Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

В жовтні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку в майні, що є спільною частковою власністю. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі. Так, позивачу належить 3/4 її частки, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 29.01.1993 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою (1/4 частка), відповідно до договору дарування, посвідченого 29.04.2009 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу(1/2). Інша 1/4 частка обумовленого будинку належить відповідачу [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 22.11.2011 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області. Оскільки, спільне користування даним будинком, в силу тих відносин, що склалися між сторонами, неможливе, позивач, посилаючись на положення ст. 365 ЦК України, просив припинити право власності [PERSON] на 1/4 частку вказаного будинку та визнати за ним право власності на дану частку нерухомого майна. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. При цьому вказували на те, що на депозитний рахунок суду позивачем внесено 21 540 грн. 00 коп., що становить вартість ? частки вищевказаного житлового будинку. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на своє конституційне право щодо вільного розпорядження своєю власністю, а також порушення прав її батька, який на даний час проживає в зазначеному будинку. Третя особа без самостійних вимог - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником ? частки житлового будинку [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 29.01.1993 Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою (1/4 частка), відповідно до договору дарування, посвідченого 29.04.2009 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу(1/2). Інша 1/4 частка обумовленого будинку належить відповідачу [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 22.11.2011 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області. Спірний будинок має загальну площу 51,5 кв.м., житлову площу 27,1 кв.м., складається з житлової кімнати, площею 17,1 кв.м., житлової кімнати, площею 10,0 кв.м., кухні, площею 5,9 кв.м., коридору, площею 4,0 кв.м., сіней, площею 7,3 кв.м., сіней, площею 7,2 кв.м. Будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,0650 га, ? частки якої належить позивачу, відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.09.2011 року. Інша 1/4 частка земельної ділянки зареєстрована на праві власності за померлою [PERSON], спадкоємцем якої є відповідач. Остання, прийнявши спадщину в передбаченому законом порядку, свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не отримала. Згідно висновку експерта № 342 від 28.11.2013 року, виходячи з існуючого планування та забудови в цілому дане нерухоме майно неможливо поділити в натурі та виділити реальну частку із спільного часткового нерухомого майна через незначність загальної та житлової площі, що приходиться на частку співвласника [PERSON] Експертом визначено ринкову вартість житлового будинку, що становить 86 160 грн. 00 коп. Також в судовому засіданні встановлено, що сторони в спірному будинку не проживають. Позивач проживає та зареєстрований в квартирі [ADDRESS] відповідач зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS]. Обумовлені квартири належать сторонам на праві приватної власності. З пояснень сторін та письмових матеріалів вбачається, що в даному будинку проживає [PERSON] - батько відповідача [PERSON], яка в силу ст. 319 ЦК України, використовує належне їй майно для проживання члена її сім*ї. Останнім здійснюється оплата комунальних послуг у повному обсязі. Згідно положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Припинення права особи на частку у спільному майні може бути здійснено за рішенням суду, відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Разом з тим, згідно ст. 319 ЦК України всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, позивач не довів, що частка відповідача є незначною, що спільне володіння та користування спірним будинком є неможливим, виходячи з того, що будинок має дві житлові кімнати. Також доказів, що позивач бажав вселитися до спірного будинку та користуватися ним, а відповідач чинила з цього приводу перешкоди матеріали справи не містять. Таким чином, враховуючи наведене, підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] суд не вбачає.

Outcome: dismissed