Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

В вересні 2015 р. позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача заборгованість за розпискою у розмірі 1 451,17 доларів США, мотивуючи тим, що 20.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, згідно якої відповідач зобов'язується до 30.12.2013 р. повернути гроші в сумі 5 750,00 грн., що еквівалентно 700 дол. США, взяті в борг 20.12.2013 року у позивача. Впродовж 2014 року позивач телефонував відповідачеві з вимогою повернути заборгованість, на що відповідач ніяк не реагував, а в кінцевому випадку і зовсім перестав виходити на зв'язок. Станом на 21.09.2015 р. сума позики відповідачем не повернута. Крім суми боргу, просить стягнути з відповідача проценти за користування позикою в розмірі 306,71 дол.США, інфляційних сум в розмірі 508,28 дол.США та 3% річних в розмірі 36,18 дол.США. До початку судового засідання позивач надав письмову заяву, в якій зазначив, що справу просить розглянути без його присутності, підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про день, місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.2 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормами ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 5 750,00 грн., що еквівалентно 700 дол. США, терміном до 30.12.2013 року. Про отримання коштів від позивача відповідач склав розписку. Зазначені обставини підтверджуються власноручно написаною відповідачем розпискою, оригінал якої був наданий позивачем суду. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики строк не повернув грошові кошти. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оскільки у позивача є борговий документ відповідача, а відповідачем не надані документи позивача про погашення відповідачем суми боргу, то зазначені обставини дають суду підстави зробити висновок про те, що борг відповідача перед позивачем за договором позики від 20 грудня 2013 року, у розмірі 700 дол. США, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Між тим, статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. В судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість на час розгляду справи складає 700 дол. США, за курсом Національного Банку Україну долар до гривні станом на 18.12.2015 р. складає 2348,7675 грн. за 100 дол.США, то в перерахунку и на день розгляду справи сума позики, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 16 441,37 грн. У випадку неповернення (несвоєчасного повернення) суми позики у визначений сторонами строк кредитор може вимагати застосування наслідків, встановлених ч. 1 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, за період з 31.12.2013 року по 21.09.2015 року позивачем було нараховано відповідачу 3% річних на суму 36.18 дол. США, які що еквівалентно 849,78 грн., 508,28 дол.США інфляційних нарахувань, що еквівалентно 11 938,32 грн., та проценти у розмірі 206,71 дол. США, що еквівалентно 4 855,14 грн. Тому, на підставі ст.524 ЦК України, вказані сума підлягали перерахуванню в еквівалент суми у гривнях, що за офіційним курсом на день розгляду справи складає загалом 17 643,24 грн. та, в межах заявлених вимог, підлягає стягненню. Таким чином, загальна сума за договором позики від 20.12.2013 р., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 34 084,53 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, з урахуванням вимог пропорційності від задоволеної суми та встановленого Законом України «Про судовий збір» мінімальної ставки, у розмірі 487,2 грн. На підставі викладеного, ст.ст.11, 524, 526, 530, 625, 626, 631, 1046, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial