Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач звернулася до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, який зареєстрований 22.10.2005 року. Свої вимоги обґрунтував тим, що 22.10.2005 року він уклав шлюб з відповідачем, однак подружнє життя не склалося, через несумісність характерів, сварки та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинили з 2013 року. Від даного шлюбу вони не мають неповнолітніх дітей. Згоди на розірвання шлюбу в органах РАЦС не дійшли. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Матеріали справи містять заяви сторін, де [PERSON] та [PERSON] просять справу розглядати за їх відсутності, при цьому, позивач свої позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає і не заперечує проти розірвання шлюбу. З урахуванням викладених обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 22 жовтня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 288, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. При цьому дошлюбне прізвище позивача «Бочарь» (а.с.5). Однак, на теперішній час подружні стосунки між сторонами припинені і відновлювати відносини [PERSON] з [PERSON] не бажають. Причиною розпаду сім'ї стала несумісність характерів, часті сварки та різні погляди на сімейне життя. З 2013 року проживають окремо. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом\~ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене те, що позивач і відповідач просять шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і вважають, що примирення між ними не можливе, від спільного життя сторони мають неповнолітню дочку, суд вважає що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а відтак позов необхідно задовольнити. При цьому, відповідач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище «Кіцела». В силу ч.1 ст.88 ЦПК України судовий збір в сумі 640 грн. (а.с.2) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved