Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

В грудні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивачка вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Згідно відмітки в паспорті та копії будинкової книги в квартирі [ADDRESS], з 17 липня 2012 року зареєстрована відповідачка [PERSON] Остання перебувала в шлюбі з її внуком [PERSON], проте шлюб між ними розірваний рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2016 року. Відповідачка за вказаною адресою фактично не проживає біля 5 років, житлом не користується. Просить визнати [PERSON], [INFO], уродженку м. Теребовля Тернопільської області, яка зареєстрована за адресою [ADDRESS], такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, від неї в суд поступила заява, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в своїй заяві просить справу розглядати у її відсутності, прибути в судове засідання не має можливості, так як виїжджає за межі України. Позовні вимоги визнає, проти позову не заперечує. Вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних мотивів. Позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане 30 жовтня 2002 в м. Чорткові Тернопільської області. Згідно відмітки в паспорті та копії будинкової книги в квартирі [ADDRESS], з 17 липня 2012 року зареєстрована відповідачка [PERSON] Остання перебувала в шлюбі з внуком позивачки [PERSON], проте шлюб між ними розірваний рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2016 року. Відповідачка за вказаною адресою фактично не проживає біля 5 років, житлом не користується, про що свідчать акти про не проживання від 18 липня 2017 року, 19 жовтня 2017 року, 14 грудня 2017 року, складені компетентною комісією КП «Чортків Дім». Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи те, що відповідачка [PERSON] не користується вказаним житлом понад рік, перестала бути членом сім'ї позивачки з 11 листопада 2016 року (час набрання законної сили рішенням про розірвання шлюбу), а тому може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням по [ADDRESS]. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачка не користується житлом понад один рік. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Outcome: approved