Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

В жовтні 2020 р. позивач [PERSON] , інтереси якого представлені адвокатом Придуваловим В.В., звернувся з позовом до суду до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Подільський районний відділ Головного управління ДМС у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття особи з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.03.1997р. виданого Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації на підставі розпорядження № 10624, батьку позивача та позивачу на праві власності належало по 1/2 частині квартири [ADDRESS] . В подальшому, батько позивача помер та позивач став власником 1/2 частини вище вказаної квартири, що належала за час життя його батькові на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою від 09.11.2012р., реєстровий номер 2-1570. Таким чином, позивач став одноосібним власником вище вказаної квартири. 28 вересня 1996р. між позивачем та громадянкою [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження виданого Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1328. Від вказаного шлюбу у позивача народилась дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського РУЮ в м. Києві, актовий запис № 646. 06 лютого 2003р., шлюб між позивачем та громадянкою [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) було розірвано, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 66. За час перебування в шлюбі, позивач зареєстрував свою доньку - [PERSON] в належній йому на праві власності квартирі [ADDRESS] , де вона і продовжує бути зареєстрованою станом на сьогоднішній день. При цьому, з моменту розірвання шлюбу, колишня дружина позивача разом з донькою (відповідачка) перестали проживати разом з позивачем у вище вказаній квартирі і не проживають в даній квартирі понад 17 років. У позивача та колишньої дружини склались напружені взаємовідносини та він майже не підтримує стосунки з колишньою дружиною і дуже рідко спілкується з донькою. На фоні напружених відносин з колишньою дружиною, позивач після розлучення був вимушений домогтись видачі розпорядження про побачення з донькою, що підтверджується Розпорядженням Шевченківської у м. Києві РДА № 840 від 17.05.2004р. про надання дозволу позивачу та встановлення йому обов`язкових днів для побачень з донькою та участі у її вихованні за місцем його проживання : [ADDRESS] . Вище вказане розпорядження підтверджує факт непроживання відповідачки у належній позивачу квартирі з моменту його розлучення з колишньою дружиною. Позивачу відомо, що відповідачка разом з матір`ю мешкає за адресою: [ADDRESS] , а також те, що відповідачка є студенткою Київського національного університету культури і мистецтв за спеціальністю «Хореографія». Відповідачка самостійно припинила своє спілкування з позивачем і не має наміру підтримувати з ним родинні відносини. Позивач не тільки є власником вище вказаної квартири, а є також її наймачем та на нього оформлений особовий рахунок. Весь час з моменту реєстрації відповідачки у належній позивачу квартирі, останній сумлінно сплачує комунальні послуги, в тому числі за відповідачку як за зареєстровану в квартирі особу. Факт реєстрації відповідачки в квартирі позивача підтверджений квитанціями про сплату за комунальні послуги в яких вказується, що кількість зареєстрованих в квартирі осіб - 2 особи. Позивач зазначений як наймач вище вказаної квартири у акті опломбування лічильників, який складено експлуатуючою організацією КП «Мостицький». Наведені вище обставини, змушують позивача звернутись з позовом до суду, оскільки, реєстрація відповідачки у належній йому квартирі, її непроживання в даній квартирі протягом 17-ти років, порушують право власності позивача на вільне розпорядження належною йому квартирою, а також призводить до відповідних фінансових затрат по оплаті комунальних послуг за особу, яка не проживає в квартирі і не користується нею. З урахуванням викладеного вище та з посиланням на норми ст. 16, 318, 319 ЦК України, ст. 156 ЖК України, позивач просить суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування належною позивачу квартирою [ADDRESS] та зняти [PERSON] з реєстраційного обліку з належної позивачу квартири [ADDRESS] . Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06.11.2020р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, наведених у відзиві, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Додали, що речей та майна відповідача в квартирі позивача немає, перешкод відповідачу в користуванні квартирою позивач не чинив. Відповідач, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. В зв`язку з чим, відповідно до ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення за наявними матеріалами. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , 1/2 частини якої належить на підставі свідоцтву про право власності на житло від 24.03.1997 р., виданого Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації на підставі розпорядження № 10624, а друга 1/2 - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою від 09.11.2012р., реєстровий номер 2-1570. Позивач з 28 вересня 1996р. перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження виданого Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1328, який розірвано 06 лютого 2003 р., що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 66. Від вказаного шлюбу у позивача народилась дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського РУЮ в м. Києві, актовий запис № 646. За час перебування в шлюбі позивач зареєстрував у вищевказаній квартирі свою на той час малолітню дочку [PERSON] . Матеріалами справи підтверджено, що на час розгляду справи у вищевказаній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] , [INFO] , - з 26.09.2013 р., відповідач [PERSON] , [INFO] , - з 20.07.1999 р. Як вбачається з матеріалів справи, Розпорядження Шевченківської у м. Києві РДА № 840 від 17.05.2004 р. [PERSON] , як батьку дитини [PERSON] , надано дозвіл та встановлено обов`язкові дні для побачень з донькою (відповідачкою) та участі у її вихованні за місцем його проживання : [ADDRESS] . Отже, в судовому засіданні достеменно встановлено, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] їх спільна дочка [PERSON] проживала з лютого 2003 р. зі свою матір`ю. При цьому, до досягнення [PERSON] повноліття ( [INFO] ) за нею закріпювалось право користування вищевказаною квартирою. Отже, перевіряючи твердження позивача, суд перевіряє період непроживання відповідача у вищевказаній квартирі після 18.06.2017 р. Матеріали справи містять квитанції про сплату зі вказаного часу комунальних послуг з боку лише позивача за квартиру, в якій зареєстрована відповідачка, що підтверджує факт того, що саме позивач несе витрати за утримання квартири. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України та ЖК України. За змістом ст.156 ч.1 Житлового Кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16). Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень статей 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні наданими документами підтверджено, що відповідач, не будучи співвласником, зареєстрована у вказаній квартирі, однак після 18.06.2017 р. (з часу досягнення повноліття) не проживає у вказаній квартирі, тобто більше року, не бере участі в утриманні майна за місцем реєстрації, житлом не цікавилась, речі та майно відповідача у даній квартирі відсутнє. При визнанні судом відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, судом не вбачається порушення пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки відповідач тривалий час без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі, мешкаючи постійно в іншому житловому приміщенні. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про вчинення позивачем, як власником квартири, перешкод відповідачу у користуванні жилим приміщенням. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням - вищевказаною квартирою, власником якої є позивач, оскільки відсутній у даному житловому приміщенні понад встановлений законом строк, не мають речей у спірному житлі, не беруть участі в утриманні майна за місцем реєстрації, чим перешкоджають власнику у здійсненні права користування та розпоряджання квартирою. Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і зазначення про це у рішенні суду є зайвим. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на це органами, зокрема, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і лише в разі відмови цього органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду із залученням компетентного органу в якості відповідача. Отже, будь-які вимоги про зобов`язання зняти відповідача з реєстраційного обліку в межах даного судового провадження є зайвим. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved