Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.12.2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого, ч.1 ст. 286 КК України, проте в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальних збитків та стягнення компенсації моральної (немайнової) шкоди було відмовлено. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 21.04.2020 року вказаний вирок в частині вирішення цивільного позову скасовано, призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Так, звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та стягнення компенсації моральної (немайнової) шкоди, [PERSON] зазначав, що 18.09.2017 року о 16 год. 15 хв. в м. Вознесенську Миколаївської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автобуса марки «ЛАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого пасажир автомобіля марки «Chevrolet Aveo» [PERSON] отримав тілесні ушкодження. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано матеріальні збитки в вигляді витрат на лікування в розмірі 34 427 грн. 24 коп. Крім того, останній просив стягнути компенсацію моральної (немайнової) шкоди в розмірі 150 000 грн. 00 коп., посилаючись на те, що він отримав тілесні ушкодженні, негативні емоції та переживання через фізичний біль, у зв`язку з чим порушився звичайний ритм його життя, оскільки суттєво погіршився його загальний стан здоров`я, він був змушений витрачати час на лікування. Посилаючись на вказані обставини, необхідність поновлення порушеного права, позивач просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 04.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 18.05.2020 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, у якому останній, звертав увагу суду на наявність обставин, які підлягають обов`язковому врахуванню при ухваленні рішення по справі. Зокрема, вказував на те, що позивачу було завдано шкоди внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, а саме: автомобіля марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер [NUMBER] , під його керуванням, та автобуса марки «ЛАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . При цьому, на час дорожньо-транспортної пригоди, його цивільно-правова відповідальність як володільця автомобіля марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів, укладеного 28.04.2017 року між ним та ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА», в зв`язку з чим обов`язок по відшкодуванню матеріальної шкоди (за мінусом франшизи), моральної шкоди в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю має бути покладена саме на страховика. Також позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди, компенсацію якої він оцінив у розмірі, зазначеному в позовній заяві. Ухвалою суду від 12.06.2020 року до участі в справі в якості співвідповідачів було залучено [PERSON] , ТДВ «Вознесенськавтотранс», ТДВ «СТ«ДОМІНАНТА», ПРАТ «СК «УНІКА». 30.07.2020 року на адресу суду від представника відповідача ПРАТ «СК «УНІКА» надійшов відзив, за змістом якого останній у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПРАТ «СК «УНІКА» просив відмовити в повному обсязі, зокрема, з огляду на те, що розмір матеріальних збитків, заявлених останнім до стягнення, належними та допустимими доказами не підтверджено, порядок розподілу компенсації моральної (немайнової) шкоди суперечить положенням ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності був укладений між ПРАТ «СК «УНІКА» та ФОП [PERSON] , відсутність доказів щодо перебування [PERSON] у трудових відносинах з ТДВ «Вознесенськавтотранс». Ухвалами суду від 12.10.2020 року провадження по справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] було закрито на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, [PERSON] залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог. В подальшому, з урахуванням змін щодо кількісного складу учасників справи, позивачем 12.10.2020 року подано позов в новій редакції, відповідно до якого останній просив стягнути з ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА», ПРАТ «СК «УНІКА» в рівних частках матеріальні збитки в розмірі 33 427 грн. 24 коп., компенсацію моральної (немайнової) шкоди в розмірі 7 500 грн. 00 коп., з [PERSON] матеріальні збитки в розмірі 1 000 грн. 00 коп. (франшиза), з останнього солідарно з ТДВ «Вознесенськавтотранс» компенсацію моральної (немайнової) шкоди в розмірі 142 500 грн. 00 коп. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шоломон О.В. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково, не заперечував проти стягнення з [PERSON] в порядку відшкодування матеріальних збитків 1 000 грн. 00 коп. Представник відповідача ПРАТ «СК «УНІКА» в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, вирішити справу просив з урахуванням поданого ним відзиву. Представники відповідачів ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА», ТДВ «Вознесенськавтотранс» в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] у судове засідання не з`явився, ним була подана заява про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, оглянувши матеріали кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що 18.09.2017 року о 16 год. 15 хв. в м. Вознесенську Миколаївської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автобуса марки «ЛАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, позивач [PERSON] , який знаходився в автомобілі марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер [NUMBER] , в якості пасажира, отримав тілесні ушкодження, а саме: мали місце перелом медіальної кістки з саднами в ділянці нижніх кінцівок, рана в ділянці лоба праворуч, перелом кісток носа, садна в ділянці обличчя, часткове опущення верхнього повіка правого ока, часткова атрофія (порушення живлення) зорових нервів обох очей, порушення тонусу судин сітківки очей з гостротою зору на праве око 0,9 та ліве око 0,9. Вказані тілесні ушкодження відносяться до середньої важкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя (висновок експерта судової медичної експертизи №390 від 03.10.2018 року). Винними в дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] , згідно вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.12.2019 року, та [PERSON] , відповідно до вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08.05.2020 року. Вказані вироки, в силуч. 6 ст. 82 ЦПК України, є обов`язковою для суду, що розглядає справу щодо цивільно-правових наслідків дій осіб, стосовно яких вони постановлені, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цими особами. При цьому, розглядаючи справу в цивільному порядку, суд не вправі перевіряти обставини дорожньо-транспортної пригоди, оскільки в справі про кримінальне правопорушення з`ясовуються обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди та вина сторін, внаслідок чого встановлюється наявність чи відсутність вини особи, яка притягується до відповідальності. Судом також встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як володільця автомобіля марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АМ/0370912 від 17.05.2017 року з лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю в розмірі 200 000 грн. 00 коп., встановлена франшиза - 1 000 грн. 00 коп. Також з матеріалів справи вбачається, що 11.04.2017 року між ФОП [PERSON] та ПРАТ «СК «УНІКА» був укладений договір № АК/6140276 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації забезпеченого транспортного засобу - автобуса марки «ЛАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , власником або особою, яка допущена до керування та має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Транспортний засіб використовується як маршрутне таксі, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю встановлений в розмірі 200 000 грн. 00 коп. з нульовою франшизою, строком дії полісу з 12.04.2017 року по 11.10.2017 року. Вказаний автобус, що належить на праві власності [PERSON] , згідно наказу № 17/1А від 01.08.2017 року, використовувався ТДВ «Вознесенськавтотранс» як запасний на маршрутах, що обслуговує вказане підприємство. 18.09.2017 року автобус марки «ЛАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , був задіяний для перевезення пасажирів на маршруті № 5 «Прогрес-Шкірзавод» ТДВ «Вознесенськавтотранс». [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТДВ «Вознесенськавтотранс», де працював водієм з 11.09.2017 року по 19.09.2017 року (згідно наказу № 72-ВК від 19.09.2017 року був тимчасово переведений слюсарем на даному підприємстві). Аналізуючи вимоги та заперечення учасників справи, суд виходить з наступного. Так, ст. 1166 ЦК України містить загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди, за змістом яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України). При цьому, не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела. У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (ч.1 ст. 1172 ЦК України). Для покладення на юридичну особу відповідальності за правилами вказаної статті, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). При цьому, особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (ст. ст. 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам (ч.2 ст. 1188 ЦК України, п. 8 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). Іншими особами, в розумінні ч.2 ст. 1188 ЦЦК України, є будь-які особи, що не є володільцями джерел підвищеної небезпеки, які взаємодіють. До таких осіб належать, зокрема пішоходи, пасажири (у тому числі пасажири взаємодіючих джерел підвищеної небезпеки). Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч.1 ст. 1195 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Зокрема, згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Останнє здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 вищевказаного Закону). Страховим випадком, за змістом ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом вказаного закону страхувальниками можуть бути юридичні особи та дієздатні громадяни, які є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського володіння, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах, та уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Отже, необхідною умовою для виникнення обов`язку страховика здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власнику наземного транспортного засобу є настання страхового випадку, внаслідок якого спричинено шкоду третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, під керуванням власника або особи, яка на законних підставах володіє ним та має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Відповідно до ст.ст. 22-24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки застрахована, при настанні з його вини страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, зокрема шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого. У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Стягненню підлягають документально підтверджені відповідні витрати. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 77, 78, 80 ЦПК України). Згідно вимог ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями перебував на стаціонарному лікуванні в КП «КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради з 18.09.2017 року по 23.09.2017 року (виписка з медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення № 6978), після чого був переведений для продовження лікування до КНП «Міська лікарня № 3» Миколаївської міської ради, в якій перебував на стаціонарному лікуванні з 23.09.2017 року по 10.10.2017 року (виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 7649/762). Водночас, позивачем не доведено, що проходження ним стаціонарного лікування за період з 11.12.2018 року по 24.12.2018 року було зумовлено саме завданням шкоди його здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.09.2017 року (виписка з медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення № 4674/736 за період з 11.12.2018 року по 24.12.2018 року). За час перебування на лікуванні (з 18.09.2017 року по 10.10.2017 року), відповідно до наданих позивачем чеків, останнім були понесені витрати, пов`язані з діагностикою, придбанням лікарських засобів у загальному розмірі 14 713 грн. 21 коп. Факт понесення позивачем відповідних витрат у більшому розмірі не знайшов своє підтвердження належними та допустимими доказами. Зокрема, суд не приймає до уваги чеки щодо здійснення позивачем витрат на цілі, відмінні від лікування (придбання продуктів харчування, засобів гігієни, тютюнових виробів тощо), а також витрат на медичні препарати для лікування, необхідність придбання яких безпосередньо не була пов`язана з отриманими тілесними ушкодженнями внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 18.09.2017 року. При цьому, також не можуть бути прийняті довідки щодо вартості медичних препаратів станом на січень 2021 року, оскільки не узгоджуються з періодом проходження позивачем лікування, пов`язаного з вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою. Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність володільців транспортних засобів, за участю яких була скоєна дорожньо-транспортна пригода, була застрахована, враховуючи положення п.36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ПРАТ «СК «УНІКА», ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» зобов`язані відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну здоров`ю, в рівних частках. В силу положень п.12.2 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, франшиза не застосовується. В частині вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа, якій неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдана моральна шкода, має право вимагати відшкодування такої шкоди особою, яка її завдала, за наявності вини останньої. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України). Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає доведеним той факт, що позивач зазнав моральних страждань, що були обумовлені фізичним болем внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, зміною звичайного ритму життя. Суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховує доведений в судовому засіданні характер, обсяг, тривалість страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалий характер, тяжкі наслідки, неможливість швидкого відновлення), вік, стан здоров`я потерпілого, наявність значних змін у його життєвих стосунках, значні час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. За встановлених обставин, позивач має право на розумне, виважене та справедливе відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. Згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України). Отже, з відповідачів ПРАТ «СК «УНІКА», ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА», з урахуванням вищевикладеного, належить до стягнення компенсація моральної (немайнової) шкоди в розмірі 735 грн. 66 коп. (14 713,21 х 5%), в рівних частках. Різниця між фактичним розміром компенсації моральної (немайнової) шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а саме: 19 264 грн. 34 коп., в силу положень ст.ст. 1167, 1172, 1190, 1194 ЦК України покладається на ТДВ «Вознесенськавтотранс», [PERSON] у солідарному порядку. В силу вимог ст. 141 ЦПК України на користь держави (згідно розміру задоволених вимог) підлягають стягненню судові витрати (судовий збір): -з ПРАТ «СК «УНІКА», ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА - 944 грн. 32 коп. (908 грн. 00 коп. (судовий збір за вимогу майнового характеру) + 36 грн. 32 коп. (судовий збір за вимогу немайнового характеру, 4 %), в рівних частках з кожного, тобто по 472 грн. 16 коп. -з ТДВ «Вознесенськавтотранс», [PERSON] - 871 грн. 68 коп. (судовий збір за вимогу немайнового характеру, 96 %).

Outcome: partial