Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

В вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк», в обґрунтування якого вказав, що 20.03.2008року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2203/0308/55-002, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 18000,00 доларів США з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 20.03.2008р. по 20.03.18р. Банк свої зобов»язання за Договором кредитної лінії повністю виконав, надавши Відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені договором. З метою забезпечення виконання грошових зобов»язань за Кредитним договором №2203/0308/55-002 від 20.03.2008р. іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки №2203/0308/55-002-Z-1 від 20.03.2008року передала у іпотеку нерухоме майно: квартиру №15, що складається з 2-ох житлових кімнат, загальною площею 49,9 кв.м., житлова площа 28,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Хмельницький, в будинку №42 по вулиці Прибузькій, що належить Іпотекодавцю на праві особистої приватної власності. 25 травня 2012року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON]Г.). Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що повідомлявся шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов»язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов»язання не виконані, у звязку з чим, станом на 28.07.2015рік за Відповідачем наявна заборгованість у сумі: 349641,66грн., яка складається з 320383,99 грн. тіло кредиту, 29257,67грн. відсотки. Оскільки заборгованість по кредиту перевищує вартість предмету іпотеки позивач звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність іпотекодержателя. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позові вимоги не визнав, надав суду заперечення в яких вказав, що із змісту укладеного між сторонами договору іпотеки вбачається, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності лише шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку», крім того представник відповідача вказав, зо не визнає розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки банком була підвищена відсоткова ставка за кредитом без погодження із відповідачем. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 20.03.2008року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №2203/0308/55-002, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 18000,00 доларів США з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 20.03.2008р. по 20.03.18р. Банк свої зобов»язання за договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені договором. Згідно договору про внесення змін та доповнень № 1 від 09.06.2009р. до кредитного договору №№2203/0308/55-002 від 20.03.2008року сторони погодили строк надання кредиту до 20.03.2024 року, а також встановили, що починаючи з 10.12.2009р. позичальник здійснює погашення кредиту шляхом внесення фіксованих платежів в розмірі 204,09 доларів США до 10-го числа кожного місяця. З метою забезпечення виконання грошових зобов»язань за кредитним договором №2203/0308/55-002 від 20.03.2008р. [PERSON] за договором іпотеки №2203/0308/55-002-Z-1 від 20.03.2008року передала у іпотеку нерухоме майно: квартиру №15, що складається з 2-ох житлових кімнат, загальною площею 49,9 кв.м., житлова площа 28,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Хмельницький, в будинку №42 по вулиці Прибузькій, що належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] 22 квітня 1997 року за реєстровим №1506, право власності на майно зареєстровано в Хмельницькому БТІ 25.04.1997року в реєстрову книгу за реєстровим №9805/15, та договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] 27 лютого 2008 року за реєстровим №1307, право власності на майно зареєстровано в Хмельницькому БТІ 06.03.2008року, в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за р.№22225644. [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 28.07.2015 утворилась заборгованість у сумі: 349641,66грн., яка складається з 320383,99 грн. тіло кредиту, 29257,67грн. відсотки. 25 травня 2012року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов»язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON]Г.). 27.08.2014 року Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» на ім'я [PERSON] сформовано досудову вимогу про усунення порушень умов кредитного договору №2203/0308/55-002 від 20.03.2008р., яку 28.08.2015 року рекомендованими поштовими відправленнями було надіслано на адресу боржника. Так, відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. З умов п.11-12 договору іпотеки №2203/0308/55-002-Z-1 від 20.03.2008року вбачається, що сторони погодили, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, забезпеченого іпотекою за цим договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, зі змісту договору іпотеки №2203/0308/55-002-Z-1 від 20.03.2008 року не вбачається, що у ньому міститься застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодавцем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. Окремий договір щодо визнання права власності на предмет іпотеки сторонами не укладався. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Пунктом 12.3.1 договору іпотеки №2203/0308/55-002-Z-1 від 20.03.2008року встановлено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Отже, зі змісту даного пункту договору іпотеки №2203/0308/55-002-Z-1 від 20.03.2008року чітко вбачається, що дане застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки стосується лише позасудового врегулювання і лише шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку». Крім того, в силу вимог закону позивач не позбавлений можливості на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування інших встановлених Законом України «Про іпотеку» способів звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позов ПАТ «[PERSON] банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed