Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обгрунтування Позивач подала до Арбузинського районного суду Миколаївської області вказаний позов, яким висунула вимогу про стягнення із [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги умотивувала тим, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітню доньку [PERSON] , яка проживає разом із нею. Вона самостійно невзмозі забезпечити належний рівень життя та розвитку дитини, у той час, як відповідач також зобов`язаний утримувати доньку. Та оскільки [PERSON] офіційно не працевлаштований, однак має дохід від здійснення ремонтних робіт житлових і нежитлових приміщень, то позивач просила суд стягнути з нього на її користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 12 лютого 2020 року і до повноліття дитини. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 лютого 2020 року, після усунення недоліків позовної заяви відповідно до ухвали від 06 лютого 2020 року. Цією ж ухвалою витребувано докази щодо спроможності відповідача утримувати дитину, позаяк, це було необхідно для захисту її прав та інтересів. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2020 року заклопотанням представника відповідача викликано для допиту свідків. Позиція сторін Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити та пояснила суду, що на даний час вона проживає сама, отримує заробітну плату у розмірі 3 700,00 грн., на які самостійно утримує доньку. Крім того, позивач має земельну ділянку площею 3 га, отримує довід у виді орендної плати у розмірі 9 000,00 грн., які повністю витрачає на опалення будинку, у той час, як будь - яких інших доходів не має. При цьому, як пояснила позивач, дитина проживає разом з нею не постійно, на вихідні і канікули перебуває у батька. Однак, заробіток у нього не стабільний, а дитина потребує постійного утримання. Відповідач коштів не надає, але купує речі, зокрема, придбав дитині телефон. Позивач, крім цього, вказала, що стан здоров`я дитини добрий, хронічних захворювань вона не має. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив суду, що безпосередньо позивачці коштів на утримання дитини дійсно не надає. Проте, донька навчається у сьомому класі та кожні вихідні і канікули проживає разом з ним, тоді він купує їй речі і дає по 20,00 - 50,00 грн. на мілкі трати. Крім цього, відповідач пояснив, що постійного і стабільного заробітку не має, дохід отримує періодично. До того, доглядає брата [PERSON] , який є інвалідом І групи та матір - інваліда ІІ групи. Крім цього, відповідач подав відзив на позов, із якого слідує, що дитина на вихідні і канікули проживає разом із ним в окремій обладнаній кімнаті, майже кожного дня, повертаючись зі школи, відвідує його, у той час, як позивачка намагається лаштувати своє особисте життя, тим самими шкодить дитині. Представник відповідача проти обставин, що викладені у позові заперечила, вказала на те, що відповідач не ухиляється від утримання і виховання дитини, купує їй речі та харчі. Крім цього, відповідач доглядає брата та матір, які є інвалідами, має періодичний заробіток, а тому утримує дитину по мірі можливості. За таких обставин, представник відповідача просила суд визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасниками справи Тож, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створивши учасникам судового процесу всі умови для реалізації ними їхніх прав, дослідивши надані йому докази та оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини і виходив із такого. Зокрема, свідки із сторони відповідача, будучи допитаними у судовому засіданні із отриманням правил, визначених ст. 230 ЦПК України, і попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання покарань, кожен окремо, дали показання про таке. Так, свідок [PERSON] суду показала, що її син [PERSON] перебував з позивачкою у шлюбі, від якого вони мають спільну доньку [PERSON] . Батько дає кошти на ті речі, які просить дитина. Останнього разу, коли точно сідок не пам`ятає, батько купив їй піжаму, кросівки та телефон. Також постійно купує продукти харчування. Дитина усі вихідні та канікули проводить із татом, а коли проживає у позивачки, то він кладе гроші під камінь, повз якого вона йде до школи. Свідок [PERSON] в суді вказала, що проживає по сусідству із відповідачем [PERSON] , через що бачила, як [PERSON] дуже часто проживає у батька. Зокрема, у січні 2020 року дитина проживала з батьком та бабусею більше 20 днів. Свідок знає, що [PERSON] придбав дитині телефон, про що їй відомо від самої [PERSON] . Свідок [PERSON] показала, що позивачка доводиться їй племінницею. Її донька [PERSON] часто проживає у батька і дуже любить його. Свідку відомо, що відповідач придбав дитині велосипед за 5 000,00 грн., телефон і періодично купує одяг. Тому, заслухавши показання свідків та дослідивши письмові докази, суд установив наступне. Зокрема, сторони є батьками дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] ( а.с.16). Під час навчання у школі дитина проживає разом з матір`ю, однак, як установлено із пояснень відповідача та показань свідків, що не було спростовано позивачем, у вихідні дні та у період канікул - із батьком, який проживає за іншою, аніж позивач, адресою. Між тим, стаття 180 СК України установлює обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, способи виконання батьками цього обов`язку визначаються за домовленістю між ними, а за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі ( ч.1,2 ст. 181 СК України). Та у цьому випадку, суд не установив наявність між сторонами домовленості щодо способів утримання їх спільної дитини, чи то у грошовій, чи то у натуральній формі. Однак, суд вважає дійсним факт утримання відповідачем дитини у натуральній формі за власною ініціативою, зокрема, як вказали свідки, батько купує дитині речі, дає кошти для харчування у школі, придбав велосипед та телефон. Дитина періодично проживає разом із батьком і в цей час харчується за його рахунок, про що, окрім показань свідків, свідчать дані й акту обстеження матеріально - побутових умов від 05 березня 2020 року, згідно якого у будинку відповідача є обладнана кімната для дитини, де вона проживає у період канікул ( а.с.45). За такого, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормою ч.3 ст. 181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Але за заявою одержувача, у даному випадку позивача, суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що прямо визначено ч.1 ст. 184 СК України. Тож, виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, слідує, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Та у будь - якому випадку при визначення розміру аліментів суд ураховує обставини, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України. Тому у цьому аспекті суд бере до уваги вік, задовільний стан здоров`я дитини та її матеріальне становище; стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який на обліку у лікарів не перебуває, офіційно не працевлаштований, проте, має нерегулярний і мінливий дохід, володіє земельною ділянкою площею 1,7 га, яку надає в оренду, інших неповнолітніх дітей не має і не утримує, проживає разом з матір`ю - особою пенсійного віку, не є фізичною особою - підприємцем і не має відкритих рахунків у банківських установах, отримує соціальні виплати по догляду за інвалідом та дохід від надання майна в лізинг, транспортними засобами не володіє, на обліку в органах Пенсійного фонду не перебуває, має періодичні офіційні доходи ( а.с. 39). При цьому, відповідач перебуває на обліку в УСЗН Арбузинської РДА та отримує допомогу по догляду за братом [PERSON] , який є інвалідом загального захворювання І групи. Таким чином, оскільки обов`язок утримувати неповнолітню дитину стосується обох батьків і його виконання у цій ситуації не залежить від доходу і матеріального забезпечення позивача, а також ураховуючи той факт, що дитина на час навчання проживає разом із матір`ю і в цей період також потребує утримання, у тому числі, й з боку відповідача, то суд вважає за необхідне стягнути із нього аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки. Стосовно розміру стягуваних аліментів, то суд, окрім обставин, визначених ч.1 ст.182 СК України, бере до уваги те, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини ( ч.2 ст. 182 СК України). А відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тож, суд виходить із інтересів дітей, зокрема, положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», яка гарантує кожній дитині право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За такого суд, у контексті установлених обставин справи, з огляду на заяву позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно. Зокрема, суд зважав на те, що відповідач не має регулярного і стабільного доходу, здійснює догляд за інвалідом І групи та проживає разом із матір`ю, яка є особою пенсійного віку. Крім цього, відповідач не ухиляється від свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини, утримує її шляхом придбання одягу, продуктів харчування та предметів, необхідних для розвитку дитини, тобто фактично у натуральній формі. Тому за таких обставин, у світлі вищевикладеного, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000,00 грн., що буде домірним і достатнім за установлених судом фактичних обставин і відповідатиме принципу розумності і справедливості. Однак, суд відхиляє доводи представника відповідача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки згідно ч.3 ст.184 СК України такого роду вимога розглядається за правилами наказного провадження. Крім того, згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду із дня пред`явлення позову, а тому у цій ситуації їх слід стягувати з 04 лютого 2020 року, тобто з дня пред`явлення позову до суду, а згідно п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, але враховуючи те, що при винесенні рішення суд імперативно вирішує питання розподілу судових витрат, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, із урахуванням п.3 ч.1 ст. 176 ЦПК України щодо ціни позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн., оскільки він в силу ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» не може бути меншим 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З цих мотивів,

Outcome: partial