Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Звернувшись із вказаним позовом до суду, прокурор посилалася на те, що 16 лютого 2018 року, відповідач, не маючи відповідного дозвільного документу (лісорубного квитка), здійснив порубку двох дерев породи «Дуб» в межах полезахисної смуги на території Арбузинської селищної ради Миколаївської області поза межами населеного пункту, тим самим спричинивши природним ресурсам шкоду у розмірі 19 369, 73 грн. Постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції в Миколаївській області № 12 від 06 березня 2018 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 65-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 170,00 грн., який сплачено відповідачем 07 березня 2018 року. Крім цього, Державною екологічною інспекцією у Миколаївській області на адресу відповідача скеровано розрахунок спричиненої ним шкоди та вимогу про необхідність її відшкодування, однак, станом на 16 грудня 2019 року ним не ужито будь - яких дій, направлених на сплату коштів, що завдає шкоди інтересам держави. За таких обставин, прокурор, пред`явивши позов в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Миколаївської області, просила суд стягнути з відповідача на користь місцевого бюджету Арбузинської селищної ради шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев, у розмірі 19 369,73 грн., а на користь прокуратури Миколаївської області - судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за цими вимогами прокурора було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2020 року. Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі було відмовлено. Позиція учасників справи та їхнє вступне слово В судовому засіданні прокурор висунуті вимоги підтримав повністю з підстав, що викладені у позовній заяві, і просив їх задовольнити. Крім того, прокурор вказав, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення у справі, оскільки для цього наявні правові підстави. Представник особи, в інтересах якої прокурором пред`явлено позов, в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, паралельно висловивши свою позицію щодо вимог прокурора, які просив задовольнити. Аналогічну заяву надав і представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - Арбузинської селищної ради Миколаївської області. Однак, суд, згідно із положеннями ст. 223 ЦПК України не вбачав перешкод у розгляді справи за відсутності представника органу, в інтересах якого пред`явлено позов, та представника третьої особи, ураховуючи той факт, що вони кожного разу належно повідомлялись про розгляд справи і мали змогу реалізувати свої права. Відповідач ж в судове засідання також не прибув, викликався у нього неодноразово за наявною у матеріалах справи адресою шляхом направлення судових повісток та публікації оголошення про виклик на офіційному веб - порталі судової влади України, яке було розміщене не пізніше, ніж за десять днів до дати судового засідання, а тому в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, відповідач має представника, який про розгляд справи також неодноразово повідомлений належно, направив заяву про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності, із матеріалами справи не ознайомився, хоча подав відповідне клопотання. Та оскільки підготовчого судового засідання через розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження не проводилось, то суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, так як останній достовірно знає про її розгляд Арбузинським районним судом Миколаївської області, проте, до суду не з`явився, поважних причин неможливості прибуття не вказав і не довів. Крім того, в силу дії норми ч.5 ст. 130 ЦПК України, у разі, якщо судові повістки отримував представник відповідача, то вважається, що їх отримав і сам відповідач. Тож, за таких обставин, відповідач неодноразово, більш - ніж двічі про дату, час і місце судового засідання повідомлений належно. Факт перебування відповідача за кордоном не підтверджений допустимим доказами, у той час, як відповідач діє через свого представника, який, у свою чергу, був повідомлений про розгляд справи неодноразово і належно, проте, дій, направлених на представлення інтересів відповідача в суді, не учинив. При цьому, будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань відповідач до суду не направляв, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх передумов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки [PERSON] двічі належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав, у той час, як прокурор не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Зокрема, щодо питання поінформованості відповідача про розгляд справи, учасником якої він є, суд вважає за доцільне вказати наступне. Після надходження справи до суду відповідач про неодноразові судові засіданні повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою указаною у позовній заяві, яка збігається з адресою його зареєстрованого місця проживання. Забезпечити її СМС інформування відповідача суд змоги не мав через відсутність у нього відомостей про номери засобів зв`язку. Інформацію про дату, час та місце самого провадження розміщувалася на сайті судової влади. Крім того, позивач повідомлений шляхом вручення судової повістки його представнику. Разом із цим, ужиті заходи не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні відповідача, хоча останні прямо та беззаперечно, в своїй сукупності, указують на те, що він мав би бути у силу вжитих заходів поінформований про цивільний процес, який здійснюється в Арбузинському районному суді Миколаївської області. Пункт 1 статті 6 Конвенції у відповідній частині передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом (...)». Розумність тривалості провадження повинна оцінюватись у розрізі практики ЄСПЛ, окресленої ним у його рішеннях, відповідно до обставин справи та наступних критеріїв, зокрема, складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливості для заявника питання, що розглядається (рішення у справі «Фрідлендер проти Франції», [GC], N 30979/96, пункт 43, ECHR 2000-VII). При цьому, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У цій справі дії відповідача та його представника, на переконання суду, прямо указують, на те, що вони добросовісно не користується належними їм процесуальними правами і прямо ігнорують наявні у них процесуальні обов`язки, тим самим створюють недобросовісні перепони для руху справи, що є неприйнятним і вимагає від с суду ефективної протидії. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі. Відповідно, суд у цій справі забезпечивши право відповідача та його представника приймати особисту участь в судовому засіданні, уживши усіх доступних йому заходів для поінформованості їх про даний процес та ураховуючи їх поведінку, вважає за можливе завершити розгляд провадження на підставі наявних у справі матеріалів згідно із процедурою заочного розгляду справи. Так як така дія прямо запобігатиме безладному руху у судовому процесі в цій справі. Як наслідок, ураховуючи наявність підстав вважати про поінформованість відповідача та його представника про даний процес, як і про дату, час та місце його здійснення, суд при відсутності у них з певних своїх причин та міркувань стійкого бажання приймати участь у справі, вважає таку поведінку особистим вільним користуванням їх власними правами на свій розсуд. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених позивачем За таких обставин, суд, заслухавши вступне слово прокурора, дослідивши надані йому докази, оцінивши їх (докази) з точки зору належності, допустимості і достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи,

Outcome: approved