Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

В вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 130 154 грн. 71 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 363А/06 від 01.08.2006 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 214 140 грн. на придбання автотранспортного засобу, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25% річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 01.08.2011 року. Крім того, з метою забезпечення повернення кредиту між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № б/н від 01.08.2006 року, відповідно до якого [PERSON] взяв на себе на добровільних засадах зобов'язання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору. Відповідно до умов договору [PERSON] повинна була щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобов'язання згідно графіку погашення кредиту. Однак, відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, відповідно до цього Банк станом на 27.08.2015 року нарахував заборгованість за кредитом у сумі 89011 грн. 45 коп., заборгованість по відсоткам у сумі 24520 грн. 53 коп., плату за пропуск платежів у сумі 16622 грн. 73 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує. Відповідач [PERSON], його представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнали частково. Представник відповідача звернув увагу суду на те, що в договорі поруки не визначено строк, після якого припиняється порука. Отже, відповідно до діючого законодавства порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Він звернув увагу суду на те, що позивач пропустив шестимісячний строк, тому вважає, що зобов'язання відповідача [PERSON] за договором поруки припинилися, тому у позивача не було ніяких підстав для звернення до суду з цими вимогами. Просив в цій частині позову повністю відмовити. Належно повідомлений відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у її відсутності суду не надавала, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON], його представника за довіреністю [PERSON], дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Так, відповідно до договору № 363А/06 від 01.08.2006 року відповідач [PERSON] отримала кредит у сумі 214 140 (двісті чотирнадцять тисяч сто сорок) грн., з кінцевим терміном повернення не пізніше 01.08.2011 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25% річних (а.с. 7-13; 14-16; 17; 18-28; 29-30). Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON], починаючи з червня 2009 року припинила сплату кредиту та відсотків за його користування, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 363А/06 від 01.08.2006 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON], станом на 27.08.2015 року утворилась заборгованість на загальну суму 130 154 грн. 71 коп.), з них 89011 грн. 45 коп. - заборгованість за кредитом, 24520 грн. 53 коп. - заборгованість по відсоткам, 16622 грн. 73 коп. - плата за пропуск платежів (а.с. 2; 4-6). Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Крім цього, згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. В той же час суд зазначає, що сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів терміном на 60 місяців, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 01.08.2011 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами зазначеного кредитного договору (пунктом 2.5 п.п. 2.5.1. та 2.5.2) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені графіком, наведеним в додатку № 1 до кредитного договору, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити інші плати, встановлені в графіку (а.с. 8). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору та графіку, наведеному в додатку № 1 до цього договору (а.с. 14-15) погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, але не пізніше 01.08.2011 року, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач [PERSON] припинила виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з липня 2009 року, при цьому гранічний строк повернення коштів за кредитом 01.08.2011 року, в той же час банк звернувся до суду з позовом до відповідачів 04 вересня 2015 року. Таким чином, на момент пред'явлення позову до суду сплинув строк позовної давності, але у зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, та відповдно до вимогст. 267 ЦК України не заявила клопотання про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення суми заборгованості з відповідача [PERSON] При цьому суд не погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] про те, що пунктом 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, а отже банк не може вимагати повернення кредита з [PERSON], оскільки зазначені положення Закону не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Указана частина статті 11 Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.02.2015 р. у справі 6-239цс14. Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] то суд зазначає наступне. Судом встановлено, що між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON], з метою забезпечення повернення грошового зобов'язання за кредитним договором, був укладений договір поруки № б/н від 01.08.2006 року (а.с. 31-32). Згідно з умовами зазначеного договору, відповідач [PERSON] на добровільних засадах несе відповідальність перед банком по зобов'язанням відповідача [PERSON], які виникають з умов кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В приписах частини 2 цієї статті зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] згідно з умовами договору поруки, взяв на себе на добровільних засадах зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням відповідача [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 363А/06 від 01.08.2006 року, а у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, нарахованих відсотків, пені. Однак, відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до договору поруки строк, після закінчення якого порука припиняється не визначено, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Тому банк мав право пред'явити позов до поручителя [PERSON] на протязі шести місяців з 01.08.2011 року, однак таку вимогу вони заявили лише 04.09.2015 року, тобто по закінченню шестимісячного строку з моменту настання основного зобов'язання. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що зобов'язання відповідача [PERSON] за договором поруки № б/н від 01.08.2006 року на момент розгляду справи у суді припинилися, а тому вимоги в цій частині недоведені і не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON]

Outcome: partial