Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом, в якому просила суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] згідно висновку експерта №84-18 від 20.11.2018. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач мотивував тим, що вони з відповідачем є співвласниками квартири [ADDRESS] , кожному належить по Ѕ частині. Після смерті їх матері - [PERSON] . між нею та [PERSON] склались неприязні відносини та виникло питання про розподіл особового рахунку. Відповідач відмовляється вирішувати житлові питання в добровільному порядку, що порушує її права співвласника. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Просив врахувати суд, що в 4му пункті прохальної частини позовної заяви була допущена помилка щодо прізвищ сторін. Зазначив, що в позасудовому порядку [PERSON] позбавлена можливості вирішити питання щодо порядку користування спірною квартирою і подальшого поділу особового рахунку, оскільки вона не має доступу до квартири, а відповідач ігнорує її телефонні дзвінки, відмовляється спілкуватись з цього питання. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Представник відповідача надіслав суду відзив в якому зазначив, що позивачем не було надано доказів, які б підтверджували її звернення до відповідача з приводу поділу особового рахунку. Відповідач [PERSON] навпаки зацікавлена в його поділі, оскільки після смерті матері самостійно несе витрати по утриманню даного майна. Вважає, що між сторонами відсутній предмет спору. Також просив врахувати, що розмір судових витрат, заявлений позивачем є необґрунтованим. В судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку із відсутністю предмета спору. Вважав звернення позивача з позовом до суду за відсутності предмета спору зловживанням процесуальними правами. У зв`язку із цим, просив відмовити у стягненні судових витрат з відповідача. КЛОПОТАННЯ Вирішуючи клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі, суд враховує те, що представником відповідача не заперечувалось те, що на даний час ключ від спірного нерухомого майна знаходяться у відповідача і позивач не має доступу до квартири. Крім того, суд враховує те, що сторонами не було надано доказів того, що вони звертались один до одного із пропозиціями щодо встановлення порядку користування квартирою та відповідно поділу майна. Суд також виходить з того, що на час розгляду справи позивач вважає порушеним своє право на мирне володіння своїм майном, в тому числі і право на користування квартирою. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі. ОБСТВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої матері [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №40001994 від 02.07.2015 та рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі №524/908/15-ц, копії яких долучено до матеріалів справи. [PERSON] , яка є сестрою позивача, фактично є спадкоємцем 1/2 частини квартири [ADDRESS] після померлої матері, [PERSON] , прийняла спадщину, однак на даний час не оформила свої спадкові права на вказане нерухоме майно. Вказана обставина не заперечувалась учасниками процесу. НОРМИ ПРАВА Згідно ст. 150 ЖК УСРС громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч.ч.1, 2 ст.317 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. В п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», №20 від 22 грудня 1995 року (з наступними змінами та доповненнями), квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України) ОЦІНКА СУДУ Вирішуючи спір по суті суд враховує те, що представниками сторін не заперечувалось те, що між сторонами виникли неприязні та напружені відносини з приводу спадкового майна. Також, суд приймає до уваги те, що позивач не має вільного доступу до квартири [ADDRESS] . На переконання суду, враховуючи характер відносин, що склались між сторонами, рішення суду про встановлення порядку користування квартирою буде відповідати їх інтересам. Суд оцінює наданий позивачем висновок експерта, відповідно до якого було запропоновано лише 1 варіант встановлення порядку користування квартирою та який передбачає проведення переобладнання квартири. На думку суду, за своєю суттю «встановлення порядку користування» передбачає лише надання співвласникам у розпорядження об`єктів, які фактично існують, і не є тотожним «виділу майна в натурі» з можливим проведенням переобладнання для досягнення ідеальних часток у праві спільної власності. Разом з тим, у висновку №84-18 від 20.11.2018 експерт фактично пропонує зменшити кімнату 4 до розміру 13,42 м2, хоча згідно технічного паспорту на квартиру її площа складає 16,99 м2, а також створити кладову, площею 1,17 м2 та коридор площею 2, 40, що не передбачено технічним паспортом квартири, за рахунок зменшення площі кімнати 4. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що визначений експертом варіант порядку користування квартирою не може бути застосований судом, оскільки передбачає встановлення порядку користування приміщеннями квартири, яких на час постановлення судового рішення не існує. Однак, враховуючи бажання позивача та приймаю до уваги принцип розумності, з огляду на те, що квартира є двокімнатною суд вважає за можливе встановити такий порядок користування квартирою [ADDRESS] : [PERSON] необхідно виділити в користування на 1/2 частину квартири житлову кімнату «5» площею 11,75 м2 та клодову, площею 0,71 м2, [PERSON] необхідно виділити в користування на Ѕ частини квартири житлову кімнату «4» площею 16,99 м2 та балкон площею 0,82м2. В спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити : вбиральню площею 2,77 м2, коридор площею 4,52 м2, кухню площею 6 м2. Отже, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрати. В ч.ч.1-3 ст.141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Так, судом враховано, що понесені позивачем витрати в суму 5500 грн підтверджуються належними доказами. Разом із тим, суд враховує, що експертний висновок не був прийнятий судом для встановлення порядку користування, а також суд приймає до уваги, що позов було задоволено частково. З огляду на вказане, суд вважає за можливе, з урахуванням заперечень представника відповідача щодо стягнення судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 2000 грн(витрати на оплату правничої допомоги) Судові витрати понесені відповідачем суд покладає на відповідача. З огляду на те, що позивача, як законний представник особи з інвалідністю, відповідно до ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору і положення вказаної статті не містять уточнень щодо категорії позовів з якими законні представники осіб з інвалідністю можуть звертатись до суду, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial