Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

В вересні 2019 позивачка звернулась до Приморського районного суду м. Маріуполя з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просила стягнути додаткові витрати до аліментів на лікування, оздоровлення та розвиток сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 11.08.1998 року перебувала в шлюбі з відповідачем, від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] . 23.06.2014 року шлюб було розірвано. Згідно рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 19.06.2014 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, щомісячно. Неповнолітній син [PERSON] [INFO] має тяжке захворювання, а саме сколіоз 2 ступеня, тому потребує постійного лікування та долваткових витрат на оздоровлення близько 2000-2500 грн. щомісячно. Тому позивачка до суду із позовом до відповідача, та просить стягнути на її користь додаткові витрати до аліментів на лікування, оздоровлення та розвиток сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, і до повноліття дитини. Позивачка [PERSON] , надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, надав заяву згідно якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу розглядати з а його відсутності.. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст.247ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги піддягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.11.2005 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] . (а.с.3). Згідно рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 19.06.2014 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , в розмірі 1/4 частини від його доходу щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20.05.2014 року та до повноліття дитини.(а.с.9). Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 57182, [PERSON] проходив стаціонарне лікування в КЛПУ «Обласний дитячий костно-туберкульозний санаторій м. Маріуполя», з 28.03.2016 по 23.05.2016 року. (а.с.6). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 58770, [PERSON] проходив стаціонарне лікування з 2.04.2017 по 28.04.2017 року в КЛПУ «Обласний дитячий костно-туберкульозний санаторій м. Маріуполя», діагноз - ідіоматичний лівосторонній грудно-попериковий сколіоз І ступеня.(а.с.8). Відповідно до довідки про доходи №285/95 від 23.07.2019 року, виданої ТОВ «Міжнародна транспортно-експедиторська компанія «Інтертранссервіс» [PERSON] отримала за період липня 2018 по червень 2019 року заробітну плату в розмірі 38815,35 грн. (а.с.7). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Виходячи зі змісту ч. 2ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору, до такого висновку дійшла Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в Ухвалі від 16.12.2009 року № 6-20478св09. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489 цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї, в даному випадку у зв`язку із хворобою, що підтверджується медичними документами, наданими позивачкою. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст.181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їхнє попереднє фінансування, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. Визначаючи розмір додаткових витрат на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища та стану здоров`я відповідача, відсутності доказів наявності у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, а також враховуючи майновий стан позивачки, те, що відповідач позов визнаів, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, і до повноліття дитини. Крім цього, оскільки при подачі позову до суду позивачка звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч. 6 ст. 141ЦПК України, судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved