Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

В грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі-позивач, Банк) звернувшись до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач), просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 12079,80 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн., посилаючись на те, що 07.10.2009 року відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-договір), що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно зазначеної норми ЦК договором приєднання є договір, умови якою встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання, передбачені договором, і тому станом на 15.11.2017 року виникла заборгованість в сумі 12079,80 грн., яка складається з: 1696,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1065,88 грн. - відсотки за користування кредитом; 8266,48 грн. - пені; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 551,42 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що і змусило позивача звернутись до суду з даним позовом з метою захисту своїх законних прав. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, натомість звернулася із заявою, в якій просила розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 2, 31). В судове засідання призначене на 12.02.2018 року відповідач [PERSON] не з'явилася, не дивлячись на те, що була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, шляхом направлення судової повістки (а.с. 38). Про причини неявки не повідомила. Розгляд справи відкладено на 07.03.2018 року. 07.03.2018 року відповідач [PERSON] в судове засідання з'явилася, натомість звернулася до суду із заявою про відкладення розгляду справи з метою укладення з позивачем договору про реструктуризацію боргу (а.с.44). В судове засідання призначене на 28.03.2018 року та 10.05.2018 року відповідач [PERSON] не з'явилася, але звернулася до суду із заявами про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що вона частково погасила борг і тому їй необхідно час для звернення до позивача з метою зменшення позовних вимог (а.с.40, 54). В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона в 2009 році з метою отримання коштів підписала анкету-заяву та отримала платіжну картку на якій було 500 гривень. Умови та правила про надання банківських послуг вона не підписувала, тому вважає, що між нею та позивачем не було укладено договір кредитування, оскільки з нею не погоджували істотних умов договору. Тому, вона не брала на себе зобов'язання перед позивачем щодо сплати заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, штрафу (фіксована частина), штрафу (процентна ставка). Крім того, зазначила, що позовні вимоги про стягнення з неї неустойки (штрафу пені) не узгоджується з вимогами п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, згідно з якими до вимог про стягнення неустойки має застосовуватися позовна давність в один рік. Тому просила відмовити у задоволені позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини висловлені відповідачем. Просив відмовити у задоволені позову враховуючи те, що відповідач частково сплатила борг та застосувати строк позовної давності до неустойки. Заслухавши відповідача, представника відповідача та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно анкети - заяви від 07.10.2009 року (а.с. 6), довідки про умови кредитування (а.с. 6, 7), Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 8-22), відповідачу надано кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, що складає між відповідачем та позивачем договір кредитування, що підтверджується підписом відповідача у заяві - анкеті. Відповідно до частини першої статті 634, частини другої статті 639, частини другої статті 638, частини другої статі 642 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до пункту першого, частин другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторони по справі визнають і не заперечують, що позивач надав, а відповідач отримала кредит в розмірі 500 гривень та зобов'язалася повернути позивачу кредит разом з відсотками за користування кредитом. Свої зобов'язання щодо видачі кредиту позивач виконав повністю. Проте, відповідач не належним чином виконувала свої зобов'язання перед позивачем і тому у відповідності до розрахунку заборгованості (а.с. 5), загальна сума заборгованості станом на 15.11.2017 року становить 12079,80 грн., яка складається з: 1696,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1065,88 грн. - відсотки за користування кредитом; 8266,48 грн. - пені; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 551,42 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до статей 525, 526, 599, 612, 629, 1054 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Відповідно до частини першої та третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Судом встановлено, що під час розгляду справи відповідач добровільно неодноразово в період з лютого по липень 2018 року сплачувала борг на користь позивача, тому в лютому 2018 року перебіг позовної давності було перервано і заново почався з липня 2018 року. За таких обставин, заява відповідача про відмову у задоволені вимоги позивача про стягнення неустойки у зв'язку з пропуском строку позовної давності передбачений частиною другою статті 258 ЦК України, не підлягає задоволенню. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: диспозитивність ( частина перша та пункт п'ятий частина третя статті 2 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Твердження відповідача про те, що між сторонами по справі не виникло кредитних зобов'язань, посилаючись на те, що вона не підписувала Умови та правила про надання банківських послуг і тому з нею не погоджували істотних умов договору, суд не приймає до уваги, оскільки відповідач не звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним, і тому вищевказані твердження відповідача суперечать принципу диспозитивності та виходять за межі позовних вимог. Однак, суд приймає до уваги, що на підтвердження своїх заперечень проти позову, відповідач надала суду квитанції про добровільну сплату коштів на користь позивача, а саме: в лютому 2018 року сплачено 300 грн., 28.02.2018 року сплачено 2000 грн., 24.04.2018 року сплачено 1000 грн., 04.05.2018 року сплачено 533, 50 коп., 18.06.2018 року сплачено 5000 грн., 27.06.2018 року сплачено 1500 грн., а всього 10335,50 грн. (а.с. 69,70). Під час судового засідання відповідач проігнорувала роз'яснення суду та відмовилася щодо необхідності призначення судово-бухгалтерської експертизи для вирішення питань, яким чином і в якому розмірі позивач зарахував отримані кошти від відповідача в рахунок погашення своїх витрат, процентів, неустойки або основної суми боргу. Разом з цим,

Outcome: partial