Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому посилаючись на те, що він є іпотекодержателем квартири [ADDRESS], та має намір звернути на такий предмет іпотеки стягнення заборгованості позичальника - [PERSON], просив суд звільнити таке майно від обтяжень, накладених відповідно до Постанови Другого Київського ВДВС ОМУЮ від 27.07.2012 року ВП №3374215, на користь інших осіб, що не є іпотекодержателями, шляхом скасування такої постанови та звільнення майна з-під арешту. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце вирішення справи повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, на підставі наявних серед матеріалів справи документів, проти винесення заочного рішення не заперечував. Інші учасники справи про поважні причини своєї неявки суд не повідомили, жодних заяв, клопотань, пояснень або заперечень не надали. Виходячи з зазначених обставин суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Так, дослідивши долучені до матеріалів справи докази та письмові пояснення позивача, що не заперечувались та не були спростовані відповідачем, суд встановив наступні фактичні та правові обставини справи. Між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 15к-6, згідно якого Банк надав кредит у сумі 132 900,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% процентів річних, строком користування до 15.11.2026 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань по даному Кредитному договору, між [PERSON] та Банком 15.11.2006 року було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Калашник О.В. за реєстровим номером 3524, згідно якого Банку було передано в іпотеку трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2006 року № 3523 В зв'язку з неналежним виконанням позичальником її зобов'язань з повернення кредитних коштів, банк звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості. 13.10.2011р. Київський районний суд м. Одеси задовольнив позов Банку, та стягнув з [PERSON] заборгованість за вказаним кредитним договором. Як вбачається з матеріалів справи, Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження ВП № 33742151 від 27.07.2012р. винесено постанову про арешт майна [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління ю (надалі - Відділ ДВС) ВП № 33742151 від 27.07.2012р. винесено постанову про арешт майна - [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Відповідно до наданих позивачем пояснень, зазначений арешт, перешкоджає Банку у реалізації його прав, як іпотекодержателя вказаного майна та порушує інтереси Банку як Кредитора в частині погашення заборгованості по кредитному договору шляхом продажу іпотечного майна. Таке твердження вбачається обгрунтованим з огляду на положення ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ст. 572 Цивільного кодексу України, відповідно до яких за рахунок забезпечувального обтяження обтяжувач має право у разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження. Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та з такого, вбачається, що відповідно до наданих суду доказів та пояснень, право позивача на задоволення його вимог за рахунок іпотечного майна - трьохкімнатної квартири [ADDRESS], що має загальну площу 69,7 кв.м., зареєстровано у передбаченому законом порядку раніше за накладення органами Державної виконавчої служби обтяжень на таку квартиру в інтересах інших осіб, а отже - позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved