Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

В вересні місяці 2017 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначила, що з квітня місяці 2014 року по лютий 2016 вона проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу разом з відповідачем у квартирі [ADDRESS]. 01 грудня 2015 року позивач народила дитину, хлопчика [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження зареєстроване 15 грудня 2015 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1841. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ст. 135 Сімейного кодексу України, відповідно до якої при народженні у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли не має спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем та громадянством матері, а імя та по батькові батька дитини за її вказівкою. Позивач зазначає, що після народження дитини відповідач визнав себе її батьком, зустрічав позивача разом з дитиною з полового будинку, продовжував вести з позивачем спільний побут та сімейні стосунки, постійно спілкувався з дитиною, проводив з нею вільний час, піклувався, цікавився здоровям, а також брав участь у його вихованні та надавав матеріальну допомогу. У лютому 2016 році у сторін припинилися сімейні відносини, разом сторони не проживають, проте відповідач з дитиною спілкувався та надавав матеріалу допомогу. З березня 2017 року відповідач припинив будь-які відносини, спілкування, як з позивачем так і з дитиною. Дитина знаходиться на утриманні позивача, свої батьківські обовязки щодо у тримання свого сина відповідач не виконує, матеріальну допомогу не надає. Враховуючи викладене позивач просить встановити факт, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судове засіданні позивач та її представник не зявилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що з квітня місяці 2014 року по лютий 2016 сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. 01 грудня 2015 року позивач народила дитину, хлопчика [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження зареєстроване 15 грудня 2015 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1841. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ст. 135 Сімейного кодексу України, відповідно до якої при народженні у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли не має спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем та громадянством матері, а імя та по батькові батька дитини за її вказівкою. Судом встановлено, що позивач є біологічним батьком дитини, [PERSON], [INFO]. Згідно ст.121 СК України права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України в пункті 9 своєї постанови № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»: «Відповідно до статей 213, 216 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містить всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Таким чином, на підставі викладеного з урахуванням наданих доказів суд приходить до висновку, що позовні вимоги, що встановлення батьківства є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Також в судовому засіданні встановлено, що у лютому місяці 2016 році у сторін припинилися сімейні відносини, разом сторони не проживають, проте відповідач з дитиною спілкувався та надавав матеріалу допомогу. З березня 2017 року відповідач припинив будь-які відносини, спілкування, як з позивачем так і з дитиною. Дитина знаходиться на утриманні позивача, свої батьківські обовязки щодо у тримання свого сина відповідач не виконує, матеріальну допомогу не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання. Враховуючи матеріальний стан відповідача, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved