. Разом з цим, ужиті заходи не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні відповідача, хоча останні прямо та беззаперечно, у своїй сукупності, указують на те, що він мав би бути у силу вжитих заходів поінформованим про цей цивільний процес, який здійснюється в Арбузинському районному суді Миколаївської області. При цьому, відповідач причин свого неприбуття не повідомляв, будь - яких заяв чи то клопотань, у тому числі й про відкладення судового засідання, не направляв. У зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх умов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. При цьому, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. Установлені судом фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів позивача Тож, суд, перевіривши доводи і обгрунтованість висунутих позивачем вимог, оцінивши надані йому докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши з їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходив із такого. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони уклали шлюб 24 грудня 1988 року, який був зареєстрований Відділом запису актів громадянського стану Благодатненської сільської ради Арбузинського району, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу цього ж числа зроблено запис №19. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сторони проживаю окремо тривалий час, спільне господарство та спільний бюджет не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. Позивач не бажає збереження шлюбу, проти надання строку на примирення заперечує. Відповідач, у свою чергу, не ужив доступних йому заході задля збереження шлюбу, оскільки до суду не з`явився, доказів на спростування доводів позивача не надавав, клопотань про надання терміну для примирення не заявляв. Та відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Тому з огляду на такі обставини, суд вважає, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, а їх відносинам не притаманні ознаки сім`ї. Стаття ж 55 СК України встановлює обов`язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Крім того, за ст. 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання, мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Але кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин або до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Але у цій справі установлено, що сторони тривалий час, понад двадцять років, проживають окремо, сімейні і шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не мають. А це свідчить про те, що вони про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги не піклуються, внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер і його збереження не відповідає інтересам позивачки. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між сторонами, відсутність у позивача бажання досягти примирення, з огляду на те, що відповідач не виявив інтересу до цього цивільного процесу, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін, як подружжя, і збереження їх шлюбу суперечить їхнім же інтересам, оскільки може стати на заваді реалізації прав, визначених, зокрема, СК України, а тому такий шлюб, згідно вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 СК України підлягає розірванню, а позов, відповідно, - задоволенню. При цьому, за правилами ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом він припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Щодо розподілу судових витрат Суд, окрім цього, за правилом вимогою ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при зверненні із позовом, підлягає стягненню на її користь із відповідача. Тому з цих мотивів,

Outcome: approved