Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. \~ \~ \~ \~Позивачі [PERSON], [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їхньої участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про укладення шлюбу відповідачки із [PERSON]; копії свідоцтв про народження позивачів; довідка Орлівськоїх сільської ради від 24.07.2018р. про склад сімї [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер 13.02.2018р.; копія технічного паспорту на житловий будинок, розташований по вул. Тітова, 42 в с.Орлівка Ренійського району, оформленого на імя [PERSON]; копія державного акту серії ЯИ №396983 від 11.03.2010р. на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, оформленого на імя [PERSON]; копія державного акту серії ЯИ №396984 від 11.03.2010р. на право власності на земельну ділянку площею 0,018 га, оформленого на імя [PERSON]; копія державного акту серії ЯБ №905358 від 22.01.2007р. на право власності на земельні ділянки загальною площею 2,21 га, оформленого на імя [PERSON]; копії витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.08.2018р.; копії кадастрових планів земельних ділянок; копія витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30.08.2018р.; копія довідки Відділу у Ренійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області про нормативну грошову оцінку земельних ділянок; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 11.08.2018р.; копії постанов нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.08.2018 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі у справі є синами нині померлого [PERSON], відповідачка його вдовою. За життя [PERSON] належало наступне майно: житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул.Тітова, 42 в с.Орлівка Ренійського району Одеської області; на підставі державного акту серії ЯИ №396983 від 11.03.2010р. про право власності на земельну ділянку земельна ділянка площею 0,25 га, розташована по вул. Тітова, 42 в с. Орлівка Ренійського району Одеської області, виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; на підставі державного акту серії ЯИ №396984 від 11.03.2010р. про право власності на земельну ділянку земельна ділянка площею 0,018 га, розташована по вул. Тітова, 42 в с. Орлівка Ренійського району Одеської області, виділена ведення особистого селянського господарства; на підставі державного акту серії ЯБ №905358 від 22.01.2007р. про право власності на земельну ділянку земельні ділянки загальною площею 2,21 га, розташовані на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 13.02.2018р. помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно (на житловий будинок та земельні ділянки). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачі не звернулися до нотаріальної контори із заявами про її прийняття за законом. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивачів за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у звязку із тим, що в них були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів. Останні роки перед смертю [PERSON] мешкав разом із позивачами та відповідачкою, які доглядали за батьком, як сини та дружина. Відповідачка у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформили позивачі, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась. У нинішній час, при зверненні позивачів до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їм в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказані житловий будинок та земельні ділянки, про що 11.08.2018р. нотаріусом було винесено відповідні постанови. Необхідні нотаріусу документи позивачі надати не можуть у звязку із втратою їх спадкодавцем. Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту неможливо оформити спадщину. Згідно п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат. Так як набуте за спадкуванням право власності позивачів не було оформлено, вони не в змозі отримати дублікати державного акту на землю. Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) державного акта на право власності на земельну ділянку при посвідченні договору купівлі-продажу, міни, дарування, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, спадкового договору, а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. На оригіналі державного акту нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця. Перешкодою в оформленні права на спадщину також є і те, що батько позивачів за життя не оформив належним чином право власності на житловий будинок, не зареєстрував його в установленому законом порядку. З вищенаведеного виходить, що після смерті [PERSON] вирішити питання про отримання оригіналів необхідних правовстановлюючих документів у позасудовому порядку неможливо, за визнанням права власності на житловий будинок та земельні ділянки, як на обєкти спадщини, можуть звернутися тільки спадкоємці в судовому порядку. Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їхні доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. \~ \~ \~ \~Як було встановлено судом, позивачі у справі є спадкоємцями першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачі не звернулися до нотаріальної контори із відповідними заявами. Як зазначили позивачі, після смерті батька у них були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові житловий будинок та земельні ділянки. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачі також не мають можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачі прийняли спадщину фактично, оскільки їхня воля, як спадкоємців за законом, була виражена у їхніх діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо). Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявили про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачі є субєктами набуття права власності на житловий будинок та земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити їхні вимоги щодо визнання за ними права власності на спадкове майно.

Outcome: approved