Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Єнакіївський металургійний завод» (далі - ПАТ «ЄМЗ») про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він працював в ПАТ «ЄМЗ» з 03 жовтня 2009 року. Під час виконання своїх трудових обов'язків 04 лютого 2012 року з ним стався нещасний випадок та його було травмовано, про що складено акт за формою Н-1 від 26 лютого 2013 року. Згідно висновку Донецької обласної МСЕК від 31 жовтня 2013 року йому встановлено 70% втрати професіональної працездатності первинно, та другу групу інвалідності. Внаслідок травмування порушено його звичайний устрій життя, він відчуває дискомфорт, не покидає відчуття власної неповноцінності, що призводить до моральних страждань, вимагає додаткових зусиль для організації життя, потребує постійного лікування. Просив суд стягнути з ПАТ «ЄМЗ» на його користь на відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень. Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 22 січня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ЄМЗ» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 21000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Додатковим рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 27 березня 2014 року з ПАТ «ЄМЗ» на користь держави стягнуто су3довий збір в розмірі 243,60 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права. Вважає, що судом при розгляді справи не враховано всієї глибини фізичних страждань позивача, погіршення його здібностей та позбавлення можливості їх реалізації. Також судом не враховано, що [PERSON] молода людина,має лише одну професію, за якою на теперішній час працювати не може за станом здоров'я. В апеляційній скарзі ПАТ «ЄМЗ» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON], посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права. Вважає, що судом при розгляді справи не враховано доказів щодо відсутності вини «ЄМЗ» в нещасному випадку з [PERSON] , який стався саме з вини позивача. В судовому засіданні апеляційного суду [PERSON], його представник адвокат [PERSON] доводи апеляційної скарги [PERSON] підтримали, просили її задовольнити, апеляційну скаргу ПАТ «ЄМЗ» -відхилити. Представник ПАТ «ЄМЗ» Гусєва О.А. в судове засідання не з'явилась,надіслала суду клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. За таких обставин апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, його представника, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ПАТ «ЄМЗ» - відхиленню з таких підстав. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи. Відповідно до вимог ст. 2 КЗпП України позивач, працюючи у відповідача мав право на здорові і безпечні умови праці. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовується працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виникненню професійних захворювань працівників. При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що позивач з 01 жовтня 2002 року перебував в трудових відносинах із відповідачем, де працював машиністом крану конвертерного відділення металургійного виробництва на гарячій ділянці робіт 4,5,6 розряду. 04 лютого 2013року з позивачем під час виконання професійних обов'язків стався нещасний випадок, про що 26.02.2013 року був складений акт №4 про нещасний випадок на виробництві ( а.с.12-15). Висновком МСЕК від 31 жовтня 2013 року позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності 70% з 23 серпня 2013 року та 2 групу інвалідності ( а.с.26). Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як убачається з матеріалів справи, позивач виконував трудові обов'язки у небезпечних умовах праці, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відшкодування моральної шкоди з відповідача та взяв до уваги втрату професійної працездатності позивача відповідно до висновку МСЕК від 31 жовтня 2013 року. Судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовані усі обставини по справі, зібрані докази, дана належна правова оцінка і суд обґрунтовано частково задовольнив позов [PERSON] Проте, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд не в повній мірі врахував обставини справи, характер та обсяг душевних страждань позивача, не зважив на його безпорадність проти значної втрати працездатності у молодому віці, не взяв до уваги тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, не врахував наявність малолітньої дитини на утриманні позивача, який втратив можливість надавати таке утримання, необхідність постійного лікування наявних тілесних ушкоджень позивача, тощо. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Апеляційний суд вважає, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом на користь позивача не є розумним та справедливим. Тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Виходячи із принципу справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. 237-1 КЗпП України, апеляційний суд вважає, що на користь [PERSON] підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди сума в розмірі 50000 гривень. Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи ПАТ «ЄМЗ» про відсутність у позивача доказів завдання йому моральної шкоди. Відповідно до діючого законодавства, втрата працездатності, встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про завдання моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Інші доводи апеляційної скарги (порушення з боку працівника вимог з охорони праці) також не мають правового значення та не впливають на правильність висновків суду.

Outcome: partial