Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

В жовтні\~2021\~року адвокат\~Повалій Олена\~Василівна яка\~діє в\~інтересах [PERSON] \~звернулася з\~позовом до\~ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО\~ТОВАРИСТВА «СУХА\~БАЛКА»про відшкодування моральної шкоди завданої працівнику у зв`язку з нещасним випадком на виробництві. Мотивуючи свою заяву тим, що [PERSON] , в період з 02 листопада 2000 року перебував в трудових відносинах з ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СУХА БАЛКА». Під час виконання трудових обов`язків 10 вересня 2009 року з ним стався нещасний випадок під час якого його було травмовано. Відповідно до акту розслідування нещасного випадку від 18 листопада 2009 року нещасний випадок визнано пов`язаного з виробництвом. Висновком МСЕК від 24.02.2010 року йому первинно встановлено 5% втрати професійної працездатності, інвалідність не встановлено. Вказує, що у зв`язку з нещасним випадком на виробництві позивач постійно приймає медикаментозне лікування, лікування травми не дає бажаного результату, больові та дискомфортні відчуття так і не припинилися, що дає почуття постійного дискомфорту і тяжкості пересування. Зазначає, що у зв`язку із вказаною травмою та вставленим ступенем втрати працездатності порушуються нормальні життєві зв`язку позивача, він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, тривалий час лікування позбавляє можливості вести повноцінний спосіб життя . Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 30 000 гривень, яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Сторона відповідача скористалася правом подання відзиву, в якому зазначили, що позовні вимоги не обґрунтовані та в їх задоволенні слід відмовити. Вказали, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, усунути які не можливо та порядок і вимоги роботи в шкідливих умовах регламентовані законодавчо і компенсуються пільгами. При укладанні трудового договору позивача ознайомлено з умовами праці, наявність на робочому місці небезпечних факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Крім того, в акті № 19 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом зазначено винну особу [PERSON] , який не подбав про особисту безпеку, виконував невластиву йому роботу, чим порушив законодавство про охорону праці, а тому вина підприємства в настанні нещасного випадку з позивачем відсутня. Крім того, позивач не надав до суду належних та допустимих доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди підприємством. Вважають суму в яку позивач оцінив свої моральні страждання не аргументованою, необґрунтованою та завищеною, що не відповідає принципам розумності та справедливості. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судом встановлено, що [PERSON] з 02.11.2000 року по 13.10.2015 року перебував в трудових відносинах з ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СУХА БАЛКА», звільнився з підприємства за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КУпАП, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книги позивача (а.с. 8-9). На підприємстві відповідача 19.11.2009 року складено акт розслідування нещасного випадку, що стався 10 вересня 2009 року о 22.10 годині на ВАТ «СУХА БАЛКА»,\~Форми Н-5.\~У відповідності\~до п.\~4\~вказаного акту\~причинами настання\~нещасного випадку\~є 1)\~порушення трудової\~та виробничої\~дисципліни;2)\~порушення вимог\~п.п.1.19.2,\~1.21\~«Інструкції з\~охорони праці\~№ 164\~для машиніста\~підземної установки»,\~п.3.8\~«Посадової інструкції\~гірничого майстра\~дільниці підземно-дробильного\~комплексу» ,\~п.3.1\~(д,з,\~г)\~«Правил внутрішнього\~трудового розпорядку\~ВАТ «Суха\~Балка».\~Особи які\~допустили настання\~нещасного випадку\~:\~машиніст підземних\~установок дільниці\~№ 34\~шахти «Ювілейна»\~ [PERSON] ,\~та гірничий\~майстер дільниці\~№ 34\~шахти «Ювілейна»\~ [PERSON] (а.с. 10-11). У зв`язку з визнанням нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом 19 листопада 2019 року було складено акт форми Н-1 та визнано нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом (а.с. 12-13). Відповідно до висновку МСЕК від 24.02.2010 року [PERSON] встановлено 5 % втрати прецесійної працездатності без вставлення групи інвалідності (а.с.14). Приписами\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно\~ст. 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч.2\~ст. 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, та встановлена вина лише позивача, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язана з виробництвом, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені\~ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Крім того,\~ст.13 Закону України «Про охорону праці»\~передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 закріплено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Частиною третьою статті 23 ЦК України\~передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). У відповідності зі ст. ст. 23,1167\~ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, характер отриманої травми, 5 % втрати ним професійної працездатності без встановлення групи інвалідності, наявності вини потерпілого в настанні нещасного випадку, тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у сумі 15 000 гривень. Вищезазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133\~ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141\~ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави у сумі 908 грн.

Outcome: partial