Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на самочинно збудований садибний (індивідуальний) житловий будинок (літ. «А-3»), загальною площею 651,0 м. кв., загальною площею 651,0 м. кВ., житловою площею 286,4 м. кв. та підпірної стінки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтуванні зазначила, що вона є донькою померлого [PERSON] , [INFO] , який за життя у 2014 році самочинно збудував на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці, площею 0,1 га, яка йому надавалась для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд садибний будинок (літ. «А-3»), загальною площею 651,0 м. кв., загальною площею 651,0 м. кв., житловою площею 286,4 м. кв. та підпірної стінки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Після закінчення будівництва, а саме 17.12.2016 p., батько позивача помер, і не встиг завершити процедуру прийняття в експлуатацію самочинно збудованого будинку та здійснити його державну реєстрацію. Після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої, крім іншого, увійшов зазначений будинок. Позивач прийняла спадщину та у встановлений геконом строк звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, позивач змогла отримати лише свідоцтво про право на спадщину лише на земельну ділянку, площею 0,1 гектара (кадастровий номер 21100000:04:071:0004), на якій був побудований вищезазначений будинок. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на самочинно збудований житловий будинок державний нотаріус відмовила у зв`язку з тим, що позивачем, як спадкоємицею, не були надані нотаріусу правоустановчі документи, які б підтверджували право власності померлого [PERSON] на цей будинок. 24 січня 2019 року позивач звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно для проведення державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок, проте, державним реєстратором також було відмовлено у зв`язку із відсутністю у позивача документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Земельна ділянка, на якій померлим [PERSON] було самочинно побудовано вищевказаний житловий будинок, відводилась спадкодавцю позивача для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно звіту про проведення технічного обстеження, виконаного КП ДОР - Криворізьке бюро технічної інвентаризації», житловий будинок загальною площею 651,0 м.кв., що розташований за адресою: [ADDRESS] , відповідає будівельним нормам та правилам у зв`язку з чим, він придатний до його надійної та безпечної експлуатації. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження №46-19 від 06.08.2019 р., виконаного судовим експертом [PERSON] житловий будинок літ. А-3. по [ADDRESS] , по прийнятим конструктивним рішенням та функціональному призначенню відповідає будівельно-технічним нормам та правилам, стандартам в області будівництва діючих на території України та забезпечує безпечну експлуатацію. Рішенням Покровської районної у місті ради №488/2 від 17.12.2008 р. самовільно побудованому домоволодінню [PERSON] , було присвоєно наступну поштову адресу: [ADDRESS] Власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок не заперечують проти набуття позивачем права власності на вищевказаний житловий будинок. Позивач користується у вказаному будинку послугами з постачання електричної енергії, газопостачання, водопостачання та водовідведення. Враховуючи, що за життя батьку позивача - [PERSON] була відведена земельна ділянка для будівництва існуючого будинку, яка була ним приватизована та в подальшому успадкована позивачем, а також відповідність самочинно збудованого будинку будівельним нормам та правилам, вважали, що право власності на самочинно збудований будинок переходить до позивача як до спадкоємця померлого. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16 січня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 27.12.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування, окрім іншого, вказали, що оскільки спадкодавець не набув у встановленому порядку права власності на самочинно збудований житловий будинок, отже спірний об`єкт нерухомого майна не входить до складу спадщини і на такий будинок не може бути визнано право власності у порядку спадкування. Відповідно до п.7 постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Крім того, позивачем не надано доказів звернення до відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради з питання прийняття в експлуатацію самочинно збудованого житлового будинку по [ADDRESS] . 30 січня 2020 року представником позивача надана відповідь на відзив, в якому вважали доводи відповідача помилковими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства України. Вважали, що Держархбудінспекція України не є компетентним державним органом, до компетенції якого входить вирішення питань з оформлення права власності на самочинне будівництво. Позивач після померлого батька прийняла спадщину та у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину. Крім того, позивачем надано рішення державного реєстратора, яким відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності на спірний житловий будинок. Враховуючи, що державним нотаріусом також відмовлено позивачу у видачі їй свідоцтва про право на спадщину на самочинно збудований її померлим батьком будинок, а власник земельної ділянки, відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, набуває право власності на самочинно збудоване нерухоме майно лише за рішенням суду, вважали, що компетентним державним органом, рішення якого дає підстави вважати про наявність спору про право, є державний нотаріус, який відмовляючи Позивачу у видачі свідоцтва про право спадщину заперечив право власності повивача на самочинно збудований її померлим батьком житловий будинок. Позивач не може в будь-який інший спосіб захистити своє право власності на спадщину, після отримання відмови державного нотаріуса у видачі свідоцтва про спадщину через те, що іншого порядку, окрім судового, діючим законодавством у даному випадку не передбачено. 02 січня 2020 року від третьої особи [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позовна заява не порушує її законних прав та інтересів. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові та відповіді на відзив. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 19.12.2016 року Швейцарською Конфедерацією, [PERSON] помер [INFO] . (а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно, у тому числі на земельну ділянку 0,1 га за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок, збудований на вказаній земельній ділянці за життя її батьком. Згідно технічного паспорту, виданого КП ДОР «Криворізьке БТІ», вказаний будинок (Літ. A-З) складається із цокольного поверху, загальною площею 210,3 кв.м., який складається із житлової кімнати, загальною площею 44,8 кв.м. (1), коридору, загальною площею 24,1 кв.м. (2), санвузола, загальною площею 2,2 кв.м. (3), теплогенераторної, загальною площею 12,3 кв.м. (4), сходів, загальною площею 5,2 кв.м. (5), комори, загальною площею 4,0 кв.м. (6), прачечної, загальною площею 27,6 кв.м. (7), комори, загальною площею 5,3 кв.м. (8), комори, загальною площею 8,6 кв.м. (9), спортзалу, загальною площею 51,2 кв.м.,(10), комори, загальною площею 7,8 кв.м. (11) та сходів, загальною площею 17,2 кв.м. (І); першого поверху, загальною площею 222,7 кв.м., який складається із коридору, загальною площею 34,0 кв.м. (12), кабінету, загальною площею 28,3 кв.м. (13), тамбуру, загальною площею 9,1 кв.м. (14), житлової кімнати, загальною площею 38,6 кв.м. (15), тамбуру, загальною площею 6,5 кв.м. '16), кухні-їдальні, загальною площею 70,6 кв.м. (17), санвузлу, загальною площею 4,1 кв.м. (18), підсобних приміщень, загальною площею 7,9 кв.м. (19), коридору, загальною площею 2,6 кв.м. (20) та толочної, загальною площею 21,0 кв.м. (II) та другого поверху, загальною площею 218,0 кв.м., який складається із холу, загальною площею 47,2 кв.м. (21), житлової кімнати, загальною площею 28,7 кв.м. (22), житлової кімнати, загальною площею 35,7 кв.м. (23), житлової кімнати, загальною площею 30,5 кв.м. (24), житлової кімнати, загальною площею 28,6 кв.м. (25), санвузла, загальною площею 14,2 кв.м. (26), гардеробної, загальною площею 27,9 кв.м. (27), коридору, загальною площею 5,2 кв.м. (28) та підпірної стінки (Літ. №1). 17.08.2017 року Згідно свідоцтва про право на спадщину, позивачка отримала у власність земельну ділянку 0,1 га за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Тімошиною О.В. від 27.12.2018 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки спадкоємцем [PERSON] не надано документ, що посвідчує право власності за померлим на вищевказаний житловий будинок. 24 січня 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Проте, державним реєстратором позивачу відмовлено у реєстрації за нею права власності на житловий будинок у зв`язку із відсутністю у позивача документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Згідно звіту про проведення технічного обстеження, який виконаний КП ДОР - Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за результатами проведення технічного обстеження житлового будинку « [ADDRESS] , встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження №46-19 від 06.08.2019 р., виконаного судовим експертом [PERSON] житловий будинок літ. А-3. по [ADDRESS] , по прийнятим конструктивним рішенням та функціональному призначенню відповідає будівельно-технічним нормам та правилам, стандартам в області будівництва діючих на території України та забезпечує безпечну експлуатацію. Рішенням Покровської районної у місті ради №488/2 від 17.12.2008 р. самовільно побудованому домоволодінню [PERSON] , було присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до частин першої, другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. За правилами частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво об`єкту нерухомості вимагає розробки і затвердження у встановленому порядку компетентними органами проекту його будівництва та отримання дозволів і узгоджень у відповідних органів та служб на здійснення будівельних робіт. Згідно з ч.5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Статтею 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що належать до І-Ш категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводить орган державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п`яти робочих днів з дня надходження декларації. Виконувати будівельні роботи, підключати об`єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється. Твердження представника позивача про підключення будинку до мережі газопостачання та електропостачання на підставі укладених ще за життя [PERSON] договорів з ПАТ «Криворіжгаз» та ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго», спростовуються текстами цих договорів та оцінюються судом критично. Так, договір між [PERSON] та ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго» укладено на електропостачання гаражу, а не житлового будинку. В наданій копії договору між ПАТ «Криворіжгаз» та начебто [PERSON] взагалі відсутній підпис споживача, тобто самого [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що під час будівництва спірного житлового будинком батьком позивача, а після його смерті самою позивачкою не дотримано в повній мірі вимоги ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У випадку здійснення власником земельної ділянки будівництва будинку чи іншої споруди з дотриманням правил, визначених законодавством України, він набуває право власності на зведені ним будівлі та споруди, що передбачено ст. 331 ЦК України, за таких умов: -якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації; якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використанні в процесі цього будівництва (створення майна). Тобто, у разі порушення особою вимог щодо порядку отримання належного дозволу чи належно затвердженого проекту будівельних робіт вона не набуває права власності на таке майно. Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Згідно наданого позивачем Висновку експертного будівельно-технічного дослідження, самочинно збудований будинок відноситься до категорії складності СС1, що відповідно до п. 5.1 ДБН В.1.2-14-2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ» відповідає І та ІІ категорії складності об`єктів. Сама по собі наявність у позивача вказаного висновку про відповідність будівельно-технічним нормам та правилам, стандартам в області будівництва діючих на території України та забезпечення безпечної експлуатації не свідчить про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту відповідно до вимог закону уповноваженим органом, що надає право на проведення державної реєстрації права власності такого об`єкту. Відсутність документу про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту - спірного будинку також стала підставою для відмови державним реєстратором у проведенні державної реєстрації права власності на будинок. При цьому, позивачем не надано до суду жодних доказів наявності дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту, а також звернення до відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради з питання прийняття в експлуатацію житлового будинку, а також, що спірний будинок було в установленому законом порядку прийнято в експлуатацію, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав вважати вказане нерухоме майно створеним та визнавати право власності на нього до ведення його в експлуатацію. Твердження представника позивача щодо необхідності спершу визнання права власності судом, протирічать наведеним вимогам закону, а посилання на наявність спору з нотаріусом, яким відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, а отже не визнано право власності позивача на будинок, суд такж вважає хибними та такими, що не грунтуються на законі. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Виходячи із результатів вирішення спору, у відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed