Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив про розгляд справи без його участі. Позивачка, її представник на задоволенні позову наполягали. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія довідки до акту огляду МСЕК на ім'я [PERSON]; копія довідки Новосільської сільради від 13.01.2006р. щодо земельної ділянки; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON]; копія рішення Новосільської сільради від 12.02.2004р. про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння на ім'я [PERSON]; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно на ім'я [PERSON]; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.02.2006р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.2012р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]. Влітку 2000 р. батько відповідача - [PERSON] - колишній власник спірного будинку продав позивачці вищевказаний житловий будинок, передавши у володіння та користування фактично належну йому нерухомість разом зі всіма документами на неї, отримавши за це грошову компенсацію. Тоді ж позивачка заселилася на житлоплощу вищевказаного домоволодіння, з того часу мешкає там. Отже, з 2000 року по теперішній час позивачка фактично, відкрито володіє житловим будинком [ADDRESS], стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. На момент фактичного укладення угоди про купівлю-продаж нерухомості позивачка та [PERSON] не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили нотаріально, після смерті [PERSON] у 2011р. із цим питанням позивачка звернулася до спадкоємця померлого - відповідача у справі, однак він не зміг оформити угоду про купівлю-продаж будинку, оскільки переоформив правовстановлюючу документацію на нерухомість на своє ім'я в порядку спадкування після смерті батька, внаслідок чого міг брати участь в угодах тільки від свого імені. У зв'язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на житловий будинок із надвірними спорудами, оскільки з 2000 р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у зв'язку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на домоволодіння, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на житловий будинок. Заслухавши пояснення представника позивачки, показання свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як виходить з доводів позивачки, у 2000р. між нею та батьком [PERSON] фактично була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS]. Таким чином, з 2000р. по теперішній час позивачка безперервно, відкрито володіє житловим будинком, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається ним, проводить капітальний та поточний ремонти та ін. За весь час володіння позивачкою будинком, відповідач, як спадкоємець та нинішній зареєстрований власник, не пред'являв до позивачки жодних вимог про витребування будинку, документів на нього, не брав участі у його утриманні та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON] не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є сином позивачки, десь у 2000р. [PERSON] - батько відповідача продав житловий будинок [ADDRESS] позивачці. З того часу їхня родина мешкає там, за цей час вони зробили ремонт у будинку, замінили дах, сплачують за надані комунальні послуги: енергопостачання та водопостачання, обробляють земельну ділянку при будинку. Ні відповідач, ні його нині покійний батько ніколи не пред'являли жодних претензій до позивачки, не пред'являли вимоги щодо витребування будинку. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою житловим будинком є добросовісним (тобто позивачка вважала, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості), правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання будинку, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого остання набуа право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на житловий будинок.

Outcome: approved