Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування, матеріальних збитків та моральної шкоди посилаючись на те, що 18 січня між ними було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків (далі Договір). 22.12.2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода з її участю. Страхову компанію було повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду. Враховуючи бездіяльність страховика вона змушена була звернутись до ПП «Санбридж» для ремонту свого автомобіля Opel Astra, 2013 року випуску, д.н. [NUMBER]. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Opel Astra, д.н. [NUMBER].становить 2649 грн. 60 коп. У зв'язку із ситуацією, яка склалась в результаті неправомірних дій відповідача, [PERSON] зазнала моральних страждань. Для звернення за захистом своїх прав вона змушена була звернутись за правовою допомогою до адвоката. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 2649 грн. 60 коп.; стягнути неустойку по заборгованості із невиплаченого страхового відшкодування у сумі 437 грн. 65 коп. та 3% річних за користування чужими коштами; стягнути відшкодування моральної шкоди в сумі 8000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2700 грн. В судовому засіданні позивач, представник позивача вимоги підтримали та просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явивсь, через канцелярію суду надійшли письмові заперечення в яких позов визнає в частині стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 2649 грн. 60 коп. Решту вимог вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 18 січня 2013 року між позивачем та ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» було укладено договір № 35-00/170039 добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків «Каско-Класика», відповідно до якого застраховано автомобіль Opel Astra, номер кузову [NUMBER], д.н. [NUMBER] (а.с.8-16). 22 грудня 2013 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був ушкоджений застрахований автомобіль, підтвердженням чого є копія довідки УДАІ ГУМВС України про пошкодження автомобіля (а.с.19). Частиною 1 ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). В судовому засіданні встановлено, що позивач в строк, а саме: 22.12.2013 року, звернувся до відповідача з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди. Зокрема, відповідач у своїх запереченнях не оспорює цей факт (а.с.56). Пунктом 35.1. договору добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків № 35-00/170039 від 18 січня 2013 року зазначено, що страхове відшкодування підлягає виплаті після повного встановлення обставин, причин та розмірів заподіяної шкоди та (або) завданих збитків внаслідок настання страхового випадку. Відповідно п. 35.4. Договору страховик виплачує страхове відшкодування протягом 15 робочих днів з дня складання страхового акта. Відповідний страховий акт за номером 000016036 був складений 10 лютого 2014 року (а.с.58). Позивач зверталась до страховика з письмовою заявою про отримання страхового відшкодування від 18 березня 2014 року (а.с.21). На дану заяву відповідач відповів листом від 22 квітня 2014 року у якому зазначив, що страхова виплата буде проведена найближчим часом (а.с.20). [PERSON] звернулась до ПП «Санбридж» для проведення відновлювального ремонту автомобіля Opel Astra, д.н. [NUMBER], який склав 2649 грн. 60 коп. (а.с.26-28). Відповідач у своїх запереченнях визнає вимогу про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.56). Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставин, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість в розмірі 2649 грн. 60 коп. Позивач ставить вимогою стягнення неустойки та трьох відсотків річних за користування чужими коштами, посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про страхування», відповідно до якого страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. У пункті 28.4.1. Договору міститься положення за яким штрафи, пені та інші стягнення, витрати на відшкодування моральної шкоди, упущеної вигоди, шкода, завдана навколишньому природному середовищу відшкодуванню не підлягають (а.с 9). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин сума неустойки по заборгованості із невиплаченого страхового відшкодування у сумі 437 грн. 65 коп. стягненню не підлягає, оскільки умовами договору таке стягнення не передбачено, а питання про визнання Договору недійсним позивачем не ставиться. Частина 2 ст. 625 ЦК України зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стосовно вимоги відносно стягнення 3 % річних за користування чужими коштами, то дана вимога підлягає задоволенню, оскільки в умовах Договору даний пункт не передбачений, а тому застосовується положення вищевказаної статті ЦК України. Отже, з відповідача підлягає стягненню 3 % річних за користування чужими коштами у розмірі 65 грн. 11коп. ( 2649,60 х 3/100 х 299/365). Однією з вимог, позивач ставить стягнення моральної шкоди, завданої їй внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань, у розмірі 8000 грн., посилаючись на те, що вона перебувала у стані вагітності, багато нервувала через проблеми з виплатою страхового відшкодування. Як підтвердження своїх вимог надала копії лабораторних аналізів (а.с.29-38). Як визначено ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, позивачем не наведено жодного ґрунтовного доказу на підтвердження спричинення моральної шкоди саме з вини відповідача. Крім того, стягнення моральної шкоди має бути передбачено договором. В пункті 28.4.1. Договору зазначено, що штрафи, пені та інші стягнення, витрати на відшкодування моральної шкоди, упущеної вигоди, шкода, завдана навколишньому природному середовищу відшкодуванню не підлягають (а.с 9). Таким чином, у задоволенні вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу, то в цій частині позовні вимоги теж не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. В силу ст.ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі у розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи. Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 ЦПК України витрати понесені позивачем до подання позовної заяви не є витратами на правову допомогу. Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа понесла для відновлення свого порушеного права (п.1.ч.2 ст. 22 ЦПК України) та можуть бути відшкодовані у разі пред'явлення вимоги про стягнення таких збитків. Тобто витрати позивача, понесенні до відкриття провадженні у даній справі відшкодуванню, як витрати на правову допомогу не підлягають. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, підлягає стягненню з відповідача на дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial