Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Відповідач-позивач [PERSON] та її представник [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги відповідача-позивача [PERSON] підтримали з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Позовні вимоги позивача-відповідача не визнали з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Позивач-відповідач [PERSON], в судовому засіданні, підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених у своїй позовній заяві. Позовні вимоги відповідача-позивача не визнав з підстав, викладених у своїй позовній заяві. Суд, заслухавши позивача-відповідача [PERSON], відповідача-позивача [PERSON], представника відповідача-позивача [PERSON]-[PERSON], свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного: Згідно ордера № 1610 від 20 січня 1978 року позивач-відповідач [PERSON] отримав від держави двокімнатну квартиру [ADDRESS] на сімю, яка складається з трьох чоловік, на себе, на свою жінку [PERSON] і на свого сина [PERSON]. 21 липня 1983 року позивач-відповідач [PERSON] в порядку обміну вище зазначеної державної квартири на невиплачену однокімнатну кооперативну квартиру з гр.-кою [PERSON], отримав ордер № 162 на себе, свою жінку [PERSON], яка є відповідачем-позивачем по даній справі, і з якою перебував в зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 1981 року, і яка ще до обміну квартирами проживала з ним в вище зазначеній державній двокімнатній квартирі, проти чого не заперечують сторони по справі,та дочку [PERSON], розташовану по [ADDRESS]. Згідно ксерокопії «Прописка ЖБК «Орбіта» з 04.08 1983 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прописані в квартирі [ADDRESS]. Як було встановлено в судовому засіданні, проти чого не заперечують і сторони по справі, обмін вище зазначеної державної двокімнатної квартири позивач-відповідач здійснив на дві однокімнатні, на одну однокімнатну вище зазначену і на іншу однокімнатну, в якій стали проживати його бувша дружина [PERSON] з сином. 12 серпня 2013 року [PERSON] оформив на себе право власності на спірну однокімнатну квартиру і отримав Свідоцтво про право власності на спірну квартиру. В червні-липні 2014 року рішенням Рівненського міського суду шлюб між позивачем-відповідачем [PERSON] та відповідачем-позивачем [PERSON] було розірвано, проти чого не заперечують сторони, після чого [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні вище зазначеною квартирою, шляхом позбавлення права користування квартирою відповідача-позивача [PERSON] При розгляді даної справи відповідачу-позивачу [PERSON] стало відомо, що позивач-відповідач [PERSON] отримав Свідоцтво про право власності на спірну квартиру лише на себе. Як було встановлено в судовому засіданні позивач-відповідач по справі [PERSON] та відповідач-позивач по справі [PERSON] вселилися в взагалі невиплачену однокімнатну кооперативну квартиру, вартість якої в розмірі 4350,00 карбованців виплатили повністю, знаходячись в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується протоколом № 13 зборів кооперативу від 21 червня 1983 року, довідкою кооперативу № 53 від 18.08.2014 року і показами в судовому засіданні свідка [PERSON], яка працює в кооперативі бухгалтером. Відповідно до ст.ст. 60,63,65,68,70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 392 ЦПК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідач позивач [PERSON] просить суд визнати частково недійсним вище зазначене свідоцтво про право власності на спірну квартиру та визнати за нею право власності на 1\\2 частину спірної квартири, в той-же час не заявляє позовну вимогу про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя, проти чого заперечує позивач-відповідач по справі, і без прийняття рішення по якій не можливо вирішити спір по зустрічній позовній заяві. За вищезазначених обставин позовні вимоги відповідача-позивача [PERSON] до задоволення не підлягають. Також не підлягають і до задоволення позовні вимоги позивача-відповідача [PERSON], тому-що спірна квартира, як було встановлено в судовому засіданні, була придбана сторонами по справі в період зареєстрованого шлюбу між ними і за їхні спільні кошти, а тому відповідно до вимог СК України відповідач-позивач [PERSON] не може бути позбавлена права користування вище зазначеною спірною квартирою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed