Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

В грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила встановити факт володіння [PERSON] домоволодінням по [ADDRESS], яке складається з: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташованим на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м.; встановити факт правонаступництва права власності на домоволодіння по [ADDRESS], яке складається з: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташованим на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м. від [PERSON] до [PERSON]; та визнати за нею, [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], право власності на спадкове майно, а саме - домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], що складається з: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташоване на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що її мати, [PERSON], за життя в 1957 році побудувала за власні кошти будинок [ADDRESS], в якому проживала і була зареєстрована по день своєї смерті, [INFO] року, разом з [PERSON], який являється батьком позивачки. Право власності на вказаний будинок не оформлювалося. [INFO] року її мати померла. На момент її смерті у вказаному будинку проживали та були зареєстровані позивачка та її батько - [PERSON]. За життя [PERSON] 25 грудня 1979 року склала заповіт, за яким все своє майно заповіла позивачці, [PERSON], однак після смерті матері позивачка не зверталася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, фактично спадщину після смерті матері прийняв її батько - [PERSON], який проживав у вказаному будинку по день своєї смерті, однак свідоцтво про право на спадкування він не отримував. [INFO] року помер її батько. Після його смерті позивачка є єдиною спадкоємицею. Позивачка звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що нею не був наданий правовстановлюючий документ на вказаний будинок. Таким чином, оскільки її матір'ю право власності на даний житловий будинок зареєстроване не було, позивачка була змушена звернутися до суду для встановлення факту володіння нею даним будинком та правонаступництва цього права. В судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надала суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги позивачки та просила задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути без її участі та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] виданим повторно 14.05.2008 року Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1705 від 23.02.2008 року (а.с.11). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, зі слів позивачки, серед іншого, складається з домоволодіння [ADDRESS]. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивачка є рідною дочкою померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження Серії [NUMBER] виданим 14.03.1967 року Будинком Щастя Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 848 від 14.03.1967 року (а.с.8), та свідоцтвом про укладання шлюбу Серії [NUMBER] виданим 20.12.1986 року Кіровським ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 1015 від 20.12.1986 року, згідно якого позивачка змінила своє дівоче прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі вищевказаного, позивачка, у встановленому законом порядку, звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька - [PERSON], померлого [INFO] року. На підставі її заяви була заведена відповідна спадкова справа за № 283/2008, що підтверджується листом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 14.04.2017 року за вих. № 1130/02-14. Проте, 27 листопада 2014 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки ним не надані правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно (а.с.12). У зв'язку з вказаними обставинами, позивач був вимушений звернутися до суду. Позивачкою вказано, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], був побудований та належав, за життя, її матері, [PERSON], яка не зареєструвала на нього право власності у відповідних органах, а її (позивачки) батько успадкував цей будинок після смерті дружини, матері позивачки. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, судом встановлено, що [PERSON] дійсно був чоловіком [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 25.01.2017 року за № 00017581123, згідно якого (Витягу), [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 25 жовтня 1966 року ,актовий запис № 926. Також, судом встановлено, що [PERSON] дійсно був побудований житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], в якому проживали вона та її родина: чоловік - [PERSON] і дочка - [PERSON], що підтверджується численними документами по справі, зокрема: справою на житловий будинок [ADDRESS] в якій власником будинку зазначена [PERSON] (а.с.13-16); домовою книгою на цей будинок, з кою вбачається, що [PERSON] та її родина були прописані в будинку (а.с.17-23); та довідкою від 15.10.2014 року, виданою Головою квартального комітету № 25 Красногвардійського району в м. Дніпропетровську, згідно якої, [PERSON] була зареєстрована у вказаному будинку з 18.11.1966 року по день своєї смерті - [INFO] року, [PERSON] з 31.10.1966 року по день своєї смерті - [INFO] року та [PERSON] з дня народження - [INFO] року по 13.07.1987 року (а.с.25). Крім того, вищевказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами за адресою спірного нерухомого майна, і які вказали, що житловий будинок [ADDRESS] побудувала [PERSON]. Потім до неї прийшов її чоловік - [PERSON]. В них є одна дитина, дочка [PERSON]. Після смерті [PERSON], в будинку проживав її чоловік до своєї смерті. На теперішній час в цьому будинку проживає їхня дочка [PERSON]. Також, свідок [PERSON] вказала, що мати позивачки померла від раку грудей. До смерті, коли вона (мати позивачки) вже хворіла, вона склала заповіт на цей будинок на ім'я своєї дочки, позивачки по справі, оскільки її чоловік до цього будинку ніякого відношення не мав, у зв'язку з тим, що побудувала його саме [PERSON] задовго до одруження з [PERSON]. Після її смерті [PERSON] одружився вдруге та хотів забрати будинок, але виявилося, що [PERSON] склала заповіт на ім'я дочки, у зв'язку з чим [PERSON] не зміг забрати будинок собі, але [PERSON] дозволила йому там жити, де він й жив до смерті. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] дійсно належав житловий будинок [ADDRESS] у м. Дніпро. Разом з тим, [PERSON] не здійснила реєстрацію права власності на належне їй домоволодіння, що підтверджується листом Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 29.10.2014 року за № 12000 (а.с.24). У відповідності до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цього Закону, визнається дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за умови, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до Листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України за № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року», вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Така ж позиція зазначена у Листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України за № 40-11-598 від 12.02.2013 року «Щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об'єктів будівництва». При цьому, згідно зведеного оціночного акту по житловому будинку [ADDRESS] у м. Дніпро та інвентаризаційної справи в цілому на цей будинок, заведеної в 1975 році, він складається з наступного: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташованим на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З урахуванням вищевказаного та встановлених судом обставин, суд вважає можливим встановити факт володіння [PERSON] домоволодінням по [ADDRESS], яке складається з: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташованим на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м. В свою чергу, судом встановлено, що [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER], виданим 23.04.1980 року Кіровським ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 2439 від 23.04.1980 року (а.с.10). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке, як встановлено судом вище, серед іншого, складалося з домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. А як вже було встановлено вище, у [PERSON], на момент смерті, були чоловік та дочка, [PERSON] та [PERSON] відповідно. Таким чином, спадкоємцями першої черги спадкування після смерті [PERSON] були [PERSON] та [PERSON]. На підставі вищевказаного, позивачка, у встановленому законом порядку, звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері - [PERSON], померлої [INFO] року. На підставі її заяви, після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, була заведена відповідна спадкова справа за № 230/1987, що підтверджується листом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 14.04.2017 року за вих. № 1130/02-14. Згідно цього ж листа, 07 травня 1987 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачці було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за № 2-1550, після померлої [INFO] року [PERSON]. Суду була надана копія зазначено свідоцтва від 07.05.1987 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1550, з якого вбачається, що спадщина на яку видане це свідоцтво складається з грошового вкладу з процентами в ощадній книжці № [NUMBER] м. Дніпропетровська по рахунку № [NUMBER]. Тобто, з вищевказаного вбачається, що на домоволодінням по [ADDRESS] свідоцтво про право на спадщину ані за законом, ані за заповітом не видавалося. При цьому, судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] та після її смерті, в належному їй домоволодінні, разом з нею був зареєстрований та проживав її чоловік - [PERSON], що підтверджується довідкою від 15.10.2014 року, виданою Головою квартального комітету № 25 Красногвардійського району в м. Дніпропетровську (а.с.25). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини - [PERSON], померлої [INFO] року, у вигляді спірного домоволодіння, оскільки він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає можливим встановити факт правонаступництва права власності на домоволодіння по [ADDRESS], яке складається з: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташованим на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м. від [PERSON] до [PERSON]. Таким чином, з урахуванням встановлених вище судом фактів, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, як встановлено судом вище, серед іншого, складається й з домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташованим на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. [PERSON], яка в розумінні ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем покійного першої черги спадкування, від спадщини не відмовлялася та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Оскільки нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, право власності на спадкове майно, а саме - домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], що складається з: А-1 - житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б-1 - вбиральня, № 1,2,4,5,7-10 - огорожа, № 3 - водоколонка, № 6 - сходи, І - мощення, II - мощення, розташоване на земельній ділянці загальною площею 398 кв.м. На підставі викладеного та

Outcome: approved