Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія заповіту [PERSON] від 18.04.2007р. на імя [PERSON]; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV-ОД № 020100; копія довідки відділу Держгеокадастру у Ренійському районі про нормативну грошову оцінку спірних земельної ділянки; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.06.2008р.; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.08.2008р.; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району від 09.09.2016р.; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.10.2016р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є дружиною нині померлого [PERSON] За життя йому належало: земельна ділянка, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV - ОД № 020100; 3676 простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 коп. Відкритого акціонерного товариства «Насінницький радгосп «Перше Травня»; грошові внески та суми компенсаційних виплат в сумі 1606,70 грн., що зберігаються у відділені Ощадбанку м. Рені № 6780/06 на компенсаційному рахунку № 91551059; грошові внески та суми компенсаційних виплат в 2125,20 грн., що зберігаються у відділені Ощадбанку м. Рені № 6780 і компенсаційному рахунку № 915510234. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 30.10.2010 р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями за законом першої черги після його смерті є його дружина - позивач [PERSON] та донька - відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON] не вчинила ніяких дій щодо прийняття спадщини, тобто не звернулась до нотаріальної контори із заявою про її прийняття та не заперечує щоб спадщину після смерті батька оформив позивач. Так, у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач (як спадкоємець за законом) звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності витягу оригіналів правовстановлюючих документів, про що 05.10.2016р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, сторони у справі є спадкоємцями першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Відповідач за прийняттям спадщини після смерті батька не зверталась до нотаріальної контори, на неї не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивач. Позивач у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів, у звязку із чим в даний час позивач вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved