Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 18.06.2018 року підсудність матеріалів позовної заяви [PERSON] до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради в інтересах [PERSON], про позбавлення батьківських прав, визначено Шевченківському районному суду м.Києва. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.10.2007 року по 01.02.2016 року, мають спільну дитину: [PERSON], [INFO]. Разом з тим, починаючи з березня 2009 року і по цей час відповідач не бере участі у вихованні своєї дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток та взагалі матеріально його не підтримує. За вказаних обставин та посилаючись на положення ст. 164 СК України, позивач вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина - [PERSON], адже він, в порушення вимог ст.150 СК України, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та фактично самоусунувся від виховання та утримання своєї дитини. Ухвалою від 02.07.2018 року дану позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою від 13.08.2018 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 25.09.2018 року закрито підготовче засідання за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Разом з тим, 21.09.2018 року до суду надійшла заява позивача, згідно з якою він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити за його відсутністю. Також, у вказаній заяві позивач не заперечив щодо розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістив. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про час там місце розгляду справи повідомлена належним чином. Водночас, 31.10.2018 року до суду надійшла заява представника третьої особи, в якій він просив розглядати справу без участі представника третьої особи, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 31.10.2007 року по 01.02.2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину: [PERSON], який народився [INFO] року, що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим 09.01.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Феодосійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим. Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивач, в якості обґрунтування своїх позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина, зазначає, що починаючи з березня 2009 року і по цей час відповідач не бере участі у вихованні своєї дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток та взагалі матеріально їхйого не підтримує, що, в свою чергу, свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками та самоусунення від виховання та утримання дитини. Так, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю - позивачем по справі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про реєстрацію місця проживання від 15.03.2018 року за №3765 та Актом обстеження умов проживання, складеним 26.03.2018 року представником Служби у справах дітей Новозаводської районної у м.Чернігові ради. Згідно з Довідкою Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №21 від 15.02.2018 року за №02-11/29 [PERSON] не бере участі у вихованні [PERSON], не відвідує школу, батьківські збори, не спілкується з учителями та адміністрацією школи. При цьому, як вбачається зі змісту висновку Органу опіки та піклування Новозаводської районної в м.Чернігові ради від 10.04.2018 року за №64 щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, чим не виконує ст.ст. 141, 150, 155 СК України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». За вказаних обставин,а також враховуючи те, що [PERSON] самоусунувся від виховання дітей та нехтує батьківськими обов'язками, Новозаводської районної в м.Чернігові ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дитини: [PERSON] Вимогами ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Водночас, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.ст. 3,18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Разом з тим, як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. На підставі зазначеного, оцінивши зібрані по справі докази, а також враховуючи те, що обставини ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по належному вихованню та утриманню своїх дітей знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради в інтересах [PERSON], про позбавлення батьківських прав, підлягає задоволенню. Крім того, порядку, визначеному ст.ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved