Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Служби безпеки України (далі по тексту - відповідач) про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] відбувся брифінг, на якому заступник Голови Служби безпеки України [PERSON] повідомив інформацію, яка стосується позивача, наступного змісту: «15 та 16 вересня, спільно з Національною поліцією, заблоковано наміри колишнього лідера молодих регіонівців [PERSON], який також переховується на території Російської Федерації, за вказівки та фінансування відомого вам [PERSON] . організувати провокаційну акцію поблизу Адміністрації Президента України. Вартість провокацій оцінена російською стороною в 3000 доларів США. Аванс в розмірі 30000 гривень був перерахований [PERSON] на банківську картку організатора акції, відразу після отримання згоди на її проведення. Організаторів та учасників акції затримано, допитано, задокументовано її замовний характер, вилучено відповідну документацію». Крім того, [INFO] о 12 год. 35 хв. в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Служби безпеки України (www.ssu.gov.ua) в розділі «Новини» (гіперпосилання: [INFO]) була розміщена, зокрема, інформація наступного змісту: «Також 15 та 16 вересня цього року в Києві співробітники Служби безпеки України спільно з Нацполіцією блокували деструктивні наміри колишнього лідера громадської організації «Молоді регіони» [PERSON], підконтрольного [PERSON] та екс-міністру МВС України [PERSON], який переховується на території РФ. Він за вказівки та Фінансування російських кураторів планував організувати поблизу Адміністрації Президента України провокаційну акцію для дискредитації української влади». Позивач зазначав, що відбулось поширення інформації, що його стосується шляхом її повідомлення в публічному виступі, а саме під час брифінгу заступника Голови СБУ [PERSON] Відеозапис брифінгу був розміщений Відповідачем на офіційному веб-сайті Служби безпеки України, а відтак, ця інформація була поширена серед широкого кола осіб (користувачів мережі Інтернет, журналістів, телеглядачів та іншого кола осіб). Поширивши вищевказану інформацію, відповідач порушив права, свободи і законні інтереси позивача, а також основні принципи інформаційних відносин, оскільки повідомив інформацію про позивача, яка не відповідає дійсності, оскільки позивач нікому не давав вказівок організовувати та не здійснював фінансування провокаційної акції поблизу Адміністрації Президента України, про яку було повідомлено заступником Голови СБУ [PERSON] [INFO] на брифінгу, та на офіційному веб-сайті Служби безпеки України. Згідно з листом Головного слідчого управління Національної поліції України від 18.10.2018 № 24/П-464аз у відповідь на адвокатський запит представника позивача, було повідомлено, що слідчими органів Національної поліції до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за фактами надання позивачем вказівок організувати акцію поблизу Адміністрації Президента України та її фінансування позивачем не вносилися та кримінальні провадження не розпочиналися. Також, згідно з листом Генеральної прокуратури України № 15/5-62вих-19 від 08.08.2019, у відповідь на запит, було надано перелік кримінальних проваджень, в межах яких позивачу було повідомлено про підозру. Серед вказаного переліку відсутні кримінальні провадження щодо факту надання позивачем вказівок організувати акцію поблизу Адміністрації Президента України та її фінансування. Представник позивача вважав, що поширена інформація, яка стосується позивача, містить відомості, які не відповідають дійсності та викладені неправдиво, а відтак, така інформація є недостовірною. Окрім того, 10.04.2019 було проведено лінгвістичну (семантико-текстуальну) експертизу, за результатами якої було складено висновок № 44/19, у якому зазначається, що у висловлюваннях «15 та 16 вересня, спільно з Національною поліцією, заблоковано наміри колишнього лідера молодих регіонівців [PERSON], який також переховується на території Російської Федерації, за вказівки та фінансування відомого вам [PERSON] , організувати провокаційну акцію поблизу Адміністрації Президента України» та «Також 15 та 16 вересня цього року в Києві співробітники Служби безпеки України спільно з Нацполіцією блокували деструктивні наміри колишнього лідера громадської організації «Молоді регіони» [PERSON], підконтрольного [PERSON] ...» (стаття під назвою «СБУ фіксує активізацію спецслужб РФ для створення в Україні ситуації так званого «керованого хаосу» в розділі «Новини» на офіційному веб-сайті СБУ в мережі Інтернет) за загальним змістом є ідентичними. Він полягає у тому, що [PERSON] , який планував організацію провокаційної акції поблизу Адміністрації Президента України, діяв «за вказівки та фінансування » [PERSON] (тобто є підконтрольним йому). У наведених вище висловлюваннях міститься інформація негативного характеру щодо особи [PERSON] . Посилаючись на викладене позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , поширену [INFO] на брифінгу заступником Голови Служби безпеки України [PERSON], наступну інформацію про [PERSON] : «15 та 16 вересня, спільно з Національною поліцією, заблоковано наміри колишнього лідера молодих регіонівців [PERSON], …, за вказівки та фінансування відомого вам [PERSON] . організувати провокаційну акцію поблизу Адміністрації Президента України. Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , поширену [INFO] на офіційному веб-сайті Служби безпеки України (www.ssu.gov.ua) в розділі «Новини» наступну інформацію про [PERSON] : спільно з Нацполіцією блокували деструктивні наміри колишнього лідера громадської організації «Молоді регіони» [PERSON], підконтрольного [PERSON] та екс-міністру МВС України [PERSON] , який переховується на території РФ. Він за вказівки та Фінансування російських кураторів планував організувати поблизу Адміністрації Президента України провокаційну акцію для дискредитації української влади». Зобов`язати Службу безпеки України спростувати недостовірну інформацію про [PERSON] , шляхом проведення брифінгу, на якому повідомити про прийняте судове рішення у цій справі та зачитати резолютивну частину цього рішення не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили. Зобов`язати Службу безпеки України спростувати недостовірну інформацію про [PERSON] , шляхом опублікування в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Служби безпеки України (www.ssu.gov.ua) в розділі «Новини» тексту судового рішення у цій справі тим самим шрифтом, що і спростовувана інформація не пізніше одного тижня з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою суду від 08.10.2019 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 18.11.2019 року. 05.11.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначав, що відповідач, під час поширення згаданої інформацію, в порядку, передбаченому ст. 7 Закону України «Про Службу безпеки України» здійснював інформування про діяльність правоохоронного органу. При цьому працівником відповідача не було обвинувачено позивача в жодному кримінальному правопорушенні, а тому СБУ при здійсненні своїх повноважень не порушувала особистих немайнових прав позивача. 18.11.2019 року розгляд справи було відкладено на 19.12.2019 року у зв`язку із необхідністю витребування доказів за клопотанням представника позивача та необхідністю надання часу для підготовки відповіді на відзив. 29.11.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду від 19.12.2019 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду справи по суті на 10.02.2020 року. В судовому засіданні 10.02.2020 року представник позивача позов підтримала та просила суд про його задоволення. В судовому засіданні 10.02.2020 року представник відповідача позов не визнала та заперечувала проти його задоволення з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши подані сторонами документи, оглянувши веб-сайт, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до статті 10 «Свобода вираження поглядів» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Зі змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11 травня 1994 року, Протоколом № 14 від 13 травня 2004 року), яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року (набрала чинності в Україні 11.09.1997 року) (далі по тексту - Конвенція), кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Згідно із ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Так судом встановлено, що [INFO] відбувся брифінг, на якому заступник Голови Служби безпеки України [PERSON] повідомив інформацію, яка стосується позивача, наступного змісту: «15 та 16 вересня, спільно з Національною поліцією, заблоковано наміри колишнього лідера молодих регіонів [PERSON], який також переховується на території Російської Федерації, за вказівки та фінансування відомого вам [PERSON] , організувати провокаційну акцію поблизу Адміністрації Президента України. Вартість провокацій оцінена російською стороною в 3000 доларів США. Аванс в розмірі 30000 гривень був перерахований [PERSON] на банківську картку організатора акції, відразу після отримання згоди на її проведення. Організаторів та учасників акції затримано, допитано, задокументовано її замовний характер, вилучено відповідну документацію». Крім того, [INFO] о 12 год. 35 хв. в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Служби безпеки України (www.ssu.gov.ua) в розділі «Новини» (гіперпосилання: [INFO]) була розміщена, зокрема, інформація наступного змісту: «Також 15 та 16 вересня цього року в Києві співробітники Служби безпеки України спільно з Нацполіцією блокували деструктивні наміри колишнього лідера громадської організації «Молоді регіони» [PERSON], підконтрольного [PERSON] та екс-міністру МВС України [PERSON], який переховується на території РФ. Він за вказівки та фінансування російських кураторів планував організувати поблизу Адміністрації Президента України провокаційну акцію для дискредитації української влади». Позивач зазначав, що поширена на брифінгу інформація є негативною щодо нього, а також порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Судом було здійснено огляд веб-сайту із записом брифінгу [PERSON] , працюючого на той час на заступника Голови Служби безпеки України, та не встановлено посилань останнього щодо вчинення [PERSON] будь-яких кримінальних правопорушень. Натомість, як зазначено, було повідомлено про те, що 15 та 16 вересня, спільно з Національною поліцією, заблоковано наміри колишнього лідера молодих регіонів [PERSON], який також переховується на території Російської Федерації, за вказівки та фінансування відомого вам [PERSON] , організувати провокаційну акцію поблизу Адміністрації Президента України. Під час свого брифінгу, [PERSON] посилався, серед іншого, на відеозапис з особою, яку було затримано за підозрою у чиненні кримінального правопорушення. Так, на відео чітко видно, що після виступу [PERSON] , особа повідомляє про те, що 9 числа йому в мессенджер написав [PERSON] : «З вами зв`яжеться мій помічник». Через декілька хвилин з ним зв`язався [PERSON] і запропонував роботу - зробити акцію та скинув йому на карту переоплату 30000 грн.» Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шувалов проти Естонії» від 29.05.2012 року, в якому ЄСПЛ дійшов висновку про відсутність порушення пункту 2 статті 6 Конвенції з огляду на те, що всі інформування створювали чітке уявлення про обвинувачення, а не вину особи. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Службу безпеки України» Служба безпеки України інформує про свою діяльність через засоби масової інформації, шляхом надання відповідей на запити на доступ до публічної інформації та в інших формах у визначеному законодавством порядку. Забороняється встановлювати обмеження на інформацію щодо загального бюджету Служби безпеки України, її компетенції та основних напрямів діяльності, а також випадків протиправних дій органів і співробітників Служби безпеки України. Не підлягає розголошенню інформація з обмеженим доступом, крім випадків, передбачених законами України. З огляду на зазначене вбачається, що [PERSON] під час свого виступу було здійснено інформування про діяльність правоохоронного органу СБУ із посиланням, серед іншого, на відеодоказ особи, яка називала [PERSON] як такого, що зв`язався із ним в мессенджері, після чого [PERSON] запропонував роботу. Окрім того, позивачем було надано висновок № 44/19 лінгвістичної (семантико-текстуальну) експертизи, у якому зазначається, що у висловлюваннях «15 та 16 вересня, спільно з Національною поліцією, заблоковано наміри колишнього лідера молодих регіонівців [PERSON], який також переховується на території Російської Федерації, за вказівки та фінансування відомого вам [PERSON] , організувати провокаційну акцію поблизу Адміністрації Президента України» та «Також 15 та 16 вересня цього року в Києві співробітники Служби безпеки України спільно з Нацполіцією блокували деструктивні наміри колишнього лідера громадської організації «Молоді регіони» [PERSON], підконтрольного [PERSON] ...» (стаття під назвою «СБУ фіксує активізацію спецслужб РФ для створення в Україні ситуації так званого «керованого хаосу» в розділі «Новини» на офіційному веб-сайті СБУ в мережі Інтернет) за загальним змістом є ідентичними. Він полягає у тому, що [PERSON] , який планував організацію провокаційної акції поблизу Адміністрації Президента України, діяв «за вказівки та фінансування » [PERSON] (тобто є підконтрольним йому). У наведених вище висловлюваннях міститься інформація негативного характеру щодо особи [PERSON] . Проте, в поширеній інформації не міститься жодних тверджень саме з приводу [PERSON] , тоді як мова йде про [PERSON] без по-батькові, що не дає змогу чітко встановити, що вказана інформація стосується саме позивача. Окрім того, висновки експертизи про інформацію негативного характеру ще не свідчить про її недостовірність або про таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію. Також представник позивача посилався на відсутність зареєстрованих кримінальних проваджень щодо факту надання позивачем вказівок організувати акцію поблизу Адміністрації Президента України та її фінансування, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться відповіді Генеральної прокуратури України, Національної поліції України та Служби безпеки України. Суд зазначає, що сама по собі відсутність зареєстрованих кримінальних проваджень ще не свідчить про недостовірність поширеної інформації. Окрім того, в поширеній інформації не зазначалось про причетність саме [PERSON] до будь-якого кримінального провадження або вчинення ним кримінального правопорушення. Як роз`яснено у п.п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Стороною позивача не доведено в процесі судового розгляду, що поширення інформації, порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Таким чином, судом не встановлено сукупності усіх чотирьох обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому підстави для визнання вказаної позивачем інформації недостовірною та такою, що честь, гідність та ділову репутацію позивача відсутні. Оскільки вимоги про визнання інформації недостовірною задоволенню не підлягають, то у задоволенні вимог про зобов`язання спростувати вказану інформацію слід відмовити. Крім того, у відповідності до вимог п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed