Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача витрати за навчання в розмірі 26 168грн. 43коп., посилаючись на те, що з 01.09.2008 року відповідача було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання КЮІ ОДУВС. Між КЮІ ОДУВС (виконавцем), комплектуючим органом - ГУ МВС України в АР Крим та відповідачем був укладений договір про підготовку фахівця, згідно з яким він навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. У серпні 2011р. у зв'язку з розформуванням КЮІ ОДУВС [PERSON] було направлено для продовження навчання до НАВС та наказом від 31.08.2011р. № 123 о/с зараховано курсантом 4-го курсу факультету підготовки кадрів для підрозділів боротьби з економічною злочинністю. Наказом НАВС від 28.06.2012р. № 378 [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти [PERSON] направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в АР Крим і наказом від 31.07.2012р. № 217 о/с призначено на посаду слідчого Залізничного районного відділу ГУ МВС України в АР Крим. Наказом ГУМВС України в АР Крим від 29.12.2012р. відповідача звільнено за власним бажанням (до спливу встановленого 3-річного терміну перебування на службі по закінченню навчання). Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вартість витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] у навчальному закладі в розмірі 26 168,43грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, просить слухати справи у його відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим слухати справу у відсутність відповідача відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 6.08.2008 року [PERSON] був зарахований на навчання на 1 курс Кримського юридичного інституту Одеського державного університету внутрішніх справ. Між КЮІ ОДУВС (виконавцем), комплектуючим органом - ГУ МВС України в АР Крим та відповідачем був укладений договір про підготовку фахівця, згідно з яким він навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання (а.с. 7-10). У серпні 2011р. у зв'язку з розформуванням КЮІ ОДУВС [PERSON] було направлено для продовження навчання до НАВС та наказом від 31.08.2011р. № 123 о/с зараховано курсантом 4-го курсу факультету підготовки кадрів для підрозділів боротьби з економічною злочинністю (а.с. 13) Згідно з наказом Національної академії внутрішніх справ від 28.06.2012р. [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста (а.с. 14). Відповідно до наказу Головного Управління МВС України в АР Крим № 321 о/с від 29.12.2012р. [PERSON] звільнено з посади слідчого СВ Залізничного районного відділу Сімферопольського міського управління (а.с. 15). Згідно ч. 2 Указу Президента України від 23.01.1996р. № 77/96 «Про заходи реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією навчального закладу договір, та в разі відмови відпрацювати в державному секторі народного господарства три роки відшкодовують витрати за весь період навчання. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 3.3 додаткового договору до Договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ від 15.09.2008р. передбачено, що підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідно до довідки про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції в Національній академії внутрішніх справ з 06.08.2008 року по 28.06.2012 року становить 26 168 грн. 43 коп. (а.с.21-22). Позивачем на адресу відповідача направлявся лист з вимогою в добровільному порядку відшкодувати витрати за навчання (а.с.11-12), але відповідачем в добровільному порядку не було відшкодовано вищевказані витрати. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідач в судове засідання не надав жодного доказу на підтвердження того, що ним було сплачено витрати за навчання, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати за навчання в сумі 26 168 грн. 43 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved