Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача посилаючись на те, що з лютого по червень 2004року вона проживала з відповідачем однією сією без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання однією сім`єю з відповідачем вона завагітніла та [INFO] народила сина [PERSON] , про що в книзі реєстрації народжень виконавчим комітетом Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області зроблено запис за № 2 від 18.02.2005р. У зв`язку з тим, що відповідач відмовився подавати до органу РАЦС заяву про внесення даних про його батьківство, відомості про дитину було зроблено зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Добровільно відповідач відмовився виконувати свої батьківські обов`язки щодо оформлення батьківства та матеріального утримання свого сина. У 2014 році позивачка зверталася до Южненського міського суду Одеської області з позовною заявою щодо визнання батьківства та стягнення аліментів. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 17.05.2016р. її позовну заяву залишено без розгляду, що відповідно до ч. 2 ст.207 ЦПК України (у редакції 2004р.) та ч.2 ст.257 ЦПК України, не позбавило її права вдруге звернутися з зазначеними позовними вимогами до суду. До теперішнього часу батько дитини відмовляється добровільно виконувати свій батьківський обов`язок щодо матеріального утримання дитини. На доведення кровного споріднення відповідача з дитиною, позивачка надала до суду клопотання про проведення судово-біологічної (генетичної) експертизи. На підставі викладеного у позовній заяві просить суд встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ; встановити порядок виконання рішення; стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 від усіх видів його доходів (заробітку) на утримання неповнолітнього сина; стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.05.2021 року відкрито провадження у справі. В судове засіданні відповідач не з`явився, про час та дату засідання повідомлявся за адресою реєстрації. Представник позивачки адвокат Бабков В.Д. подав заяву про проведення судового розгляду справи у порядку заочного розгляду справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.11.2021 року постановлено розгляд даної справи у заочному порядку. В судове засідання з`явився представник позивачки - адвокат Бабков В.Д. що діє на підставі ордеру сер. ОД №212343 від 30.08.2021р. Відповідач та зацікавлена особа , які були належним чином сповіщені про час та місце судового розгляду справи не з`явилися, відзиву на позовну заяву, заяв про перенесення слухання справи до суду не подавали. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з лютого по червень 2004року проживали однією сією без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання однією сім`єю у них [INFO] народився син [PERSON] , про що в книзі реєстрації народжень виконавчим комітетом Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області зроблено запис за № 2 від 18.02.2005р. У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] відмовився подавати до органу РАЦС заяву про внесення даних про його батьківство, відомості про дитину було зроблено зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 17.05.2016р. позовну заяву [PERSON] щодо визнання батьківства та стягнення аліментів з [PERSON] залишено без розгляду, що відповідно до ч. 2 ст.207 ЦПК України ( у редакції 2004р.) та ч.2 ст.257 ЦПК України, не позбавило її права вдруге звернутися з зазначеними позовними вимогами до Комінтернівського районного суду Одеської області. До теперішнього часу батько дитини відмовляється добровільно виконувати свій батьківський обов`язок щодо матеріального утримання дитини. На доведення кровного споріднення відповідача з дитиною, позивачка надала до суду клопотання про проведення судово-біологічної (генетичної) експертизи. Статтями 10, 59, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка чинна для України з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 1 ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини», держави - сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948\\06 від 18 грудня 2008 року) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Гаазе проти Німеччини» (заява №11057/02 від 08 квітня 2004 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції. Враховуючи ту обставину, що відповідно до вимог ст.103 ЦПК України, при призначенні експертизи, суд має з`ясувати думку учасників справи. Таким чином, без участі у судовому засіданні відповідача, який не висловив особистої думки щодо визнання ним свого батьківства та необхідності проведення вказаної експертизи, суд не має можливості самостійно її призначити. В свою чергу, факт систематичної неявки відповідача у судові засідання, суд сприймає як спробу Відповідача уникнути процедури встановлення його батьківства через проведення зазначеної експертизи. Відповідно до вимог ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Незважаючи на ухилення відповідача від участь у проведенні судово-генетичної експертизи з використанням ДНК, матеріали справи містять достатньо доказів, що дають підстави для вирішення позовних вимог по суті. Відповідно до ч.4 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до вимог, викладених у ч.2 п.9 Постанови Пленуму ВС України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Главою 6 ЦПК України передбачено порядок розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею п.1) ч.1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р№ 3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»іправової позиції Суду у справі № 6-20цс15від 25.02.2015 р .: при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, народженої до 1 січня 2004 року (тобто до набрання чинності Сімейного кодексу) необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім'ю; справи про встановлення батьківства щодо дитини, народженої після 1 січня 2004 року, суд повинен вирішувати відповідно до норм Сімейного кодексу. Коли дитина народилася після 01.01.2004 р, суд вирішує справу на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібраних з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. При цьому, доказами у відповідності зі ст.57 Цивільного процесуального кодексу, є: пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників; показання свідків; письмові докази; речові докази, зокрема звуко- та відеозапису; висновки експертів. Згідно ч.1 ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляд справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження дитини. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Стосовно позовних вимог по стягненню аліментів суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід,частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно зі ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Стосовно строків, з яких позивач ставить питання стягнення аліментів з Відповідача, суд прийшов наступних висновків. Судом встановлено факт того, що відповідно до Ухвали Южного міського суду від 06.08.2014р., позивач [PERSON] вперше вже зверталася з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 17.05.2016р. її позовну заяву залишено без розгляду, що відповідно до ч. 2 ст.207 ЦПК України ( у редакції 2004р.) та ч.2 ст.257 ЦПК України, не позбавило її права вдруге звернутися з зазначеними позовними вимогами до суду. За зазначених обставин суд вважає за можливе стягнення аліментів з 21.07.2014р. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 214, під час ухвалення рішення, суд вирішує питання розподілення судових витрат між сторонами по справі. Відповідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, ставка судового збору становить 0.4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, тобто 840 гривень. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. В матеріалах справи містяться квитанції про сплату позивачкою судового збору у розмірі 908 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. За таких обставин суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На підставі ст. 128, 134 СК України, Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляд справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: approved