Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

В жовтні 2015 року в провадження Запорізького районного суду Запорізької області надійшов цивільний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи [PERSON] . Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року апеляційна скарга [PERSON] відхилено, а рішення залишено без змін. 28 лютого 2018 року постановою Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року та Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 14 грудня 2017 року набрав чинності Цивільно-процесуальний кодекс України, а тому судочинство щодо нового розгляду цивільного позову [PERSON] відбувалося згідно вимог нового цивільно-процесуального кодексу України. 13 квітня 2018 року справу було прийнято в провадження відповідною ухвалою, що була надіслана учасникам справи та ними отримана. [PERSON] скористався своїм процесуальним правом відповідно до вимог ст.178 ЦПК України та надав заперечення на позов. [PERSON] надала суду заяву, в якій посилаючись на висновок суду касаційної інстанції зазначала, що позивачу необхідно залучити до участі в справі належного відповідача. Вказані заперечення були отримані позивачкою та її представником. Натомість 05.09.2018 року ними було до канцелярії суду подано позовну заяву (уточнену із збільшенням позовних вимог). Але вказана заява надавалась суду не в повному обсязі, з вибірковим викладенням позовних вимог. 12.11.2018 року в судовому засіданні суд, вичерпавши всі можливі заходи, щодо сприяння позивачеві виконати вимоги касаційного суду, роз`яснивши наслідки невиконання позивачем рекомендацій касаційного суду, враховуючи право сторони використовувати свої процесуальні права на власний розсуд, виніс ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до розгляду по суті. 12.11.2018 року суд роз`яснивши вимоги ст.49 ЦПК України повернув позивачці примірники заяви для виконання вимог ЦПК. 26.12.2018 року в судовому засіданні представник позивачки визнав, що надав суду в якості уточненого позову неповні документи, порушивши вимоги ст.175 та 49 ЦПК України. 28.12.2018 року позивачкою до канцелярії суду було подано уточнену позовну заяву, датовану 28.12.2018 року. 22 січня 2019 року ухвалою суду було відмовлено в прийнятті уточненої позовної заяви [PERSON] від 28.12.2018 року. В подальшому позовні вимоги розглядалися відповідно до уточнень від 25.05.2016 року. В жовтні 2015 року до суду надійшов позов [PERSON] , який в подальшому був неодноразово уточнений як щодо періоду спільного проживання, так і щодо розміру вимог. Відповідно до уточнень від 23.05.2016 р., остаточно, [PERSON] просить: встановити факт проживання позивача і відповідача [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу і не перебуваючи в іншому шлюбі з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р.; визнати майно: меблі для кухні вартістю 2100,00 грн.; легковий автомобіль «Volksvagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, номер кузова « [NUMBER] », зареєстрований на [PERSON] вартістю 128402,01 грн.; двоє дверей квартирних у зборі вартістю 1167,05 грн. і 866,15 грн., а всього 2033,20 грн.; житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований на ім`я [PERSON] , вартістю 127000,00 грн.; банківський вклад (депозит) відповідно до договору SAMAB01000001239085, рахунок 26303800273835 від 12.06.2013 р. між банком ПАТ «А-Банк» і [PERSON] на його ім`я на суму депозиту 40000,00 грн., сума депозиту та відсотки по депозиту станом на 10.05.2016 р., всього 67030,24 грн.; банківський вклад (депозит) відповідно до договору SAMAB01000001374724, рахунок 26305800289883 від 20.08.2013 р. між банком ПАТ «А-Банк» і [PERSON] на його ім`я суму депозиту 44000,00 грн., сума депозиту та відсотки по депозиту станом на 10.05.2016 р., всього 72444,08 грн.; банківський вклад (депозит) відповідно до договору SAMAB01000001508830, рахунок 26308800266610 від 05.11.2013 р. між банком ПАТ «А-Банк» і [PERSON] на його ім`я на суму депозиту 28224,86 грн., сума депозиту та відсотки по депозиту станом на 10.05.2006 р., всього 44970,95 грн. спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] ; поділити спільне сумісне майно між позивачем та відповідачем [PERSON] наступним чином: 1) виділити позивачу: житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на ім`я [PERSON] , вартістю 127000,00 грн.; меблі для кухні вартістю 2100,00 грн.; двоє дверей квартирних у зборі, вартістю 1167,05 грн. і 866,15 грн., а всього 2033,20 грн.; депозитний вклад розміщений в ПАТ «А-Банк» від 20.08.2013 р. на ім`я [PERSON] на рахунку [NUMBER] відповідно до договору SAMAB01000001374724 на суму депозиту 44000,00 грн., сума депозиту та відсотки по депозиту станом на 10.05.2016 р. всього на загальну суму 72444,08 грн.; поділити депозитний вклад в ПАТ «А-Банк» від 05.11.2013 р. на ім`я [PERSON] на рахунку [NUMBER] відповідно до договору SAMAB01000001508830 на суму депозиту 28224,86 грн., сума депозиту та відсотки по депозиту на 10.05.2016 р. всього на загальну суму 44970,95 грн., з них виділити [PERSON] 18412,96 грн. та визнати за нею право власності на вказане майно та грошові кошти, всього на загальну суму 221990,24 грн.; 2) виділити відповідачу [PERSON] : легковий автомобіль «Volksvagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, номер кузова « [NUMBER] », зареєстрований на [PERSON] , вартістю 128402,01 грн.; депозитний вклад в ПАТ «А-Банк» від 12.06.2013 р. на ім`я [PERSON] на рахунку [NUMBER] відповідно до договору SAMAB01000001239085 на суму депозиту 40000,00 грн., сума депозиту та відсотків по депозиту станом на 10.05.2016 р. всього на загальну суму 67030,24 грн.; поділити депозитний вклад в ПАТ «А-Банк» від 05.11.2013 р. на ім`я [PERSON] на рахунку [NUMBER] відповідно до договору SAMAB01000001508830 на суму депозиту 28224,86 грн., сума депозиту та відсотки по депозиту на 10.05.2016 р. всього на загальну суму 44970,95 грн., з них виділити йому 26557,99 грн., та визнати за ним право власності на вказане майно та грошові кошти, всього на загальну суму 221990,24 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 2219,90 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 6000,00 грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 01.01.2002 року вона розлучилась з першим чоловіком, а в 2003 році познайомилась з [PERSON] , з яким вони стали мешкати спільно за адресою: [ADDRESS] . 05 квітня 2005 року [PERSON] розірвав шлюб з дружиною і з того часу позивачка з відповідачем [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу і не перебуваючи в іншому шлюбі, мали спільний бюджет, побут та вели спільне господарство. Тридцятого листопада 2013 року відповідач [PERSON] вийшов з дому і зник. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2015 р. [PERSON] за заявою його матері [PERSON] було визнано безвісно відсутнім. За час спільного проживання як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу і без перебування в іншому шлюбі позивачем і відповідачем було надбано наступне майно: меблі для кухні вартістю 2100,00 грн.; легковий автомобіль «Volksvagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, номер кузова « [NUMBER] », зареєстрований на [PERSON] , вартістю 128402,01 грн.; двоє дверей квартирних у зборі, вартістю 1167,05 грн. і 866,15 грн., а всього 2033,20 грн.; житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований на ім`я [PERSON] , вартістю 127000,00 грн.; банківський вклад (депозит) відповідно до договору SAMAB01000001239085, рахунок 26303800273835 від 12.06.2013 р. між банком ПАТ «А-Банк» і [PERSON] на його ім`я суму депозиту 40000,00, сума депозиту та відсотки по депозиту станом на 10.05.2016 р. всього на загальну суму 67030,24 грн.; банківський вклад (депозит) відповідно до договору SAMAB01000001374724, рахунок 26305800289883 від 20.08.2013 р. між банком ПАТ «А-Банк» і [PERSON] на його ім`я суму депозиту 44000,00 грн., сума депозиту та відсотки по депозиту станом на 10.05.2016 р. всього на загальну суму 72444,08 грн.; банківський вклад (депозит) відповідно до договору SAMAB01000001508830, рахунок 26308800266610 від 05.11.2013 р. між банком ПАТ «А-Банк» і [PERSON] на його ім`я суму депозиту 28224,86 грн., сума депозиту та відсотки по депозиту станом на 10.05.2016 р. всього на загальну суму 44970,95 грн. Загальна вартість всього вище перерахованого майна 443980,48 грн. В судове засідання з`явилась позивач [PERSON] , яка позов з урахуванням уточнень від 23.05.2016 р. підтримала, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені в уточненому позові. Також зазначила, що з [PERSON] вони в`їхали до її квартири 01.01.2003 р. Грошей не було. Їй було відомо, що [PERSON] одружений. Проживали постійно разом, відносини були нормальні, сприймала його як чоловіка. Приймали разом рішення, відпочивали разом, купували речі. Бюджет був спільний. Після зникнення [PERSON] його мати [PERSON] , поміняла в будинку в с. Мар`ївка замки, автомобіль забрала. Стосовно [PERSON] нічого не знає. [PERSON] бачила в кожен її приїзд з 2005 по 2013 р.р. Все спільне майно оформляли на [PERSON] , оскільки довіряла йому. Меблі для кухні вони купували за її кошти. Також вона дала половину грошей на автомобіль. Двері купував [PERSON] На будинок гроші були спільними. З приводу банківських вкладів зазначила, що вони гроші у сумі 58484,18 грн. поклали до банку разом, а щодо банківського вкладу 62005,93 грн. не знає звідки у [PERSON] гроші. Банківський вклад у сумі 38722,83 грн. [PERSON] відклав на навчання доньки. До судового засідання з`явився представник позивача [PERSON] , який позов з урахуванням уточнень підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові. Щодо необхідності виконання рекомендацій Касаційного цивільного суду зазначив, що позивачка наполягає на розгляді справи за вимогами, що зазначені в позові. До суду з вимогами про оголошення [PERSON] померлим позивачка не зверталась. З заявою про скасування рішення щодо визнання безвісно відсутнім [PERSON] ніхто не звертався. Рішення є чинним. [PERSON] та донька [PERSON] свідоцтва про право на спадщину не отримували. Представник та його довірителька вважають, що [PERSON] є належним відповідачем по справі. Автомобіль, що визначений позивачкою спірним майном знаходиться в користуванні [PERSON] [PERSON] не просить визнати факт спільного проживання з [PERSON] , оскільки такого факту не існує. Інших вимог до [PERSON] не висуває. До судового засідання з`явилась відповідач [PERSON] , яка заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі, зазначила, що вона з [PERSON] не спілкувалась, а спілкувалась лише з сином. [PERSON] проживав у бабусі та у [PERSON] . Зазначила, що коли [PERSON] з [PERSON] вирішили займатись господарством, то [PERSON] продав однокімнатну квартиру, що належала йому та кошти, вилучені від продажу квартири передав [PERSON] . На ці гроші вони купили [PERSON] житловий будинок з земельною ділянкою у с. Мар`ївка та відремонтували його. [PERSON] там прописаний з першого дня. Після зникнення [PERSON] [PERSON] від матері привезла свої речі до будинку у [PERSON] , а [PERSON] заборонила в будинок заходити під загрозою звернення до поліції. Вклади в банку це залишок від коштів, отриманих від продажу квартири Ігорем Прокоповим. Частину коштів, близько 50 тисяч, син збирав доньці [PERSON] на навчання. Зі своєю бабусею [PERSON] бачився кожен день. За адресою [ADDRESS] були його речі, але не всі. До зникнення сина відповідачка проживала в м. Нальчик Російської Федерації. З [PERSON] познайомилась приблизно у 2006-2007 р.р. В квартирі [PERSON] була одного разу, коли [PERSON] її хотів познайомити з [PERSON] . В квартирі [PERSON] особистих речей [PERSON] вона не бачила. Враження, що вони чоловік і дружина у неї не було. Про зникнення сина їй повідомила [PERSON] . Стосовно меблів вартістю 2100,00 грн. відповідачка нічого не знає. Автомобіль [PERSON] купував за свої гроші, знає це зі слів сина. Про купівлю дверей нічого не знає. Коли декілька разів приїздила з Росії, то проживала за адресою: [ADDRESS] . Зазвичай приїжджала на місяць. До судового засідання з`явився представник відповідачки [PERSON] , яка проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, зазначила, що [PERSON] та [PERSON] не проживали однією сім`єю. Оскільки шлюб було розірвано в 2005 році, то все, що було придбано з 2003 по 2005 рік не слід враховувати. Проживання було періодичне, не постійне. Постійно [PERSON] проживав по [ADDRESS] . Окрім того представник наполягала на тому, що стороною позивача не доведено факту спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Не виникло жодних цивільно-правових наслідків від їх відносин без укладення шлюбу. Стороною позивача також не доведено, що майно було придбано позивачкою та [PERSON] за спільні кошти, та між ними існували будь-які домовленості щодо користування таким майном. Представник відповідачки адвокат Степанова Л.Г. акцентувала увагу на тому, що сторона позивача залишила позовні вимоги без змін після скасування рішення Касаційним судом, не звернувши увагу на те на можливість порушення принципу змагальності у випадку невизначеності статусу відповідача [PERSON] . З заявами про скасування рішення про визнання особи безвісно відсутньою, або з заявою про оголошення особи померлою [PERSON] не зверталася. Права [PERSON] в судовому засіданні жодна особа не була повноважна представляти. 03.09.2015 року заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю була залишена без розгляду на підставі заяви самої [PERSON] . Звернення [PERSON] 31.01.2019 року з заявою про оголошення особи померлою після призначення розглядаємої позовної заяви до розгляду по суті було розпорядженням процесуальними правами на власний розсуд. Заява була залишена без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право. Представник відповідачки вважає, що оскільки позивачем не було вчинено дії направлені на реалізацію можливості розгляду позовних вимог без порушень права відповідача [PERSON] , розгляд позову необхідно проводити з урахуванням цих обставин, та відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] , який в залучений до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору зазначив, що він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батьків йому залишилась квартира [ADDRESS] . Він з другом дитинства [PERSON] вирішили продати квартиру і придбати будинок. Квартиру продали за 23 тисячі доларів США, а будинок разом з земельною ділянкою обійшовся в 6 тисяч 500 доларів США. В лютому 2011 року будинок зареєстрували на нього на [PERSON] . Оскільки він зловживав спиртними напоями, тому вирішили будинок переписати на [PERSON] , а землю залишити на ньому. Після того як вилікувався б, то оформили б будинок знову на нього. Тому в подальшому уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, однак гроші не отримував. В будинку вони кожен сам собі спроектували кімнати. Гроші на ремонт залишились з продажу квартири. [PERSON] був казначеєм, а він займався ремонтом будинку. В будинку проживає з часу придбання. Хотіли займатись сільським господарством. [PERSON] приїжджав до будинку майже кожного дня. Потім [PERSON] зник. Останній раз він бачив [PERSON] 30 листопада 2013 року. Через тиждень приїхала [PERSON] з якимось дідусем і почали шукати гроші. [PERSON] йому погрожувала тим, що проживати він там більше не буде. Був вимушений змінити замки, оскільки коли їздив до хворої бабусі, а ключі залишав сусіду, то у нього зник холодильник, який купив в будинок для спільного користування [PERSON] і який [PERSON] вивезла з будинку. До зникнення [PERSON] , [PERSON] ніколи до будинку не приїжджала. Донька [PERSON] [PERSON] . також до будинку до зникнення [PERSON] ніколи не приїжджала. Депозити [PERSON] це залишок коштів з продажу квартири. На весну вони планували завести худобу. [PERSON] казав йому, що автомобіль він придбав за власні гроші. Вважає позов [PERSON] надуманим. [PERSON] ніхто не оголошував померлим, щоб ділити його майно. В позовних вимогах просив відмовити. В судовому засіданні судом були допитані свідки, що заявлені позивачкою та відповідачкою, досліджено письмові докази. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона є сусідкою [PERSON] , яку знає з дитинства. Коли померла мати, то [PERSON] стала проживати з нею по сусідству на одній площадці. [PERSON] представився їй як новий сусід. Бачила у вікно його автомобіль. Весь час [PERSON] та [PERSON] були разом. Бачила, що вони робили ремонт. Коли вони щось святкували, то заходили брали у неї стіл та стільці. [PERSON] бачила через день, через два. У [PERSON] були ключі від квартири. Бачила як вони заносили речі, двері міняли. Останній раз бачила [PERSON] за 2-3 дні до зникнення. Коли ходила о шостій ранку, то бачила як [PERSON] йшов за автомобілем, виносив сміття. Разом вони проживають 12-13 років. Чи був у них спільний бюджет не знає. Обставин купівлі дверей та меблів також не знає. Про факт придбання житлового будинку та про депозитні вклади нічого не знає. За які гроші робили ремонт не знає. Які були у них взаємні права та обов`язки не знає. Чи працював [PERSON] не знає. [PERSON] ніколи не бачила. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що проживає з [PERSON] в одному під`їзді. Вона живе на шостому поверсі, а [PERSON] на п`ятому. Коли тітка і дядько померли, то спочатку у помешканні з`явилась [PERSON] , потім [PERSON] . Бачила як [PERSON] робив ремонт, але за чиї кошти не знає. З якого часу проживає [PERSON] не пам`ятає, але точно з 2006 року. Коли у неї в 2006 році помер чоловік, то [PERSON] допомагав їй. Жили добре. [PERSON] приїжджав на автомобілі. Вона приходила до них коли помер її чоловік. Кожен день [PERSON] приїжджав з роботи, привозив продукти, купляли меблі, вона заходила дивилась. Знає, що купили автомобіль, їздили відпочивати, але коли не знає. Чи реєстрували шлюб не знає. У [PERSON] був автомобіль синього кольору, але за які гроші він придбаний не знає. За весь час була у квартирі один-два рази. Де працював [PERSON] не знає. Декілька разів за увесь час зустрічала в магазині їх разом. Бачила їх разом ввечері. Інколи вони приїжджали разом з роботи. Вважає, що вони близько 10 років проживали разом. За які гроші придбавались меблі не знає. Чи мають вони житловий будинок і банківські вклади не знає. Думає, що у них був спільний бюджет, оскільки вони разом носили сумки. Вважає, що вони є чоловіком та дружиною, тому що завжди разом. Очевидцем святкування спільних свят вона не була. Чи брав [PERSON] гроші в борг у [PERSON] чи її родичів вона не знає. Чи приходили родичі [PERSON] не знає. [PERSON] не знає. Про зникнення [PERSON] дізналась від [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] є її матір`ю. [PERSON] проживав з [PERSON] з 2002-2003 р.р. і до часу зникнення. Вони разом здійснювали покупки, їздили відпочивати, дарували один одному подарунки. [PERSON] увесь час був вдома. Допомагав їй вчитись керувати автомобілем. В 2003 році вона поступила в училище в м. Мелітополь, де навчалась 4 роки, але кожні вихідні приїздила додому. Потім вступила до інституту в м. Київ на заочне відділення, працювала там, періодично приїжджала до матері, приблизно один раз в 3 місяці. Матір телефонувала кожен день, [PERSON] телефонував приблизно один раз на три дні. Завжди чула [PERSON] в трубці. Коли була за кордоном, то [PERSON] телефонував зі «скайпу». Вчилась з 2004 по 2013 р.р. В 2009-2010 р.р. виїжджала за кордон і пробула там до 2013 року. До виїзду на навчання в м. Мелітополь прожили разом приблизно пів року втрьох. [PERSON] та [PERSON] купили автомобіль, будинок, матері автомобіль. Обоє працювали, мали сімейний бюджет. У [PERSON] були ключі від домофону та квартири. Втрьох їздили відпочивати. З друзями чи рідними [PERSON] не спілкувались. Приблизно в 2005 році придбали автомобіль Фольцваген Пассат кольору «мокрий асфальт». Подробиць купівлі автомобіля не знає, за чиї кошти придбано автомобіль не знає, припускає, що гроші на автомобіль могли бути у матері. До автомобіля [PERSON] був інший автомобіль, ймовірно білого кольору, який не пам`ятає. Автомобіль продали, що зробили з грошима не знає. Знає, що [PERSON] придбав будинок, будинок бачила вже відремонтованим. Про купівлю будинку розповів [PERSON] . Конкретних обставин не знає. Звідки гроші не знає. Гроші бабуся або матір [PERSON] не позичали. В будинку в Мар`ївці проживав [PERSON] . Про купівлю дверей нічого не знає. Останній раз робили ремонт у 2003 році. Де [PERSON] працював не знає. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що [PERSON] є його двоюрідною сестрою. З [PERSON] познайомились в 2003 році на дні народження [PERSON] . Вона сказала, що вони зустрічаються. Приблизно через місяць вони стали разом проживати. В 2005 році вони приїжджали до нього. Зустрічались 4-5 разів на рік, іноді телефонували один одному. В 2013 році [PERSON] зателефонував йому, оскільки мав намір придбати будинок, а у нього тесть та теща проживають в с. Мар`ївка. Проживали [PERSON] та [PERSON] у цивільному шлюбі. Вона називала його цивільним чоловіком. [PERSON] займався індивідуальною трудовою діяльністю. [PERSON] казала, що бабуся передала спадок з [PERSON] . Останній раз бачив [PERSON] на пляжі на р. Дніпро на своє 45-річчя в 2013 році. За які кошти придбали будинок не знає, про депозити нічого не знає, за які кошти придбавалось авто не знає. Купували за кошти [PERSON] меблі для кухні, про це йому сказала [PERSON] . Про купівлю дверей нічого не знає. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] її сусідка. [PERSON] та [PERSON] проживали разом приблизно з 2003 р. вдвох. Якийсь час з ними проживала донька [PERSON] . У них був спільний тамбур, а квартири навпроти. З [PERSON] її познайомила [PERSON] у 2003 році. Вони жили як сім`я. В 2013 році вона була залучена у якості понятої при вилученні особистих речей [PERSON] по кримінальній справі. Вона просто розписалась за вилучені речі. В гостях у них була приблизно 3 рази до зникнення [PERSON] . Бачила їх разом та чула через стіну. Бачила як вони їздили відпочивати на море. Бачила і чула як до них приходили гості. Відносини у неї з ними як з сусідами. Чай та каву пити до них не ходила. Чи перебували вони у шлюбі не знає. Про купівлю майна нічого не знає. Бачила їх разом в магазині, одного разу бачила як вони приїхали з дачі. Бачила автомобіль сірого кольору, начебто Форд. На автомобілі їздив [PERSON] . Його бачила приблизно один раз на тиждень. З ним не спілкувалась. Про житловий будинок нічого не знає. Зі слів [PERSON] знає, що у них є дача. [PERSON] казала про це приблизно за 2 роки до зникнення. Чи був у них спільний бюджет не знає. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] є двоюрідною сестрою її чоловіка. [PERSON] знає з 1998 року. [PERSON] познайомилась з [PERSON] приблизно у 2003-2004 р.р. Проживали [PERSON] і [PERSON] разом з 2004 року точно, оскільки вони приїжджали до них. Про сумісне проживання казали як [PERSON] , так і [PERSON] . Разом з ними проживала донька [PERSON] поки навчалась в школі. До цього [PERSON] казала їй, що познайомилась з хлопцем. Наскільки вона знає, то вони купили автомобіль, будинок в [PERSON] , робили ремонт. Коли робили ремонт, то купляли меблі для кухні, але за чиї кошти не знає. Вони дружили сім`ями. [PERSON] працювала в магазині «Відродження», потім в магазині «Ашан». Ігор працював на себе. Офіційно він не працював начебто, чим займався не знає. Ніколи про це у [PERSON] не питала. У [PERSON] про місце роботи [PERSON] також не питала. Іноді зустрічались в Мар`ївці в будинку друзів. Зустрічались 4-5 разів на рік. Через паркан бачила, що в будинку [PERSON] та [PERSON] в [PERSON] йде ремонт. Три-чотири роки тому бачила поміняний дах на будинку. На дні народження [PERSON] не ходила, коли в нього день народження не знає. В будинку [PERSON] в [PERSON] ніколи не була, біля будинку бачила [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] ніколи не бачила. За чиї кошти придбано автомобіль не знає, якого кольору не пам`ятає. За чиї кошти придбано будинок в Мар`ївці не знає. Активно спілкувались у 2012-2013 р.р. [PERSON] був на усіх святах. Вважає, що у [PERSON] та [PERSON] був спільний бюджет, оскільки вони проживали разом. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] є її колишнім чоловіком. Останній час, приблизно за пів року до розлучення, а можливо більше, вони разом не проживали. [PERSON] він придбав у шлюбі. В 2005 році розлучились у суді за її позовом. Про те, що чоловік проживав з іншою жінкою знала. Приблизно раз на 2 тижні або місяць [PERSON] приїжджав до доньки. Казав, що у нього є будинок. На питання чи купив він будинок, він відповідав: «Можна сказати й так». На питання чи живе він там, він відповів: « [PERSON] живе людина». У нього був автомобіль. На момент розлучення він просив не заявляти про поділ автомобіля. Через суд стягнули аліменти. [PERSON] аліменти сплачував сам. На автомобіль він кошти збирав. Говорив, що оплатить навчання доньки в коледжі ЗНУ. [PERSON] говорив, що одружуватись не збирається. Говорив, що проживає з жінкою на ім`я [PERSON] . Пізніше говорив, що [PERSON] поїхала за кордон і тепер він один. Чи працював [PERSON] не знає. Говорив, що займається металобрухтом, однак як саме не уточнював. Не знає хто та що купував. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] ,третьої особи [PERSON] , їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. По-перше, згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з ч. 1 ст.\~21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Частина 2 ст. 21 СК України визначила, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст.\~36\~цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] з 09.12.1995 р. перебував у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя 09.12.1995 р. Згідно листа Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції № 02/02-04-01-09.1 від 13.01.2016 р. 05.04.2005 р. проведена державна реєстрація розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис про розірвання шлюбу № 142. Судом встановлено, що [PERSON] з 03.04.1987 р. перебувала у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 03.04.1987 р. завідувачем відділу запису актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя. Зазначений шлюб розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 18.09.2003 р. зроблено запис № 138. Дана обставина підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 03.06.20014 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції Запорізької області. У спірний період діяла ст. 74 СК України в різних редакціях. Первинно,\~за приписами\~ст.\~74\~СК України , тобто у редакції, що була чинною станом на 05.04.2005 р., якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. 22.12.2006 р. було прийнято Закон України «Про внесення змін до Сімейного та Цивільного кодексів України», який набрав чинності 16.01.2007 р. Відповідно до ст.\~74\~СК України у цій редакції, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Положення ст.\~74\~СК України дають підстави дійти висновку, що вони поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. При застосуванні ст.\~74\~СК України необхідно виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року (справа № 6-97цс11). У п. 20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст.ст. 3, 74 СК України). Згідно зі ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами вважаються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст.81 ЦПК України.) Згідно із ч.ч. 1, 6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ч. 2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Водночас, згідно із ч. 1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. За змістом положень ст.29 ЦК України та ст.ст.2,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, однак проведенням реєстрації свого місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання. З відповіді адресно-довідкового сектору Державної міграційної служби України вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 1991 року. На це вказує й копія паспорта [PERSON] , наявна в матеріалах цивільної справи (т. 1 а.с. 15). Згідно паспорта [PERSON] вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 2000 року (т. 1 а.с. 11, 12). Позивач [PERSON] не була позбавлена надати довідку або будь-який інший документ з житлово-експлуатаційної чи іншої організації, уповноваженої підтверджувати факт проживання певної особи в певному місці, однак жодної такої довідки, з якої б вбачалось, що постійним місцем проживання [PERSON] була квартира [ADDRESS] суду не надано. Згідно довідки виконавчого комітету Мар`ївської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 01-47/462 від 26.02.2016 р. у будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (т. 2 а.с. 38), який у даному судовому провадженні має статус третьої особи без самостійних вимог на предмет спору. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.02.2011 р. (т. 2 а.с. 55-56) [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 2322185701:05:002:0002. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 01.02.2011 р. (т. 2 а.с. 57-58) [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . В подальшому, 18.01.2013 р. [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі продажу житлового будинку [ADDRESS] . При цьому у п. 1.3 зазначеного договору сторони дійшли згоди, що земельна ділянка, на які розташований житловий будинок буде відчужена продавцем після отримання всіх необхідних документів. При цьому, згідно п. 2.1 даного договору ціна житлового будинку складає 16000,00 грн. (т. 1 а.с. 135-136). Як зазначив допитаний у судовому засіданні [PERSON] він зловживав спиртними напоями, тому вони з [PERSON] вирішили будинок записати на [PERSON] , а землю на нього. Після того як він вилікувався б, то оформили б будинок зворотньо на нього. Тому в подальшому уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, однак гроші не отримував. В будинку вони кожен сам собі зробили кімнати. В будинку проживає з часу придбання. До зникнення [PERSON] . [PERSON] ніколи до будинку не приїжджала. В свою чергу в судовому засідання позивач [PERSON] зазначала, що на будинок [PERSON] позичив 3 тисячі доларів у її матері [PERSON] , де взяв інші кошти не знає. Зважаючи на те, що [PERSON] участі у розгляді справи не брав з об`єктивний причин, оскільки згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2015 р. (т. 1 а.с. 218) на теперішній час значиться безвісно відсутнім, суд зауважує, що у світлі ст.81 ЦПК України, позивачем [PERSON] не надано жодного доказу того, що вона приймала участь у купівлі даного житлового будинку, а гроші, які витрачені відповідачем [PERSON] є спільними сумісними, оскільки сама позивачка не знає звідки у відповідача гроші, які він витратив на придбання будинку. Крім того, суд враховує, що [PERSON] не приймала жодної участі у ремонті даного житлового будинку, жодного дня там не проживала. Підстав у суду вважати, що даний житловий будинок взагалі був придбаний [PERSON] для сумісного проживання там з [PERSON] у суду немає, зокрема з урахуванням свідчень [PERSON] , в достовірності яких немає підстав сумніватись, який зазначив, що постійно проживає в цьому житловому будинку з часу придбання у [PERSON] , у тому числі й після його продажу [PERSON] , жодного разу до зникнення останнього, [PERSON] у даному житловому будинку не була, жодної участі в його капітальному ремонті чи оздоблювальних роботах не приймала. Пояснити підстави для проживання [PERSON] в даному житловому будинку [PERSON] не змогла через необізнаність в цих питаннях. Це вказує на те, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] були інші відносини, ніж ті, що формалізовані в договорах щодо даного житлового будинку. На це вказує й те, що [PERSON] придбав житловий будинок за 53000,00 грн. та земельну ділянку за 23000,00 грн., а продав житловий будинок [PERSON] за 16000,00 грн. При цьому земельна ділянка з часу укладання договору купівлі-продажу житлового будинку, так і не була відчужена протягом майже року до зникнення [PERSON] Повна необізнаність у цих питання позивачки [PERSON] та те, що позивач не надала доказів спільного зібрання коштів чи спільної участі у купівлі житлового будинку на переконання суду вказують на те, що даний житловий будинок придбавався не за спільні кошти та не в спільних інтересах [PERSON] та [PERSON] та остання не має до нього жодного відношення. Особливої уваги заслуговує те, що [PERSON] , яка посилається на факт проживання з відповідачем [PERSON] однією сім`єю протягом 11 років, не є обізнаною щодо того, від якої діяльності мав дохід [PERSON] , чи мав взагалі, та чи працював він взагалі протягом усіх цих років. Крім того, як видно з накладної № 138 від 05.05.2005 р. [PERSON] придбав кухонний гарнітур з натуральними фасадами у [PERSON] за 2100,00 грн. (т. 1 а.с. 114). На накладній міститься напис про доставку за адресою: [ADDRESS] . За твердженням\~позивачки меблі\~для кухні\~вони купували\~за її\~кошти.\~Дані меблі\~знаходяться в\~її квартирі\~та вона\~ними користується.\~Разом з\~тим,\~суд констатує,\~що позивачем\~не надано\~належних та\~допустимих доказів\~спільного зібрання\~коштів на\~дані меблі,\~спільної участь\~в їх\~купівлі,\~оскільки самі\~лише пояснення\~у розумінні\~ ст.77\~ЦПК України доказами вважати не можна. Також суд враховує, що дані меблі знаходяться у позивачки, відповідач питання про їх поділ не ставить, тож підстав вважати, що за даних умов порушуються права позивача підстав немає. Наразі у суду немає підстав вважати дане майно спільною сумісною власністю. Крім того, згідно рахунку-фактури № КМ0601-011 від 01.06.2012 р. та № КМ0601-010 від 01.06.2012 р. [PERSON] придбав певний перелік товарів на суми 1167,05 грн. та 866,15 грн. відповідно. На даний рахунках міститься відмітка про оплату 100% 01.06.2012 р. За твердженням позивача дані товари, які у позові іменуються як двоє квартирних дверей у зборі, придбані за кошти [PERSON] . Крім того, згідно листа № 10/13-1269 від 04.07.2015 р. за даними комп`ютерної системи УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області спірний автомобіль значиться за [PERSON] і придбаний на підставі біржової угоди 1723 від 24.06.2005 р. За твердженням позивачки вона дала половину грошей на автомобіль. Крім того, згідно відповіді ПАТ «А-Банк» № 20.1.0.0.0/7-20160504/269 від 10.05.2016 р.: банківський вклад (депозит) [PERSON] на рахунку № [NUMBER] в ПАТ «А-Банк» станом на 10.05.2016 р. складає 67030,24 грн.; банківський вклад (депозит) [PERSON] .В. на рахунку № [NUMBER] в ПАТ «А-Банк» станом на 10.05.2016 р. складає 72444,08 грн.; банківський вклад (депозит) [PERSON] .В. на рахунку № [NUMBER] в ПАТ «А-Банк» станом на 10.05.2016 р. складає 44970,95 грн. Згідно пояснень позивачки [PERSON] вони з [PERSON] гроші у сумі 58484,18 грн. поклали до банку. Шість тисяч доларів [PERSON] їй не повернув. Про банківський вклад 62005,93 грн. (станом на 10.05.2016 р. 72444,08 грн.) - не знає звідки у [PERSON] гроші. Банківський вклад у сумі 38722,83 грн. [PERSON] відклав на навчання доньки (станом на 10.05.2016 р. 44970,95 грн.). Щодо даного майна та грошових коштів суд також виходить з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів спільного зібрання коштів на дане майно, спільної участь в їх купівлі, спільної участі у внесенні коштів в банківську установу. Бездоказові твердження позивача [PERSON] , що їх спільні кошти знаходяться на банківському рахунку [PERSON] .. Матеріали справи не містять ані доказів наявності такого автомобіля у [PERSON] (який був нею проданий) в певний період часу, ані доказів його продажу за певну суму. Зазначені обставини підтверджуються також і показаннями свідків. Так, свідок [PERSON] у судовому засідання зазначила, що не знає чи був у них спільний бюджет. Обставин купівлі дверей та меблів також не знає. Про факт придбання житлового будинку та про депозитні вклади нічого не знає. За які гроші робили ремонт не знає. Які були у них взаємні права та обов`язки не знає. При цьому, свідок підтвердила, що дійсно бачила часто [PERSON] за адресою, де проживала [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що за весь час була у квартирі один-два рази, хоча одночасно зазначає про те, що приходила подивитись, які меблі вони купили. Не можна прийняти до уваги припущення даного свідка, що [PERSON] залишався на ніч, оскільки вона чула розмови в квартирі. За які гроші придбавались меблі не знає. Чи мають вони житловий будинок і банківські вклади не знає. Припущення даного свідка, що у них був спільний бюджет, оскільки вони разом носили сумки, взяти суд до уваги не може. Очевидцем святкування спільних свят вона не була. Згідно показань свідка [PERSON] , яка є донькою позивачки, в 2003 році вона поступила в училище в м. Мелітополь, де навчалась 4 роки, і лише кожні вихідні приїздила додому. Потім вступила до інституту в м. Київ на заочне відділення, працювала там, періодично приїжджала до матері, приблизно один раз в 3 місяці. В 2009-2010 р.р. виїжджала за кордон і пробула там до 2013 року. До виїзду на навчання в м. Мелітополь прожили разом приблизно пів року втрьох. Подробиць купівлі автомобіля не знає, за чиї кошти придбано автомобіль не знає. Припущення, що гроші на авто могли бути у матері суд до уваги не бере. Про купівлю будинку розповів [PERSON] . При цьому суд враховує, що її матір [PERSON] ніколи та нічого про спірний житловий будинок не розповідала. Конкретних обставин купівлі свідок не знає. Звідки гроші не знає. Про купівлю дверей нічого не знає. Де працював [PERSON] свідок [PERSON] не знає. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що [PERSON] є його двоюрідною сестрою. В 2013 році [PERSON] зателефонував йому, оскільки мав намір придбати будинок, а у нього тесть та теща проживають в с. Мар`ївка. Погодитись із такими показаннями не можна, оскільки з показань свідка [PERSON] , оціненими у сукупності з доказами купівлі холодильнику у житловий будинок [ADDRESS] , видно, що [PERSON] користувався цим житловим будинком ще у 2012 році. Також свідок [PERSON] зазначив, що не знає за які кошти вони придбали будинок, про депозити також йому нічого не відомо, за які кошти купувати автомобіль теж не знає. Прийняти до уваги показання даного свідка щодо того, що меблі для кухні купували за кошти [PERSON] суд не може, оскільки як зазначив свідок про це йому сказала сама [PERSON] . Про купівлю дверей даний свідок також нічого не знає. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що про купівлю майна нічого не знає. Про житловий будинок нічого не знає. Зі слів [PERSON] знає, що у них є дача. [PERSON] казала про це приблизно за 2 роки до зникнення. При цьому суд зауважує, що [PERSON] набув житловий будинок у власність менш ніж за рік до зникнення, тож прийняти дані покази до уваги суд не може. Чи був у них спільний бюджет свідок не знає. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що наскільки вона знає, то вони купили автомобіль, будинок в [PERSON] , робили ремонт. Коли робили ремонт, то купляли меблі для кухні, але за чиї кошти не знає. Через паркан бачила, що в будинку [PERSON] та [PERSON] в [PERSON] йде ремонт. 3-4 роки тому бачила поміняний дах на будинку. Коли у її чоловіка був день народження, то вони приїхали і сказали, що придбали автомобіль. За чиї кошти придбано автомобіль не знає, якого кольору не пам`ятає. За чиї кошти придбано будинок в Мар`ївці не знає. Вважає, що у [PERSON] та [PERSON] був спільний бюджет, оскільки на її думку вони проживали разом. Суд припущення даного свідка щодо наявності спільного бюджету до уваги не бере. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] є її колишнім чоловіком. На час перебування у шлюбі з нею у [PERSON] був автомобіль [PERSON] В 2005 році розлучились у суді за її позовом. Приблизно раз на 2 тижні або місяць [PERSON] приїжджав до доньки. Казав, що у нього є будинок. На питання чи купив він будинок, він відповідав: «Можна сказати й так». На питання чи живе він там, він відповів: « [PERSON] живе людина». На момент розлучення він просив не заявляти про поділ автомобіля. На автомобіль він кошти збирав. [PERSON] говорив, що одружуватись не збирається. Говорив, що проживає з [PERSON] . Пізніше говорив, що [PERSON] поїхала за кордон і тепер він один. Чи працював [PERSON] не знає. Говорив, що займається металобрухтом, однак як саме не уточнював. Не знає хто та що купував. Оцінюючи у сукупності покази свідків, суд виходить з того, що жоден зі свідків не обізнаний за чиї кошти придбавалось майно, яке просить поділити позивач, та який особистий внесок зроблений саме [PERSON] у придбання даного майна та внесення банківських вкладів на ім`я [PERSON] . При цьому припущення свідків щодо спільного придбання майна суд прийняти до уваги не може. Також суд враховує, що жоден зі свідків не підтвердив у своїй сукупності і факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , наявність у них взаємних прав та обов`язків, наявність спільного бюджету, побуту. Покази свідків ґрунтуються на їх особистому враженні щодо відносин [PERSON] та [PERSON] . Між тим, свідкам не відомі конкретні факти з життя цих осіб, їх висновки в своїй більшості ґрунтуються чи на епізодичному враженні від відвідування квартири за адресою [ADDRESS] , чи на враженні під час епізодичного спільного досугу з ними. Як на підставу заявлених вимог [PERSON] посилається на рахунки за послуги кабельного телебачення за червень 2011 року (т. 1 а.с. 48, 101) та липень 2011 року (т. 1 а.с. 134), які виставлені на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Водночас позивач не надає ані договору, на підставі якого було видані дані рахунки і з якого можна було б встановити дату його укладання, ані доказів оплати даних чи інших рахунків [PERSON] . Також варто зауважити, що сам лише факт виставлення рахунків [PERSON] за вказаною адресою, окремо не можна вважати доказом проживання позивача і відповідача [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р., а тим більше доказом того, що означене у позові майно є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] . Дійсно, наявність таких рахунків свідчить про те, що між [PERSON] та ТОВ «Кабельна інформаційна телевізійна система» у червні та липні 2011 року були договірні відносини щодо надання послуг кабельного телебачення. Між тим, дані рахунки могли бути виставлені у час, коли [PERSON] за вказаною у рахунках адресою не проживав, а встановити час виникнення договірних відносин з приводу надання послуг кабельного телебачення суд позбавлений можливості у зв`язку з відсутністю відповідного договору. При цьому суд відзначає, що надані суду рахунки містять посилання на договір 806015584, у той час коли долучений до матеріалів справи протокол замовлення послуг та обладнання (т. 1 а.с. 59) має номер 2267В. Щодо фотографії зі свят та спільного відпочинку з [PERSON] , які надані [PERSON] , суд виходить з наступного: дані фотографії не містять жодних посилань на дату фотографування, тобто суд позбавлений можливості встановити дійсний час кожного фотознімка. Суд констатує, що наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні фотокартки не є безумовними доказами проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства або наявності спільного бюджету, побуту у [PERSON] з [PERSON] у спірний період, оскільки жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на дати подій, які зафіксовані цими знімками, суду не надано, а саме по собі знаходження позивача та відповідача у певній обстановці не презюмує їх проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства або наявності спільного бюджету, побуту. Щодо святкових листівок (т. 1 а.с. 117-132) суд зауважує, що вони також не є належними доказами проживання позивача і відповідача [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р., а також доказом того, що означене у позові майно є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] , а свідчать лише про факти поздоровлення одними особами інших зі святами. Також, як на підставу заявлених вимог [PERSON] посилається на наступні доказі: замовлення-наряд на поточний ремонт автомобіля «Volksvagen Golf» від 27.07.2011 р. № [NUMBER] та розрахунково-касовий чек від 27.07.2011 р. до даного замовлення-наряду (т. 1 а.с. 42); замовлення-наряд на поточний ремонт того ж автомобіля від 02.07.2012 р. та розрахунково-касовий чек від 02.07.2012 р. до даного замовлення-наряду (т. 1 а.с. 49); замовлення-наряд на поточний ремонт того ж автомобіля № [NUMBER] та розрахунково-касовий чек від 20.10.2011 р. до даного замовлення-наряду (т. 1 а.с. 64); замовлення-наряд на поточний ремонт того ж автомобіля № [NUMBER] та два розрахунково-касових чеки до даного замовлення-наряду (т. 1 а.с. 65); замовлення-наряд на поточний ремонт того ж автомобіля № [NUMBER] та розрахунково-касовий чек від 26.03.2012 р. до даного замовлення-наряду (т. 1 а.с. 66). Разом з тим, в замовленнях-нарядах № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] зазначена наступна адреса [PERSON] : [ADDRESS] , тобто відмінна від адреси проживання позивачки, а платником значиться [PERSON] . В жодному з зазначених замовлень-нарядів чи розрахунково-касових чеках [PERSON] не значиться. Сам лише факт лише знаходження зазначених документів у [PERSON] не є свідченням того, що автомобіль «Volksvagen Golf» придбавався за спільні кошти неї та [PERSON] , чи спільного проживання протягом означеного у позові періоду. Крім того, суд враховує, що згідно показів свідків та пояснень самої позивачки у відповідача [PERSON] і до придбання спірного автомобіля «Volksvagen Golf» був автомобіль, який він продав, щоб придбати новий. Позивачка посилається на те, що вона здійснювала оплату вартості спожитої електричної енергії у житловому будинку [ADDRESS] . Щодо квитанцій про сплату вартості спожитої електричної енергії (т. 1 а.с. 50-54), суд виходить з наступного. Платником у зазначених квитанціях значиться [PERSON] , а датовані вони 2014 та 2015 р.р., тобто періодом, який не є спірним. Жодної квитанції на оплату комунальних послуг у будинку [ADDRESS] , датованої періодом, стосовно якої заявлені вимоги, позивачка не надала. Сам лише факт залучення [PERSON] потерпілою у кримінальному провадженні № 12013080070002872 за фактом безвісного зникнення [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, також не є доказом проживання позивача і відповідача [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р., а також доказом того, що означене у позові майно є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] . Встановлення зазначених фактів не належить до компетенції органів досудового розслідування, а мотиви прийняття такого рішення органом досудового розслідування щодо залучення [PERSON] у якості потерпілої суду взагалі не відомі, оскільки жодного обґрунтування постанова про визнання потерпілим від 23.04.2014 р. (т. 2 а.с. 13) не містить, а міститься лише констатація того, що [PERSON] є цивільною дружиною [PERSON] , а тому вона є його близьким родичем. Суд не приймає як належний та допустимий доказ того, що позивач і відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р., та того, що означене у позові майно є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] довідку № 01/03 від 01.03.2016 р., якою фізична особа-підприємець [PERSON] повідомляє, що [PERSON] , [INFO] , мешкав за адресою : [ADDRESS] , дійсно користувався послугами автостоянки «Водолій», розташованої за адресою: [ADDRESS] , за договором зберігав на місці № 173 автомобіль VOLKSVAGEN GOLF, державний номер [NUMBER] в період з 24.06.2005 по 30.11.2013 р.р. При цьому суд виходить з того, що дана довідка не підтверджена первинними документами, а саме договором на який міститься посилання у даній довідці. Дана довідка містить інформацію про місце проживання [PERSON] , тобто інформацію, надання якої взагалі не є компетенцією ФОП [PERSON] . Крім того, жодних доказів того, що ФОП [PERSON] дійсно надає будь-кому послуги зі зберігання автомобілів на автостоянці взагалі не надано. Суд не приймає як належні та допустимі докази того, що позивач і відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р., та того, що означене у позові майно є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] медичні документи [PERSON] , які надані позивачкою, оскільки їх лише наявність не свідчить про факт спільного проживання протягом періоду з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р., датовані вони короткими проміжками часу. Так, матеріали справи містять медичні документи за період з 15.04.2013 по 29.05.2013 р. т. 1 а.с. 44, 45, 103, 104, 105, 106, 107, 109, 110, 112, 113 та один документ за 28.11.2013 р. т. 1 а.с. 116. Крім того, матеріали справи містять документи за період з 20.11.2009 по 23.11.2009 р.р. т. 1. а.с. 43, 108, 111. Жодним чином ці документи не вказують і не можуть вказувати на те, що майно означене у позові є спільною сумісною власністю та підлягає поділу. Також не є належним доказом у даній справі рахунок-фактура від 26.11.2012 р. (т. 1 а.с. 55), оскільки даний документ не містить жодної інформації щодо платника покупця товару. Резюмуючи вищевикладене, суд зауважує, що позивач мала б надати суду належні та допустимі докази спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу та спільної участі у придбанні майна та зібранні коштів, які вона просить поділити. Однак таких доказів матеріали справи не містять. У системному зв`язку необізнаність [PERSON] про джерела доходів [PERSON] протягом 11 років, посилання позивача на те, що [PERSON] особисто позичав кошти у її матері, а не вони обоє в інтересах сім`ї, як особи, які за твердженням позивача мали сталі подружні стосунки, все це вказує на те, що відносини між [PERSON] та [PERSON] не можна вважати сталими та такими, що у повній мірі є типовими для подружніх сімейних відносин. Також суд враховує, що визначаючи період проживання у позові, позивачка [PERSON] ставить його в залежність виключно від часу набуття [PERSON] майна та грошових коштів, а не дійсних правовідносин. На необізнаність позивача в питаннях особистого життя відповідача [PERSON] вказує й те, що позивачка лише під час розгляду справи уточнила позов в частині початку строку спільного проживання, достеменно не знаючи до отримання відповідних доказів, коли саме [PERSON] розірвав попередній шлюб. Відсутність належних та допустимих доказів спільної участі [PERSON] та [PERSON] у придбанні майна, яке позивач просить поділити, придбання його саме в інтересах їх обох, а не кожного окремо, відсутність належних та допустимих доказів постійного спільного проживання з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р., наявності прав та обов`язків подружжя, спільного бюджету, побуту, а не тільки святкувань та відпочинку, позбавляє суд можливості зробити категоричний висновок щодо проживання [PERSON] саме однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з [PERSON] протягом періоду з 05.04.2005 р. по 30.11.2013 р. Суд приходить до остаточного висновку, що позивачка не довела, що з 05.04.2005 року по 30.11.2013 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] та за спільні кошти в цей час придбавали майно, хоча це є її процесуальним обов`язком (ст.ст. 12,\~81\~ЦПК України). Отже, позивачка не довела, що ними була створена сім`я і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а ухвалювати рішення на припущеннях заборонено ст.81 ЦПК України. Крім того,\~суд виходить\~також з\~того,\~що зміст\~ст.293\~ЦПК України та правова природа окремого провадження вказують на те, що встановлення юридичного факту можливе і потрібне тоді, коли від встановлення факту, який має юридичне значення, залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав особи. За ст.16 ЦК України та ст.294 ЦПК України встановлення факту не є самостійним способом захисту цивільних прав у позовному провадженні, а є підставою для виникнення цивільного права, у справі, що розглядається право власності на майно, тобто має на меті підтвердження матеріального права. Оскільки відсутні підстави для визнання майна спільним сумісним, його поділу, то позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підлягають відхиленню за будь-яких умов, оскільки необхідності у встановленні такого факту повністю чи частково наразі немає. Щодо відповідача [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб визначений законом або договором. У випадку, коли закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги, такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При цьому відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та має право користуватися правничою допомогою. Положення ст.12 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом ЗАГС м. Запоріжжя 20.09.1983 р. (т. 1 а.с. 13). Визначаючи [PERSON] відповідачем за позовом, позивач ані у позові, ані під час судового розгляду не змогла пояснити які саме її права порушені відповідачкою [PERSON] . Крім того, позов не містить жодних вимог до даного відповідача. За таких обставин [PERSON] взагалі не можна вважати належним відповідачем у справі. Визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою жодним чином як не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. До того ж, завідоме залучення, як сторони відповідача у справі фактично відсутньої фізичної особи щодо якої є не скасоване судове рішення про визнання її безвісно відсутньою, всупереч вимогам закону унеможливлює здійснення такою особою її процесуальних прав і виконання нею її процесуальних обов`язків, передбачених ЦПК. З огляду на положення п.1.ст.6 Європейської Конвенції з Прав Людини ч.1 та 3 ст.213 ЦПК України (на час подання позову), ч.1,5 ст.263 ЦПК України, фізична відсутність у сторони зазначеної вище можливості принципово позбавляє суд змоги ухвалити обґрунтоване рішення, що не відповідає завданню цивільного судочинства в аспекті справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, а також суперечить принципу змагальності. За вказаних обставин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, як не обґрунтованих а ні нормами матеріального права, а ні процесуальним законодавством. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed