Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулась з позовом до суду і просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на 5/8 частки житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], які залишились після її чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що в 1979 році почала проживати із [PERSON] як подружжя без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання за спільні кошти та спільною працею побудували житловий будинок по [ADDRESS]. Дане домогосподарство відносилось до колгоспного двору. 16 січня 2000 року позивачка та [PERSON] зареєстрували шлюб. [INFO] року [PERSON] помер. При житті він склав заповіт на користь свого сина від першого шлюбу відповідача [PERSON] Відповідачем не визнається право позивачки на домоволодіння. Позивачка вважає, що має право на ? частку вказаного домоволодіння, так як воно належало колгоспному двору, членом якого вона була до припинення його існування. Крім того, відповідно ст. 1241 ЦК України, позивачка вважає, що має право на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту, тому що перебувала в шлюбі із спадкодавцем [PERSON] і на день його смерті їй виповнилося 66 років. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги не визнає повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, в 1979 році позивачка почала проживати із [PERSON] як подружжя без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання за спільні кошти побудували житловий будинок по [ADDRESS]. Дане домогосподарство відносилось до колгоспного двору. 16 січня 2000 року позивачка та [PERSON] зареєстрували шлюб. [INFO] року [PERSON] помер. При житті він склав заповіт на користь свого сина від першого шлюбу відповідача [PERSON] Позивачка вважає, що має право на ? частку вказаного домоволодіння, так як воно належало колгоспному двору, членом якого вона була до припинення його існування. Крім того, відповідно ст. 1241 ЦК України. Позивачка також має право на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту, тому що перебувала в шлюбі із спадкодавцем [PERSON] і на день його смерті їй виповнилося 66 років. Зазначенні обставини підтверджуються свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданим Сахновецькою сільською радою на ім'я [PERSON] 16.12.1986 року, свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про одруження, довідками Сахновецької сільської ради № 342 від 18.10.2013 року та № 719 від 21.10.2013 року, копією спадкової справи № 370/2012 від 31 травня 2012 року, зареєстрованій в Старокостянтинівській державній нотаріальній конторі. Допитана в судовому засіданні, в якості свідка Сахновецький сільський голова, Яснюк А.І., підтвердила, що [PERSON] була членом колгоспного двору який зареєстрований на [PERSON] особистий рахунок [NUMBER], це підтвердила і господарська книга оглянута в судовому засіданні. Згідно із ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до ведення в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 року) застосовується чинне на той час законодавство. Із аналізу даної норми слідує, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на часову в його майні. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно ч. 2 ст. 123 цього ж Кодексу, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до вимого ст. ст. 1216, 1225, 1268 ч.3 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно ст. 60 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Таким чином, оскільки спадщина відкрилась на ? частину домоволодіння, позивачка має право на 5/8 частки житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] Хмельницької області. На підставі ст. ст. 368, 392, 1216, 1225, 1268 ЦК України, ст. 60 СК України, ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та

Outcome: approved