Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Качалівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що в листопаді 2014 р. померла їх мати [PERSON] , яка на праві приватної власності мала земельні ділянки. За життя мати склала заповіт ,яким все своє майно заповідала позивачам в рівних частинах . Після її смерті відкрилася спадщина на майно. Позивачі мають намір оформити спадщину та успадкувати земельні ділянки , однак , в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину неможливо , оскільки нотаріус відмовив в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов , просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , позов визнав. Суд, вислухавши пояснення представника позивача , дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла 25.11.2014 року , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 466134 виданим виконавчим комітетом Качалівської сільською радою від 01.12.2014 р. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 170204 від 28.12.2012 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,6678 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , яка розташована на території Качалівської сільської ради . Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 170154 [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1784 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що знаходиться на території Качалівської сільської ради. Крім того , [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,7230 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що знаходиться на території Качалівської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР № 021917 . Згідно заповіту, посвідченого секретарем Качалівської сільської ради 20.11.2006 р. , [PERSON] заповідала в рівних частинах все своє майно , що належатиме на день смерті , своїм дітям [PERSON] та [PERSON] На день смерті заповіт не змінювався і не скасувався. Як зазначає довідка Качалівської сільської ради від 16.03.2017 року, [PERSON] на день смерті проживала сама в [INFO]. Оголошенням в районній газеті « Промінь» підтверджується, що Державні акти на право власності на земельну ділянку видані на імя [PERSON] втрачені. Після [PERSON] відкрилася спадщина , яка складається з вище вказаних земельних ділянок . Позивачі звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері .Однак, постановою Краснокутської державної нотаріальної контори від 14.08.2018 року , [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] відмовлено, в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки. У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини... \~ \~ \~ \~ Як передбачає ст. 1223 ЦК України, право на спадкування визначені у заповіті. В силу ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Як передбачає ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Таким чином, спадкування майна [PERSON] здійснюється за заповітом . Факт родинних відносин між [PERSON] та позивачами підтверджується матеріалами справи. Частиною 1 ст.1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах , із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п.5 ч.1 ст.19 даного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно до п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В судовому засіданні встановлено, що позивачі є єдиними спадкоємцями після померлої [PERSON] , до складу спадкового майна входять земельні ділянки, які знаходиться на території Качалівської сільської ради. Іншого шляху, ніж визнання права власності на дані земельні ділянки в судовому порядку, у позивачів немає. Право позивачів на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті [PERSON] є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що надало позивачам, в порядку ст.4 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав . Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивачів, так як вони надали суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших.

Outcome: approved