Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1), [PERSON] (далі - відповідач 2 ), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович, в якому просила суд перевести на неї права та обов`язки покупця за договором купівлі - продажу частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. 02 лютого 2015р. між відповідачами; припинити право власності на зазначену частку за [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] , а інша половина квартири належала її брату [PERSON] . Наприкінці березня 2015 року позивач дізналась що відповідач-1 відчужив на користь [PERSON] свою частину спірної квартири. На думку позивача, в порядку статті 362 ЦК України, вона як співвласник спірної квартири має переважне право на придбання частки свого брата, однак ним не дотримано вимог діючого законодавства, оскільки в усіх письмових повідомленнях, які були направлені на її адресу, в порядку, передбаченому частиною другою статті 362 ЦК України, зазначалась ціна продажу належної йому частини квартири, як в національній валюті, так і в еквіваленті в доларах США. При цьому між ними тривали судові спори щодо усунення перешкод у користуванні спірною квартирою та встановлення порядку користування квартирою між співвласниками. Так, в останньому повідомленні від 15 листопада 2013 року позивачу запропоновано придбати 1/2 частину спірної квартири за ціною 1 148 000, 00 грн., що еквівалентно 140 000, 00 дол. США, а 02 лютого 2015 року між відповідачами укладено договір купівлі-продажу зазначеної частини квартири за ціною 1 148 000, 00 грн., що еквівалентно 60 421, 00 дол. США. Позивач вважає, що відповідачем-1 під час укладення договору купівлі-продажу не дотримано принципу визначення ціни продажу належної йому частини спірної квартири, а тому має місце недотримання ним положень статті 362 ЦК України. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, зазначивши, що відповідач-1 формально здійснив пропозицію до купівлі належної йому частки, в той час як між ним та позивачем тривали судові спори щодо спірної квартири. Представник відповідача-2 заперечувала проти задоволення позову та просила суд відмовити в його задоволенні, зазначаючи, що в матеріалах справи відсутні докази внесення позивачем на депозитний рахунок суду коштів. Відповідно до ст. 362 ЦК України, невнесення одночасно з пред`явленням позову на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором повинен сплатити покупець, є підставою для відмови в позові. Відповідач-1 та третя особа у судове засідання не з`явились, своїх представників не направили, але про дату і час розгляду справи по суті повідомлялись належним чином, причини неявки суд не повідомили. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Поставною Верховного суду від 27 лютого 2019 року, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2019 року призначено в порядку загального позовного провадження підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року. Закрито підготовче судове засідання по справі та призначено її до судового розгляду. Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , в рівних частках, по 1/2 частині кожен 1/2, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Восьмою Київською державною нотаріальною конторою 12 березня 2007 року за реєстровим № 5-285 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Восьмою Київською державною нотаріальною конторою 12 березня 2007 року за реєстровим № 5-281 (т. 1 а.с.10, 153). 23 січня 2008 року [PERSON] через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., у порядку статті 84 Закону України «Про нотаріат» звернувся до [PERSON] з пропозицією придбати у нього належну йому 1/2 частку в спільному майні - у квартирі [ADDRESS] , за 2 146 250, 00 грн., що еквівалентно 425 000, 00 дол. США. Також зазначив, що у разі неотримання відповіді на таку пропозицію протягом місяця належна йому частка квартири буде продана іншій особі (т. 1 а.с.8). 04 липня 2011 року [PERSON] через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С у порядку статті 84 Закону України «Про нотаріат» звернувся до [PERSON] з пропозицією придбати у нього належну йому 1/2 частку в спільному майні - квартирі [ADDRESS] , за 1 200 000, 00 грн., що еквівалентно 150 000, 00 дол. США. Також зазначив, що у разі неотримання відповіді на дану пропозицію протягом місяця належна йому частка квартири буде продана іншій особі (т. 1 а.с.7). 15 листопада 2013 року [PERSON] через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С. у порядку статті 84 Закону України «Про нотаріат» звернувся до [PERSON] з пропозицією придбати у нього належну йому 1/2 частку в спільному майні - квартирі [ADDRESS] , за 1 148 000, 00 грн., що еквівалентно 140 000, 00 дол. США. Також зазначив, що у разі неотримання відповіді на таку пропозицію протягом місяця, належна йому частка квартири буде продана іншій особі (т. 1 а.с.6). У судовому засіданні [PERSON] не заперечувала факту отримання вищезазначених пропозицій. 02 лютого 2015р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу, відповідно до п. 1 якого відповідач-1, як продавець передав, а відповідачка-2, як покупець прийняла у власність 1/2 частину квартири [ADDRESS] , продаж вчинено за 1 148 000,0 грн., які продавець отримав в повному обсязі до моменту підписання цього договору (т. 1 а.с. 150, 151). У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що при укладенні зазначеного вище договору купівлі-продажу не було дотримано положення ст. 362 ЦК України, і порушуються її права, як співвласника, який має переважне право на придбання частини квартири. Зокрема позивачка зазначала, що відповідачами будо вчинено купівлю-продаж за суму коштів меншу ніж була зазначена у пропозиціях, що були надіслані їй. За змістом частин першої, другої та четвертої статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Будучи наділені правом на переважну купівлю частки у праві спільної часткової власності, інші співвласники тим не менш не мають переваг і привілеїв щодо ціни та інших умов, на яких має намір продати свою частку співвласник-відчужувач. Для забезпечення здійснення переважного права інших співвласників на купівлю продавець зобов`язаний повідомити інших співвласників про свій намір продати частку. У повідомленні обов`язково має бути визначена ціна, а інші умови продажу мають бути зазначені, якщо вони визначаються продавцем як істотні для укладення даного договору (наприклад, строки розрахунків, форма, у якій співвласник бажає укласти договір, та інші умови, досягнення згоди з яких є необхідним для укладення договору). Якщо договір купівлі-продажу частки підлягає нотаріальному посвідченню, доказом повідомлення учасників спільної часткової власності про подальший продаж частки в спільному майні може бути свідоцтво, видане нотаріусом, про передачу їм заяви продавця згідно із статтею 84 Закону України «Про нотаріат» або заява учасників спільної часткової власності про відмову від здійснення права переважної купівлі частки майна, що продається (із зазначенням ціни та інших умов, на яких продається ця частка). Справжність підпису на заяві учасника спільної часткової власності повинна бути засвідчена нотаріально (абзаци 3, 4 пункту 54 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Суб`єктивне право на продаж частки сторонній особі виникає у співвласника з моменту одержання відмови усіх інших співвласників від здійснення переважного права на купівлю або нездійснення ними цього права протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, якщо предметом договору купівлі-продажу є нерухоме майно, і протягом десяти днів - якщо предметом договору купівлі-продажу є рухоме майно. При цьому під здійсненням переважного права необхідно вважати передання (надіслання) продавцю оферти щодо укладення основного або попереднього договору купівлі-продажу частки. Судом встановлено, що позивач отримала від відповідача-1 у порядку статті 84 Закону України «Про нотаріат» три заяви про намір продажу 1/2 частини у спільному майні, в яких також повідомлялось [PERSON] про її переважне право на купівлю такої частки. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Ціна товару є істотною умовою правовідносин за договором-купівлі продажу, тому під час продажу частки у праві спільної часткової власності, продавцем має бути виконаний обов`язок повідомлення інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. За приписами статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) виклала правовий висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу Відповідно до останнього повідомлення від 15 листопада 2013 року грошовий еквівалент вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] визначений у 1 148 000,00 грн., що еквівалентно 140 000, 00 дол. США. 02 лютого 2015 року продаж 1/2 квартири здійснено за 1 148 000,00 грн., тобто за таку ж суму коштів, що і було зазначено у пропозиції від 15 листопада 2013 року, тому суду не вбачає відмінностей умов, які пропонувалися позивачу для придбання частки відповідача у їх спільному сумісному майні, від умов, на яких ця частка була продана. Відповідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів того, що при укладанні договору купівлі - продажу між відповідачами, не було дотримано положення ст. 362 ЦК України. Твердження сторони позивача, що доларовий еквівалент ціни продажу, станом на час укладення договору купівлі - продажу, укладеному між відповідачами не співпадає з доларовим еквівалентом ціни за спірну частину квартири, яка була запропонована позивачці, судом оцінюється критично, оскільки, як вбачається з офіційного курсу валют НБУ, станом на дату повідомлення 15 листопада 2013р. ціна продажу в доларовому еквіваленті також не співпадає, з курсом, який був запропонований позивачем (100 дол. США = 799,3 грн. - офіційний курс, і відповідно ціна продажу становить 143625,67 дол. США). Доводи сторони позивача, що між сторонами існували інші судові спори щодо спірної квартири не впливають на переважне право позивачки на придбання частини квартири. Заперечуючи проти позову сторона відповідача-2 наголошувала, що в матеріалах справи відсутні докази внесення позивачем на депозитний рахунок суду коштів, що згідно ст. 362 ЦК України є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч. 4 ст. 362 ЦК України у разі пред`явлення співвласником позову про переведення на нього прав та обов`язків покупця одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено: «Під час розгляду позову про переведення на підставі статті 362 ЦК прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним з порушенням переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності, суду слід виходити з дійсної вартості частки на час розгляду справи. Невнесення одночасно з пред`явленням позову на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором повинен сплатити покупець, є підставою для відмови в позові». В матеріалах справи міститься копія квитанції від 11 січня 2017 року № 20366292 про внесення на депозитний рахунок суду як внесок у справі № 761/37049/15-ц на суму коштів 1 148 000, 00 грн. (том 1 а.с. 246). В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено: «Під час розгляду позову про переведення на підставі статті 362 ЦК прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним з порушенням переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності, суду слід виходити з дійсної вартості частки на час розгляду справи. Невнесення одночасно з пред`явленням позову на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором повинен сплатити покупець, є підставою для відмови в позові». З матеріалів справи вбачається, що вказані кошти було внесено не одночасно з поданням позову в грудні 2015 року, а лише більш як через один рік. Вказане є порушенням вимог ч. 4 ст. 362 ЦК України. Як вбачається з відповіді № 01-24/6/2019 від 27 листопада 2019 року, на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Києва 11 січня 2017 року надійшла сума - 1 148 000,00 грн. з призначенням платежу: «Оплата у справі № 761/37049/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про переведення прав та обов`язків покупця без ПДВ від [PERSON] . Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які вона посилається, а саме порушення положення ст. 362 ЦК України при укладанні договору купівлі-продажу, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу та припинення права власності на частину квартири. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: dismissed