Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просить: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» на його користь суму матеріальної шкоди у розмірі 99 000,00 грн., а також судові витрати відповідно до задоволених позовних вимог. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.08.2017 року по [ADDRESS] відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля марки «Subary Tribeca», державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], та автомобіля марки «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] При цьому, згідно постанови Ірпінського міського суду Київської області від 01.09.2017 року винним у вчиненні вищенаведеної ДТП визнано водія автомобіля марки «Subary Tribeca», державний номерний знак [NUMBER], - [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого на час вчинення ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий союз» (надалі - ПрАТ «Європейський страховий союз»). У зв'язку з зазначеним, позивач, як потерпіла особа, 19.09.2017 року повідомив ПрАТ «Європейський страховий союз» про настання страхового випадку, а в подальшому надав страховику всі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону, для виплати страхового відшкодування. Однак, як зазначає позивач, відповідач, в порушення вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільного кодексу України, не виконав своїх зобов'язань щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та станом на день звернення до суду з цим позов не здійснив відповідної виплати. Між тим, посилаючись на Звіт про оцінку матеріального збитку №67/08/17 від 28.08.2017 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER], складає 121 089,88 грн., з яких 16 769,18 грн. - втрата товарної вартості, позивач вважає, що з відповідача, враховуючи ліміт його відповідальності, підлягає до стягнення 99 000,00 грн. Ухвалою судді від 22.12.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання по справі. Ухвалою від 08.08.2018 року закрито підготовче засідання за позовною заявою [PERSON] до ПрАТ «Європейський страховий союз» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, а справу призначено до судового розгляду по суті на 12.06.2018 року. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, 16.02.2018 року до суду надійшла заява представника позивача, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити в заочному порядку без участі позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістив. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 02.08.2017 року о 12 год. 40 хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки «Subaru Tribeca», державний номерний знак [NUMBER], в [ADDRESS], під час руху заднім ходом не переконалась в безпечності та скоїла зіткнення з автомобілем «Toyota», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. При цьому, відповідно до постанови Ірпінського міського суду Київської області від 01.09.2017 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП. В свою чергу, згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина [PERSON] у вчиненні ДТП, а також обставини цієї ДТП не потребують доказування під час розгляду вказаної цивільної справи. Як встановлено в судовому засіданні, в результаті вказаної ДТП автомобілю марки марки «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER],що належить позивачу на праві власності відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER], були завдані механічні пошкодження. При цьому, відповідно до Звіту №67/08/17 про оцінку вартості збитку, нанесенному власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) від 28.08.2017 року, який складений на замовлення позивача оцінювачем [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, з урахуванням допусків, в межах яких відбулась оцінка, з врахуванням ПДВ 20% та інших загально державних податків і зборів (обов'язкових платежів), складає 121 089,88 грн. В свою чергу, положеннями ч. 1 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Союз» (Поліс № АМ/1084002 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмов від зобов'язання або одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності до п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). При цьому, згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем було вчасно повідомлено та надано відповідачу всі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування по ДТП, однак, не зважаючи на вищенаведені вимоги закону, відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та не здійснив відповідної виплати. При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність невиплати позивачу страхового відшкодування матеріали справи не містять. На підставі зазначеного, враховуючи вказані положення закону і встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума страхового відшкодування, яка з урахуванням ліміту відповідальності відповідача, становить 99 000,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 990,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved