Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15 травня 2007 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області 15 травня 2007 року. Від шлюбу мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини позивача з відповідачем склалися невдало. З травня місяця 2014 року спільне проживання та сімейні відносини між сторонами фактично припинені. Відповідач, будучи в стані алкогольного сп'яніння, в присутності дітей вчиняв сварки [PERSON], ображав брутальною лайкою, бив її. 16 вересня 2014 року, будучи в стані алкогольного сп'яніння, відповідач вчинив сварку з позивачем в ході якої завдав [PERSON] тілесні ушкодження, які згідно висновку Криворізького міжрайонного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» №2132(2117-14) від 22 вересня 2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. З приводу спричинення їй тілесних ушкоджень відповідачем, позивач звернулась з заявою про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності до Софіївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області. По факту нанесення їй тілесних ушкоджень було відкрито кримінальне провадження і [PERSON] притягнутий до кримінальної відповідальності. 29 вересня 2014 року згідно вироку Софіївського районного суду Дніпропетровської області [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і йому призначено покарання в вигляді 80 (вісімдесят) годин громадських робіт. Відповідач порушив подружню вірність і в даний час проживає з іншою жінкою. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Діти після розірвання шлюбу будуть проживати з мамою [PERSON] Спору про розподіл майна не має. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливими, тому змушена звернутись до суду і просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечує, позовні вимоги визнає у повному обсязі, вважає що сім'ю не можна зберегти. Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 Сімейного кодексу України підлягає задоволенню. [PERSON] суду надала: копію свідоцтва про шлюб від 15 травня 2007 року, видане виконкомом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області 15 травня 2007 року (актовий запис № 6). (а.с. 3); копії свідоцтв про народження дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с. 4-6). Копію вироку Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2014 року, згідно якого [PERSON] визнано винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання 80 (вісімдесят) годин громадських робіт (а.с. 11). Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, так як позивач не бажає проживати в даному шлюбі, позивач вважає, що спільне життя з відповідачем неможливе, а шлюбні відносини припинені. Крім того, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 235 ЦПК України, які на підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не заявлено суду про намір зміни свого прізвище на попереднє, яке вона змінила під час укладення та реєстрації шлюбу з позивачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвища позивача без змін «[PERSON]».

Outcome: approved