Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

В жовтні 2015 року виконком Дзержинської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач по справі - [PERSON] має двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] У 2014 році [PERSON] була звільнена з місць позбавлення волі, однак з питанням про повернення їй на виховання дітей до служби у справах дітей не зверталась. На теперішній час неповнолітній [PERSON] знаходиться на повному державному забезпеченні у Маріупольській загальноосвітній школі-інтернаті №2 для дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. [PERSON] знаходиться на повному державному забезпеченні у Маріупольському будівельному коледжі. Відповідачка за містом своєї реєстрації не мешкає, вихованням дітей не займається, не цікавиться їх здоров'ям та матеріально їх не утримує, чим створює умови, які шкодять інтересам дітей. Саме тому в позові ставиться питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідачка до суду неодноразово не являлась без поважних причин, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи. Справа розглянута у відповідності до вимог ст.. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, думку прокурора, який наполягав на позбавленні [PERSON] батьківських прав, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка є матір'ю не повнолітньої [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON] (а.с. 13,14). [PERSON] навчається у ДВНЗ «Маріупольський будівельний коледж», має статус дитини, позбавленої батьківського піклування та знаходиться на повному державному забезпеченні (а.с. 5,6). [PERSON] знаходиться на повному державному забезпеченні у Маріупольській загальноосвітній школі-інтернаті №2 для дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідачка тривалий час жодних обов'язків по вихованню дітей не виконує, матеріально їх не утримує, не цікавиться їх станом здоров'я, тим самим створює умови, які шкодять інтересам дітей. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилається на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо,так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Відповідачка впродовж всього часу матеріально дітей не утримувала, вихованням не займалася, не виявляв інтересу до їх життя, не виявляв бажання до спілкування з ними. Враховуючи наведене, та те, що позбавлення відповідача батьківських прав дозволить вирішити питання про встановлення правового статусу дитини, суд, вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав стосовно її неповнолітніх дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved