Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що 20 березня 2009 року померла [PERSON], яка за життя склала заповіт від 06 серпня 2001 року, згідно якого заповіла позивачу належне їй право на земельну частку (пай), що знаходиться в користуванні агрофірми «Щербані». Позивач, як спадкоємець за заповітом, прийнявши спадщину, звернувся до нотаріальної контори з приводу її оформлення. Проте нотаріус відмовив [PERSON] в оформленні спадкових прав через те, що за життя (після складання заповіту) спадкодавцю в процесі розпаювання земель, що знаходилися в користуванні агрофірми «Щербані», було виділено належну їй земельну частку (пай) в натурі в окрему земельну ділянку (що складається з чотирьох ділянок) та видано правовстановлюючий документ на це майно - Державний акт на право власності на земельну ділянку від 20 листопада 2003 року, реєстр. №459, тобто існують розбіжності між змістом заповіту та складом спадкового майна. Таким чином виникла потреба в тлумаченні заповіту, а саме, що спадкодавець заповіла позивачу належну їй земельну ділянку. В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивача, його представник [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON], представник відповідача Щербанівської сільської ради Вознесенського району в судове засідання не з'явилися, проте надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі вказаних осіб, оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про неможливість застосування наслідків визнання позову відповідачами, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону. Зокрема судом встановлено, що 20 березня 2009 року померла [PERSON], яка за життя склала заповіт від 06 серпня 2001 року, згідно якого заповіла позивачу належне їй право на земельну частку (пай), що знаходиться в користуванні агрофірми «Щербані». Позивач, як спадкоємець за заповітом, прийнявши спадщину, звернувся до нотаріальної контори з приводу її оформлення. Проте нотаріус відмовив [PERSON] в оформленні спадкових прав через те, що за життя (після складання заповіту) спадкодавцю в процесі розпаювання земель, що знаходилися в користуванні агрофірми «Щербані», було виділено належну їй земельну частку (пай) в натурі в окрему земельну ділянку (що складається з чотирьох ділянок) та видано правовстановлюючий документ на це майно - Державний акт на право власності на земельну ділянку від 20 листопада 2003 року, реєстр. №459, тобто існують розбіжності між змістом заповіту та складом спадкового майна. Аналізуючи доводи сторони позивача, суд виходить з наступного. Згідно ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. А згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Таким чином тлумачення заповіту в судовому порядку можливе лише в разі, якщо між спадкоємцями існує спір з приводу з'ясування справжньої волі спадкодавця, викладеної в заповіті. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема заяв відповідачів спадкоємців, між ними такий спір відсутній. Водночас при тлумаченні суд не може здійснювати пошук волі спадкодавця, яка не знайшла відображення у тексті самого заповіту, також не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, оскільки заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті (\~ст. 1233 ЦК України). За\~змістом ст. 1236 ЦК України\~заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт, скласти новий заповіт, чи внести до нього зміни. При цьому відповідно до п. 17 перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правостановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином на дату набуття спадкодавцем у власність земельної ділянки право [PERSON] на частку (пай), підтверджене сертифікатом, було припинене, а остання набула статус власника іншого майна (конкретної земельної\~ділянки), а відтак змінився предмет спадкування. Передбаченим\~ст. 1254 ЦК України правом скасування попереднього заповіту, внесення до нього змін або складання нового заповіту спадкодавець не скористалася. Тобто чинною залишилася її воля на спадкування неіснуючого на час відкриття спадщини права на земельну частку (пай). За таких обставин задоволення вимог [PERSON] про тлумачення заповіту призведе до здійснення судом пошуку волі спадкодавця, що не знайшла відображення у тексті самого заповіту, внесення до нього змін, що не допускається законом. Тому вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про тлумачення заповіту є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. В позові до Щербанівської сільської ради Вознесенського району слід також відмовити, проте з тієї підстави, що сільська рада не є належним відповідачем по справі.

Outcome: dismissed