Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

В жовтні 2015р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-6; а.с. 114-1117 т.1) до Головного управління юстиції у м. Києві, Київської міської ради, Третьої київської державної нотаріальної контори, треті особи: КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Реєстраційна служба Головного управління у м. Києві, в якому просив суд: визнати право власності в порядку спадкування на 1/2 частину будинку по [ADDRESS]. Справа неодноразово розглядалась судами (рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2015р. - позов задоволено; рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016р. - рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову; ухвалою касаційної інстанції від 27 липня 2016р. рішення першої та апеляційної інстанції скасовані, а справа передана на новий судовий розгляд до суду першої інстанції). В порядку ст. ст. 27, 31, 338 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р., а також враховуючи висновки та мотиви, з яких були скасовані рішення першої та апеляційної інстанцій, позивачем [PERSON] було подано 21 серпня 2017р. до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 134-136), в якій позивачем було визначено наступний склад відповідачів: Головне управління юстиції у м. Києві, [PERSON], склад третіх осіб: Третя Київська державна нотаріальна контора, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, і в якому позивач просив суд: визнати за ним право власності в порядку спадкування на ? частину вищезазначеного будинку, яка складається з 1/6 частки після смерті матері [PERSON] та 2/6 частин після смерті батька [PERSON]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що його батьками за час перебування в шлюбі було збудовано вищезазначений будинок. [INFO]., [INFO]. померли його та відповідачки [PERSON] мати і батько відповідно. Після смерті яких відкрилась спадщина, до складу якої входить зазначений будинок. За життя батьком було складено заповіт на користь позивача та відповідачки, за яким спадкодавець визначив, що частка кожного із спадкоємців є однаковими. Оформити спадщину в позасудовому порядку, позивач позбавлений можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на цей будинок, також мали місце розбіжності в написанні його прізвища в паспорті громадянина України та в заповіті батька, з урахуванням особливостей перекладу прізвища з російської на українську мови. Крім того, на думку позивача, його рідна сестра - відповідачка [PERSON] вважає, що частки спадкоємців у спадковій масі після смерті батьків не є рівними, а тому позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог, просив суд позов задовольнити. Наголошував, що відразу після смерті батьків, відповідачка перешкоджає йому у проживанні в будинку, в провадженні судів є її численні позови, оскільки остання вважає, що весь будинок належить їй особисто, не дивлячись, що після смерті матері сторін, до спадкоємців за законом, які прийняли спадщину належали сторони - діти померлої та її чоловік - батько сторін. Відповідач Головне управління юстиції у м. Києві, треті особи, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, своїх представників до суду не направили, поважності причин їх неявки не повідомили, Третя Київська державна нотаріальна контора клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, відзив на позов та відповідні пояснення на позов, відповідач та треті особи не подавали. Представник відповідачки [PERSON] проти позову заперечував, відзив на позов сторона не подавала, клопотав перед судом про зупинення провадження по справі, зазначене клопотання було залишено судом без задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачки [PERSON], розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, батьками позивача та відповідачки [PERSON] є: [PERSON], який помер [INFO]., [PERSON], яка померла [INFO]. (а.с. 13, 14 т.1). 17 листопада 1995р. [PERSON] складений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 2с1500, згідно з яким на випадок смерті належний [PERSON] легковий автомобіль марки ВАЗ 21061, 1984р. випуску він заповів [PERSON], а житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS], та речі домашньої обстановки та вжитку заповів [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах кожному (а. с. 9, т. 1). Судом встановлено, що 09 січня 2007р. позивач звернувся до Третьої Київської державної нотаріальної контори із заявою № 25 про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] (а. с. 128, зворот т. 1). 30 січня 2007р. до Третьої Київської державної нотаріальної контори звернулася відповідачка [PERSON] із заявою № 232 про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] (а. с. 133, зворот, т. 1). Згідно з відповіддю на запит державного нотаріуса Третьої Київської державної нотаріальної контори від 20 червня 2007р. № 2304/2-15 за даними Книг реєстрації КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» цілий будинок по [ADDRESS] на праві власності зареєстрований за [PERSON] на підставі договору на право забудови у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченої Третьою київською державною нотаріальною конторою 29 листопада 1949р., акта приймання будинку, затвердженого рішенням виконкому Шевченківської районної ради від 27 травня 1974р. № 621 (а. с. 34, 144 зворот, т. 1). 28 травня 2013р. позивач звернувся до Третьої Київської державної нотаріальної контори із заявою № 288 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS] (а. с. 169, зворот, т. 1). Державний нотаріус Третьої Київської державної нотаріальної контори листом № 1138/02-14 від 28 травня 2013р. відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з тим, що ним не надано правоустановлюючий документ на житловий будинок по [ADDRESS], оформлений належним чином (а. с. 11, 170 т. 1). 15 серпня 2014р. державний нотаріус Третьої Київської державної нотаріальної контори вдруге відмовив листом № 1504/02-14 позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з розбіжностями в написанні прізвищ, зокрема, у заповіті від імені [PERSON], посвідченому Третьою Київською державною нотаріальною конторою від 17 листопада 1995р. за реєстровим № 2с-1500, вказано спадкоємця «[PERSON].», а у паспорті громадянина [PERSON] серії [NUMBER], виданомуШевченківським РУ ГУ МВС України від 19 грудня 1996р., вказано прізвище «[PERSON].» (а. с. 10, 171, зворот, т. 1). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014р. встановлено факт, що [PERSON] за свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24 березня 1949р. та [PERSON] за паспортом громадянина України серії [NUMBER], виданим Шевченківським РУ ГУ МВС України у м. Києві від 19 грудня 1996р., є однією і тією ж особою; [PERSON] є рідним сином [PERSON], який помер [INFO]. (а. с. 113). В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017р. по цивільній справі № 761/18920/16-ц, за позовом [PERSON] до Київської міської ради; треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017р. в частині задоволення позову - скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині: визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON], померлої [INFO]., право власності на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS]. Крім того, зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції було констатовано, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 вересня 2011р. по цивільній справі № 2-3321/11, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2012р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2012р., відмовлено у відкритті касаційного провадження, було встановлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON], та з врахуванням тієї обставини, що частки у спільному сумісному майні подружжя є рівними, виходячи з вимог законодавства, що діяло на момент виникнення відповідних правовідносин, на момент відкриття спадщини після померлої [PERSON], останній належала 1/2 частина спірного нерухомого майна. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом були її чоловік - [PERSON], та діти: [PERSON] та [PERSON], які фактично прийняли спадщину після смерті спадкодавця, яка складала по 1/6 частині зазначеного будинку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності із положеннями ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1266 ЦК України). Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Згідно зі ст. 69 цього Закону нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. У відповідності з п.п. 4.15, п.п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України від 22 лютого 2012р. № 296/5, яка є чинною на час розгляду справи, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про те, що відповідачем Головним управлінням юстиції у м. Києві не порушуються права позивача, а тому заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме з метою захисту прав позивача, враховуючи положення ст. 10 ЦПК України, слід визнати за позивачем право власності на ? частину будинку по [ADDRESS], яка складається з: - 1/6 частини цього будинку, в порядку спадкування позивачем за законом після смерті матері; - 2/6 частини будинку, в порядку спадкування позивачем за заповітом після смерті батька. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2683,5 грн. Керуючи ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 15, 16, 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1261, 1268, 1273, 1296, 1297, 1299 ЦК України; ст. ст. 66. 69 Закону України «Про нотаріат», суд, -

Outcome: partial