Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням [ADDRESS]. В обгрунтування вимог зазначила, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві власності. Разом з нею у квартирі зареєстрований її колишній чоловік. З 2009 року після розірвання шлюбу відповідач добровільно виселився, за вказаною адресою не проживає, не сплачує комунальні платежі, після виселення з реєстрації не знявся, що порушує права позивача, як власника. Позивач її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав (а.с. 30, 37). Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши думку позивача та її представника, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності серія ЯЯЯ № 603555 від 18.12.2006 року (а.с. 25). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 31 грудня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.9). Згідно довідки № 118, виданої 01.03.2014 року Житлово-будівельним кооперативом «Космос» вбачається, що за вищевказаною адресою зареєстровано троє осіб: позивач [PERSON] її дочка [PERSON] та колишній чоловік позивача [PERSON] ( а.с. 47). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Оскільки, відповідач зареєстрований в квартирі, яка на праві власності належить позивачу, він вважається квартиронаймачами квартири позивача. Згідно ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Факт не проживання [PERSON] з 2009 року в спірній квартирі стверджується актами ЖБК «Космос» від 10.03.2010р., 06.02.2014р. та 07.10.2014 р. (а.с. 42, 43, 44). Крім того, в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, підтвердили факт не проживання [PERSON] [ADDRESS] близько 15 років. Оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі більше встановленого законом строку без поважних причин, суд приходить до висновку, що відповідач вважається таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору на загальну сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved