Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками позивачки [PERSON] є- [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки про народження № А-00223, батьками [PERSON] є- [PERSON] та [PERSON] . Отже, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 10.02.2021 року [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Сміла Черкаської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у виді ј частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на праві спільної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.01.1995 року. Іншими співвласниками вказаної квартири є: позивачка [PERSON] , її син [PERSON] , та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 23.11.2005 року, [INFO] у м. Краматорську Донецької області померла [PERSON] . Листом завідуючої Смілянської державної нотаріальної контори Зайцевої О.А. від 09.04.2021 року № 924/01-16, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що нею не було подано заяви про прийняття спадщини в установлений законодавством України шестимісячний термін з дня смерті. Згідно повідомлення, що надійшло від завідувача Смілянської державної нотаріальної контори, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не заводилася. 30.03.2021 року на адресу Смілянської державної нотаріальної контори надійшла заява про видачу свідоцтва про право на спадщину від імені [PERSON] . Вдповідно до ч. 1 ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 Цивільного кодексу України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1270 Цивільного кодексу України, якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Крім того, суд враховує норми Європейського законодавства по правам людини, в якому зазначено, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці ЄСПЛ на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будьяке втручання у право власності обовязково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть не пропорційним, оскільки він втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавця та при цьому буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи. Суд вважає наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті її брата поважними, та вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. Враховуючи, що прийняття спадщини є правом особи, а позивач в інший спосіб захистити своє право не може, ніж звернутися до суду, то позовні вимоги підлягають задоволенню, з визначенням строку тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини. Суд вважає такий строк достатнім для реалізації позивачем права на подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved