Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

В заяві до суду позивач [PERSON] вказала, що від спільного проживання з відповідачем в них народилася дитина [PERSON], [INFO]. На даний час вони з відповідачем разом не проживають, дитина знаходиться на ї утриманні та проживає з нею. Вважає що він, як батько неповнолітнього сина, зобов'язаний надавати матеріальну допомогу дитині. Позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду i до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що свої позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просила справу розглянути без її участі. Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON], представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позов не визнали. У судовому засіданні пояснили, що дитина проживає з бабусею а не з матір'ю. [PERSON] передає автобусом матеріальну допомогу сину. Вважають довідку Копайгородської селищної ради № 1092 від 05.06.2018 року незаконною, оскільки вона підписана секретарем а не головою. Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. Сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження. Згідно довідки Копайгородської селищної ради № 1092 від 05.06.2018 року дитина [PERSON] перебуває на утриманні матері [PERSON] Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки у судовому засіданні було встановлено, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved