Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

В вересні 2018 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що на підставі договору дарування,нотаріально посвідченого 17.07.2007 р.,вона є власником житлового будинку 36 по вул.Естонській в м.Запоріжжі. Відповідачі були зареєстровані у спірному будинку як члени сім*ї колишнього власника [PERSON],проте фактично у будинку ніколи не мешкали. Посилаючись на те,що формальна реєстрація проживання відповідачів,які не являються членами її сімї,порушує права власника та змушує нести додаткові витрати на утримання житла,позбавляє можливості оформити субсидію,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.405 ч.2 ЦК України,визнати відповідачів такими,що втратили право користування спірним будинком. В судове засідання позивач надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі в судове засідання не з*явилися без повідомлення причин,викликалися за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки,яка повернута до суду із зазначенням про закінчення терміну її зберігання,про зміну адреси проживання суд не повідомляли,відзив на позов не подали. Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про дату,час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників справи та свідків, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі договору дарування будинку,посвідченого державним нотаріусом Пятої Запорізької державної нотаріальної контори Чирвою Л.А.17.07.2007 р.за р№ 4-1342 та зареєстрованого в ОП ЗМБТІ 27.08.2007 р.,[PERSON]М.є власником житлового будинку 36 по вул.Естонській в м.Запоріжжі. З наведеного суд встановив,що позивач набув право власності на спірний будинок у встановлений законом спосіб,з правочину,та підтвердила ці обставини належними допустимими доказами,які нічим не спростовані. В спірному будинку були зареєстровані відповідачі [PERSON]-у 2003 р.,[PERSON]-у 1995 р.,[PERSON]-у 1998 р.,що підтверджено інформацією департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради,реєстрація відповідачів була проведена як членів сім*ї власника. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України ,члени сім*ї власника житла,які разом з ним проживають у будинку(квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником. За змістом ст.405 ЦК України,яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім*ї та підстави збереження житлових прав цих осіб,члени сім*ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період,коли зберігається право власності певної особи на це житло. Згідно вказаних правових норм,які регулюють об*єм житлових прав члена сім*ї колишнього власника,слідує,що право члена сім*ї власника будинку(квартирі) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Оскільки закон не передбачає переходу прав і обов*язків в частині збереження права користування житлом членів сім*ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку(квартири),суд дійшов висновку,що відповідачі внаслідок припинення права власності на спірний будинок колишнього власника [PERSON]після його дарування у 2007 р.,втратили право користування житловим приміщенням зазначеного будинку. Встановлені судом обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачами під час її судового розгляду. Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім*ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином,суд встановив,що позов грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірним будинком відповідачами відсутні,їхня реєстрація у будинку без згоди нового власника створює перешкоди [PERSON]М.у користуванні та розпорядженні власністю. На підставі ст.64 ч.2,156,157 ЖК України,ст.383,391,405 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved