Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

в жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка загальною площею 7,95 га, яка розташована на території Новосілківської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після його смерті в передбаченому законом порядку. Проте, при зверненні до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачка отримала відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки на все майно спадкодавця накладено арешт, відповідно до постанови державного виконавця від 04.11.2014 року в межах виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом. Разом з тим, заборгованість [PERSON] за кредитним договором перед АТ КБ «ПриватБанк» на час розгляду справи сплачена в повному обсязі, виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на майно спадкодавця, завершене, матеріали виконавчого провадження знищені в зв`язку з закінченням строків їх зберігання, а тому припинення чинності арешту в межах виконавчого провадження неможливе. Враховуючи вказані обставини, позивачка просила зняти арешт з нерухомого майна, накладений постановою державного виконавця від 04.11.2014 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи без самостійних вимог у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка загальною площею 7,95 га, яка розташована на території Новосілківської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М. за № 182/01-16 від 25.10.2021 року після смерті [PERSON] [INFO] року заведена спадкова справа № 18/2021. [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після його смерті в передбаченому законом порядку. Проте, при зверненні до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачка отримала відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки на все майно спадкодавця накладено арешт, відповідно до постанови державного виконавця від 04.11.2014 року в межах виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом. Виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на майно спадкодавця, було завершено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року , матеріали виконавчого провадження знищено в зв`язку з закінченням строків їх зберігання. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором на користь АТ КБ «ПриватБанк» погашена в повному обсязі. Так, примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Згідно ч.1 ст. 11, ч.1 ст.52, ч.ч.1-3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час накладення арештів) державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника,що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Як зазначалося вище, виконавче провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором було завершено відповідно до п. 4 ч. 1 ст.47 Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час завершення виконавчого провадження), виконавчий документ був повернутий стягувачу. Відповідно до ч.5 ст. 47, ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом встановлених вказаним законом строків. Повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна. Разом з тим, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39, ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час повної сплати заборгованості за кредитним договором) виконавче провадження підлягає закінченню в разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що має своїм наслідком зняття арешту з майна та скасування інших вжитих виконавцем заходів забезпечення виконання рішення (крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій). Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна (п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»). Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст.1218, ч.3 ст.1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Таким чином, прийнявши у визначеному порядку як спадкоємиць за заповітом, позивачка набула права на спадщину, до складу якої входить вищевказана земельна ділянка. З урахуванням встановлених обставин, виходячи з того, що позивачка, яка не є стороною виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт та не може оскаржити з цих підстав дії або бездіяльність державного виконавця, фактично набула у власність належне спадкодавцю майно, проте не може його оформити в зв`язку з накладенням арешту, який підлягає зняттю, водночас не може бути знятим державним виконавцем у межах виконавчого провадження з підстави закінчення строку зберігання та знищення матеріалів виконавчого провадження, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved