Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . Позов обґрунтувала тим, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 17 листопада 1999 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку, проте більше року без поважних причин не проживає, в належному стані займане ним приміщення не підтримується, комунальні послуги не сплачує, спільне господарство з нею не веде. Просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, які надані лише позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно договору дарування від 17 листопада 1999 року, який посвідчений приватним нотаріусом Рогатинського нотаріального округу Дзерою Л.О. та зареєстрований в реєстрі № 1306, [PERSON] подарувала позивачу по справі [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] З моменту державної реєстрації , яке було проведено Івано-Франківським ОБТІ 08 грудня 1999 року за реєстровим №7 в [PERSON] виникло право власності на вказане домоволодіння. Відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований за вище зазначеною адресою, що підтверджується довідкою Рогатинського РС УДМС в Івано-Франківській області № 20/660/15 від 07 жовтня 2015 р. Судом встановлено, що відповідач по справі не проживає за місцем реєстрації . Факт його непроживання у спірному житловому будинку підтверджується наступними доказами. З довідки № 164 від 28 вересня 2015 року, виданої виконавчим комітетом Нижньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області вбачається, що [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, однак не проживає більше року. З акту фактичного проживання від 02 жовтня 2015 року , складеного комісією в складі : секретаря Нижньолипицької сільської ради [PERSON], сільського голови [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON], вбачається, що [PERSON] за даною адресою не проживає більше року. Право власності має абсолютний характер, зміст якого складає правомочність власника володіти, користуватися та розпоряджуватися належним йому майном. Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши в сукупності надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS], оскільки він відсутній в ньому більше одного року без поважних причин.

Outcome: approved