Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

В грудні 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 4000 гривень, щомісячно. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилалася на те, що між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб від якого народилася донька [PERSON] , яка перебуває на її утриманні. Сторони проживають окремо, відповідач не виконує покладені на нього обов`язки по утриманню та вихованню дитини. 16.03.2018 року судом було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог позивача (а.с. 21,22). 30.08.2018 року представник відповідача звернувся до суду з письмовою заявою про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.03.2018 року (а.с. 32,33). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31.10.2018 року заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Диби Є.С. про перегляд заочного рішення суду від 16.03.2018 року - задоволено. Заочне рішення суду від 16.03.2018 року - скасовано, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 49,50). В судове засідання, що відбулося 10.05.2019 року позивач не з`явилася. Представник позивача в судовому засіданні - 10.05.2019 року підтримала позовні вимоги своєї довірительки, з підстав викладених в позовній заяві та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання, призначене судом на 10.05.2019 року не з`явився. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що його довіритель визнає позовні вимоги позивача частково, в розмірі 1500,00 грн. Крім того, зазначив, що його довіритель усвідомлює свій обов`язок по утриманню дитини, у зв`язку з чим щомісяця перераховує кошти позивачу на утримання їхньої доньки, але розмір аліментів зазначений позивачем в своїй позовній заяві завеликий для нього. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем було зареєстровано 28 квітня 2012 року Виконавчим комітетом Фарбованської сільської ради Яготинського району Київської області, актовий запис № 2 (а.с. 3). Від спільного шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Згідно свідоцтва про шлюб, позивач по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 05.10.2018 року (а.с. 45). Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них [INFO] народилася донька [PERSON] , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: -стан здоров`я та матеріальне становище дітей; -стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; -доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; -інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). Про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі просила позивач у своїй позовній заяві. Представник відповідача не заперечував щодо стягнення з його довірителя аліментів саме в такому порядку. Згідно із ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 2027 грн., з 1 липня становить 2118 грн., а з 1 грудня - 2218 грн. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я дитини, її вік і матеріальне становище, а також те, що станом на день ухвалення рішення по справі дитині сторін - [PERSON] виповнилося 7 років, згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», а саме, статті 7 - прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить - 2027 грн. Отже, враховуючи норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів в сумі 2 000,00 гривень, щомісяця, буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Поряд з цим, судом встановлено, що стан здоров`я відповідача задовільний, він є працездатною особою, а тому у нього не існує перешкод для виконання ним обов`язку по утриманню власної дитини і сплати аліментів в розмірі 2 000 гривень, щомісячно, який є достатнім для забезпечення дитині можливості нормального розвитку. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами першою та другою ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). В судовому засіданні представник позивача просила суд, при ухваленні рішення по справі, вирішити питання про стягнення витрат на правничу допомогу, а саме, стягнення з відповідача на користь позивача - 5220 грн. 00 коп. - понесених витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Як вбачається з письмових матеріалів справи, між адвокатом Кушнір О.С. та позивачем [PERSON] було укладено угоду про надання правової допомоги від 13.12.2018 року (а.с. 54-56). Відповідно до Акту виконаних робіт по договору про надання правових послуг від 16.12.2018 року загальна вартість послуг складає - 5220 грн. 00 коп. (а.с. 57). Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5220 грн. 00 коп., що були фактично сплачені нею за правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial