Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, вказавши в ній, що [PERSON] на праві власності належало нерухоме майно, а саме квартира, що розташована за адресою [ADDRESS] . 15.02.2011 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все його майно на день смерті, він заповів його батьку [PERSON] , який своєчасно подав заяву про прийняття спадщини за заповітом. Інші спадкоємці не зверталися із заявами про прийняття спадщини. Однак оформити право власності на спадщину після смерті [PERSON] не встиг, оскільки [INFO] [PERSON] помер. Після смерті батька [PERSON] , спадкоємцем першої черги за законом являється він та дружина померлого [PERSON] . Він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини. Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні. Після того, як він звернувся до нотаріуса з питанням оформлення права власності на спадщину за законом після смерті [PERSON] , нотаріусом було роз`яснено, що у видачі свідоцтва буде відмовлено, оскільки у свідоцтві про право власності на житло допущені помилки, а саме у свідоцтві про право власності на квартиру вказано прізвище « [PERSON] , а в свідоцтві про смерть вказано прізвище « [PERSON] . В заяві вказує, що факт того, що вірне прізвище [PERSON] саме « [PERSON] », а не « [PERSON] » підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , копією трудової книжки, посвідченням учасника війни, пенсійним посвідченням, паспортом громадянина України,довідкою ДПІ у Сторожинецькому районі про присвоєння ідентифікаційного номеру, свідоцтвом про смерть. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно йому для оформлення спадкових прав. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст.294, 315 ЦПК України, ст.ст.317, 321 ЦК України просить встановити факт, що свідоцтво про право власності на житло, видане 26.05.1997 року на ім`я [PERSON] належить [PERSON] . Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, до початку розгляду заяви спрямував до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, вимоги заяви підтримує в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до початку розгляду справи по суті спрямувала заяву, згідно якої вимоги заяви [PERSON] визнає в повному обсязі з підстав вказаних в заяві, заперечень щодо позову немає. Розгляд справи просила проводити у її відсутність. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні в справі докази, надавши оцінку всім в сукупності та кожному окремо доказам та аргументам заявника, а також враховуючи позицію заінтересованої особи яка вимоги заяви підтримала, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення подається до суду за місцем її проживання. Згідно ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] у віці 84 роки в м.Сторожинець, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.21). Після його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до заповіту від 15.02.2011 року, складеного [PERSON] , [INFO] , він все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належити йому на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 16.12.2011 року зареєстрована спадкова справа №52185517, спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.20). Відповідно до листа приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Коржан В.Д. від 01.11.2019 року, після смерті [PERSON] зареєстрована спадкова справа. 16.12.2011 року [PERSON] , подав заяву про прийняття спадщини за заповітом, крім вищевказаного спадкоємця, ніхто заяви про прийняття спадщини не подавав (а.с.19). Однак, право власності на спадкове майно, зокрема на квартиру по [ADDRESS] [PERSON] не оформив. [INFO] помер [PERSON] у віці 63 років в м.Чернівці, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.15). Заявник [PERSON] , [INFO] являється сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] від 25.10.1980 року, дружиною [PERSON] була [PERSON] (а.с.12). Згідно довідки приватного нотаріуса ЧМНО Чернівецької області А.К.Довганюк №250/02-14 від 02.10.2019 року, на підставі заяви про прийняття спадщини сина померлого [PERSON] - [PERSON] , відкрита спадкова справа щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] . 06.06.2019 року подана заява дружини померлого [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , про відмову від спадщини (а.с.16). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 06.06.2019 року зареєстрована спадкова справа №64290331, спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.05.1997 року квартира по [ADDRESS] , належала на праві власності [PERSON] (а.с.22). Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON] , копії трудової книжки, посвідчення учасника війни, пенсійного посвідчення, паспорта громадянина України, довідки ДПІ у Сторожинецькому районі про присвоєння ідентифікаційного номеру, свідоцтва про смерть - прізвище [PERSON] вказане: « [PERSON] » (а.с.21, 23-27). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо викладення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, тощо. Зі змісту роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. При таких обставинах суд вважає, що встановлення юридичного факту, а саме належності свідоцтва про право власності на житло [PERSON] , не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Судом під час судового засідання були встановлені факти та відповідні їм правовідносини, у суду немає жодних підстав ставити під сумнів обставини, викладені заявником в своїй заяві, оскільки заявник не може оформити свої спадкові права, так як прізвище [PERSON] помилково вказане в свідоцтві про право власності на житло як « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] », крім того, вказані факти ніким не заперечуються. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що заявлені вимоги [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved