Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

В грудні 2017 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року в сумі 9420,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював в Комуністичній партії України на посаді завідуючого господарством Центрального комітету Комуністичної партії України з 07.07.2008 року по 31.12.2015 року. Зазначає, що при звільнені з роботи 31.12.2015 року, за згодою сторін йому була видана трудова книжка, а заробітна плата нарахована за відпрацьований період з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року в сумі 9420,00 грн. не виплачена. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 26.07.2018 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. Провадження у справі відкрито ухвалою від 03.08.2018 р. (після усунення позивачем недоліків за ухвалою попереднього головуючого - судді Супрун Г.Б. від 10.01.2018 р.) з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. До початку судового засідання позивачем подана заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надсилав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Судом встановлено, що з 07.07.2008 року по 31.12.2015 року позивач [PERSON] працював в Комуністичній парті України на посаді завідуючого господарством Центрального комітету Комуністичної партії України. Згідно довідки Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві № 1966/13 від 19.06.2017 року вказані суми , які були отримані позивачем за 2015 рік, однак позивач зазначає, що заробітна плата за 3 квартал 2015 року в розмірі 5280,00 грн. та заробітна плата за 4 квартал 2015 року в розмірі 4140,00 грн. не була йому виплачена. Згідно з вимогами ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне отримання винагороди за працею захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач на спростування доказів позивача не надав суду жодних доказів виплати позивачу заборгованості по заробітній платі після звільнення та про те, що вищевказана нарахована заборгованість по зарплаті на час розгляду справи відсутня. Вимоги позивача про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд вважає, що позовні вимоги позивача, виходячи з розміру позовних вимог, підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та заснованими та законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Також з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову на підставі ст.5 ч.1 п.1 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 640,0 грн. (виходячи з розміру, в якому підлягав оплаті позов на час звернення позивача до суду). На підставі викладеного,

Outcome: approved