Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала, просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище - «[PERSON]», справу розглянути в попередньому судовому засіданні без її участі. Позивач [PERSON] на задоволенні позову наполягав, доводи позовної заяви підтримав, просив розглянути справу у його відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про одруження сторін; копії свідоцтв про народження дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]; копія паспорту позивача із відміткою про шлюб. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач просить розірвати шлюб із відповідачкою [PERSON], зареєстрований 04 вересня 1998 р., зазначивши, що подружнє життя не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу постійних непорозумінь, різних сімейно-побутових проблем між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони припинили шлюбні відносини з 2012 року, мешкають окремо. Таким чином, вже тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. Від даного шлюбу є неповнолітні діти - син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], які з моменту розпаду сім'ї мешкають разом із матір'ю. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачкою носить суто формальний характер, позивач наполягає на його розірванні. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже досить тривалий час разом не проживають, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу сторін, збереження сім'ї сторін буде порушувати інтереси кожного з подружжя. Крім того, у зв'язку із ситуацією, що склалася на момент розірвання шлюбу (тривале знаходження неповнолітніх дітей із матір'ю з моменту фактичного розпаду сім'ї, окреме мешкання сторін), суд визначає місце проживання сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] - разом із матір'ю. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У наданій суду заяві відповідачка просила після розірвання шлюбу з позивачем залишити їй шлюбне прізвище - «[PERSON]». На підставі вищевказаних положень законодавства, суд задовольняє вимоги відповідачки щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved