Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування позову позивач вказала, що 25.10.2019 року [PERSON] отримав від неї в позику грошові кошти у сумі 11500 грн., які зобов`язувався повернути 25.11.2019 року. На підтвердження отримання від неї коштів відповідач надав їй власноручно написану ним розписку. Вищезазначене грошове зобов`язання [PERSON] у вказаний строк не виконав, більш того, почав ухилятися від зустрічі з нею та ігнорувати її телефонні дзвінки. Такі дії відповідача є проявом невиконання зобов`язань з повернення позики, а тому зумовило для неї необхідність звернутись до суду. По теперішній час відповідач на її вимогу ніяк не реагує, гроші не повернув, а тому позивач просить позов задоволити та стягнути з відповідача на її користь 11500 грн. за невиконання зобов`язань по договору позики та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що позивач позичила [PERSON] гроші в сумі 11500 грн., які він зобов`язувався повернути до 25.11.2019 року, однак до цього часу гроші позивачці не повернуті. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.10.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого останній отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 11500 грн., які зобов`язався повернути в строк до 25.11.2019 року. Факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується його письмовою розпискою від 25.10.2019 року. На теперішній час, незважаючи на закінчення строку повернення боргу за письмовою розпискою від 25.10.2019 року та після звернення до суду з позовом про стягнення коштів, [PERSON] не повернув позивачці кошти. Стаття 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 25.10.2019 року в сумі 11500грн.. Відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 778,40 грн., що складаються з судового збору в сумі 768,40 грн. та 10 грн. банківських витрат. Зазначені у позовній заяві витрати на отримання правничої допомоги стягненню з відповідача не підлягають, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. На підставі викладеного та

Outcome: approved