Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

В грудні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після померлого батька [PERSON] та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом, на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також на Ѕ земельну частку пай, площею 5,55 кадастрових гектарів, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є сином [PERSON] . Разом зі своїм батьком та дружиною вони проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . За життя батько хворів,знаходився у слабкому стані, потребував у догляді. В цей період усім необхідним для життя забезпечення батька займався тільки [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також на земельну частку пай, площею 5,55 кадастрових гектарів, яка розташована на землях Новенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. Позивач проживав та був зареєстрований за вказаною вище адресою разом зі своїм батьком на момент його смерті. Позивач є спадкоємцем першої черги. Окрім позивача спадкоємцем за законом першої черги є відповідач - [PERSON] - син померлого [PERSON] . Відповідач не цікавився долею батька, не надавав йому допомоги. За життя [PERSON] потребував сторонньої допомоги, тому через його безпорадний стан роль та функцію його доглядника виконував [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Про поважність причин неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 51/а.с.9/. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , актовий запис 02/а.с.8/. Після його смерті відкрилась спадщина на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належало йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.07.2007, посвідчене державним нотаріусом Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Запорізької області Володіною О.С., зареєстровано в реєстрі № 615; земельну частку пай, площею 5,55 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Новенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, право на яку посвідчено Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЗП №0219411 від 18 квітня 2000 року/а.с.12/. 24 грудня 2013 року [PERSON] отримав Свідоцтво про спадщину на Ѕ частку земельного паю, площею 5,55 умовних кадастрових гектарів, посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Володіною О.С., реєстровий № 976. Сторони по справі є спадкоємцями першої черги за законом. Відповідач [PERSON] спадкове майно не прийняв. В період з 2010-2011 років [PERSON] мав захворювання: діагноз АГ, ІБС, стенокардія, тромбофлебіт кінцівок та потребував сторонньої допомоги (довідка від 16.07.2021 року фельдшерського-акушерського пункту с. Данило - Іванівка Мелітопольського району). У 2010 році стан здоров`я [PERSON] стрімко погіршився. [PERSON] останні два роки свого життя знаходився в безпорадному стані та потребував стороннього догляду. Позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] проживали разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та здійснювали догляд за [PERSON] , а саме: прали, прибирали, готували їжу, купували продукти харчування, надавали першу медичну допомогу, виконували всі медичні рекомендації лікарів, здійснювали всі платежі щодо утримання вищезазначеного будинку та території. Відповідач, син померлого [PERSON] - [PERSON] матеріальної та фізичної допомоги по догляду за батьком не надавав. Він з батьком [PERSON] за останні роки його життя, не спілкувався, не підтримував родинних відносин. Про хворобу батька та його тяжкий стан відповідач знав від односельців, але не бажав навідуватися до нього. Таким чином, [PERSON] протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав допомогу на лікування [PERSON] , натомість його син - [PERSON] не цікавилася життям та станом здоров`я батька. Після смерті батька, позивач [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. З наданої державним нотаріусом Мелітопольського районної державної нотаріальної контори спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , встановлено, що спадкоємцями за законом є сини померлого [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] 24 грудня 2013 року отримав Свідоцтво про спадщину на Ѕ частку земельного паю, площею 5,55 умовних кадастрових гектарів, посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Володіною О.С., реєстровий № 976. [PERSON] , [INFO] , не прийняв спадкове майно. У заяві від 20.07.2021 року [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] виданий Мелітопольським РВ УМВС України в Запорізькій області 22.12.1998 року, р.н.о.к.п.п. [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ,паспорт [NUMBER] виданий Мелітопольським РВ УМВС України в Запорізькій області 11.12.1997 року, р.н.о.к.п.п. [NUMBER] , підтверджують фактичне проживання [PERSON] разом із сином [PERSON] , та його дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] с січня 2010 року по 23.01.2011 рік - день смерті [PERSON] . [PERSON] та його дружина [PERSON] здійснювали догляд за [PERSON] , а саме: прали, прибирали, готували їжу, купували продукти харчування, надавали першу медичну допомогу, виконували всі медичні рекомендації лікарів, здійснювали всі платежі щодо утримання вищезазначеного будинку та території. Син померлого [PERSON] - [PERSON] у вищезазначений період часу неодноразово у присутності мешканців села Данило - Іванівка відмовлявся від надання допомоги своєму батьку [PERSON] . [PERSON] вів антигромадський спосіб життя, не працював, зловживав спиртними напоями. У довідці від 16.07.2021 року наданої фельдшерським-акушерським пунктом села Данило - Іванівка Мелітопольського району зазначено, що [PERSON] дійсно здійснював догляд за [PERSON] , 1949 р.н., проживаючим за адресою: [ADDRESS] та звертався за медичною допомогою для свого батька в період з 2010-2011 років. Діагноз АГ, ІБС, стенокардія, тромбофлебіт кінцівок. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що дійсно [PERSON] мешкав разом із сином [PERSON] та його дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З початку 2010 року по день смерті [PERSON] . Позивач разом з дружиною доглядали за [PERSON] : готували їжу, купували продукти харчування, надавали першу медичну допомогу, купували ліки. Відповідач [PERSON] неодноразово у присутності мешканців с. Данило-Іванівка відмовлявся від надання допомоги своєму батьку [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона дружина позивача [PERSON] . Позивач є сином [PERSON] . Вона з чоловіком та його батьком проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . За життя батько хворів, знаходився у слабкому стані, потребував у догляді. В цей період усім необхідним для життя забезпечення батька займався тільки [PERSON] . Відповідач брат позивача, зовсім не цікавився долею батька, не надавав йому допомоги. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності із ч.2 ст. 1220 ЦК України, є часом відкриття спадщини після її смерті. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, відтак, спадкування після смерті останнього повинно відбуватися за законом. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1224 ч.5 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буду встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий він, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Згідно з роз`ясненнями п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування; факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади); при цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Померлий [PERSON] був хворим. Останні два роки не міг самостійно себе обслуговувати у зв`язку з захворюванням та потребував постійної сторонньої допомоги, що підтверджено вказаними довідкою та заявою свідків. Судом встановлено, що відповідач ухилялася від надання будь-якої допомоги своєму батьку в період його безпорадного стану, хоча знав про хворобу батька і мав можливість піклуватись про нього, що підтверджено актом свідків. Крім того, судом було встановлено, що позивач надавав матеріальну допомогу батьку, з яким вони проживали разом, забезпечував його матеріально, продуктами харчування, доглядав за ним, у зв`язку з його хворобою. Таким чином суд вважає, що відповідно до ст. 1224 ч. 5 ЦК України відповідач [PERSON] повинен бути усунутим від спадкування за законом у зв`язку з ухиленням від надання допомоги спадкодавцю, який через тяжку хворобу знаходився у безпорадному стані. Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про усунення від права спадкування такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved