Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином відповідно до ч. 9 ст.74 ЦПК України (шляхом розміщення оголошень у газетах «Одеські вісті» № 7 (4572) від 25.01.2014 року та «Урядовий кур'єр» № 13 (5142) від 23.01.2014 року, заперечень, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Позивач [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Третьою особою по справі - відділом опіки та піклування виконавчого комітету Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області на адресу суду надано лист, в якому зазначено, що заперечень проти позову немає, справу просить розглянути за відсутності представника. Представник третьої особи - комісії у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації у судовому засіданні висловила думку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO], надала суду відповідний висновок, не заперечує проти заочного розгляду справи. Прокурор у судовому засіданні також висловила думку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO], по заявленим позивачем вимогам, також не заперечувала проти заочного розгляду справи. У зв'язку з вищеозначеними обставинами суд прийняв рішення про подальший заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Судом в ході судового розгляду справи були досліджені наступні докази: - копія паспорту на ім'я позивача [PERSON], серії [NUMBER], виданого Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області 15.06.2012 р., в якому у розділі «особливі відмітки» зазначена інформація про дитину - сина [PERSON], [INFO]; - характеристика на [PERSON] з місця навчання - Новосільського НВК ЗОШ № 920 від 04.12.2012 р., згідно якої вихованням дитини вдома за місцем мешкання займається лише мати, впродовж 3-х років шкільного життя батько [PERSON] не з'являвся до школи, жодного разу не цікавився успіхами сина; - акт обстеження житлово-побутових умов [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] від 30.11.2012 р., з якого вбачається, що позивач проживає у зазначеній квартирі лише з сином [PERSON]; - довідка Новосільської сільської ради № 2754 від 30.11.2012 р., згідно якої [PERSON] проживає лише зі своєю матір'ю [PERSON], батько дитини не зареєстрований та не проживає на території с. Новосільське Ренійського району Одеської області; - копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 27.02.2004 року, виданого ВРАЦС Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, в якому батьком вказаний відповідач- [PERSON], а матір'ю позивач- [PERSON]; - акт обстеження житлово-побутових умов [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] від 14.01.2014 р., з якого також вбачається, що позивач проживає у зазначеній квартирі лише з сином [PERSON]; - висновок органу опіки та піклування Ренійської районної державної адміністрації № 01-16/04/188 від 23.01.2014 р. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]; - витяги з газет «Одеські вісті» № 7 (4572) від 25.01.2014 р. та «Урядовий кур'єр» № 13 (5142) від 23.01.2014 р. із розміщеними в них оголошеннями про виклик до суду відповідача [PERSON]; - квитанція про сплату судового збору позивачем [PERSON] Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується вищевказаною копією свідоцтва про народження. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], мотивуючи заявлені вимоги тим, що відповідач свідомо тривалий час з 2008 року нехтує своїми батьківськими обов'язками, ухиляється від їх виконання, повністю усунувся від обов'язків по вихованню, догляду, утриманню сина, його долею не цікавиться, до вікових проблем дитини також ставиться байдуже, матеріальної допомоги добровільно не надає, не цікавиться відповідач і навчанням сина, станом його життя, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя. В позові також зазначено, що відповідач не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання сином освіти. На думку позивача, враховуючи вищенаведене, до відповідача необхідно застосувати крайній захід впливу у вигляді позбавлення батьківських прав, оскільки зазначені фактори, як кожен окремо, так і в їх сукупності можна розцінювати як свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина. В судовому засіданні позивач також наполягала на задоволенні позову, додатково пояснивши, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних стосунках, шлюб вони не реєстрували, з часу народження сина у 2004 році по 2008 рік вони з [PERSON] проживали однією родиною в с. Новосільське Ренійського району Одеської області, відповідач постійно ніде не працював, то виїжджав з села, то знову повертався, ще на протязі сумісного життя, він належної уваги синові не приділяв, часто кричав на нього, дитина йому заважала. Останній раз відповідач приїздив до них в 2008 році на Новий рік, після чого остаточно покинув родину, виїхавши в невідомому напрямку, спочатку він дзвонив, повідомив, що знаходиться у своїх батьків у Івано-Франківській області, потім ні яких відомостей від нього не було, на теперішній час місце знаходження відповідача також невідомо, він має будівельну спеціальність і може їздити на заробітки по всій країні. В 2010 році син пішов до школи у перший клас, восени 2010 року вони останній раз бачилися з батьком, їздили до м. Одеси, тоді ж в останній раз відповідач надав позивачці матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі 1500 грн. На аліменти вона не подавала, оскільки відповідач дав зрозуміти, що його не знайдуть і платити гроші він не буде. Останні три роки ні яких стосунків відповідач з дитиною не підтримує, не дзвонить, не поздоровляє з днем народження сина, хоча день народження у них в один і той же день, не цікавиться його життям, навчанням. Малолітній [PERSON] на даний час проживає разом із позивачем, тільки позивач, як мати, займається його вихованням, освітою, дбає про його моральний та фізичний розвиток, самостійно утримує дитину. Сина травмує таке ставлення відповідача до нього, перешкод в побаченнях, в спілкуванні сина з батьком вона ніколи не чинила. Опитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що їй відомо, що вже тривалий час позивач сама виховує сина, дитина ходить у 4 клас школи, йому вже 10 років, батька не має з ними багато років, разом він жив з ними, коли їх син , ще ходив до дитячого садочку. Свідку також відомо, що відповідач ніяк не спілкується з сином, не дзвонить, не пише йому, не поздоровляє з днем народження, не приїжджає, не цікавиться ні станом здоров'я дитини, ні навчанням. Свідок працює на почті та може засвідчити, що ніяких листів, або грошових переказів від відповідача на адресу позивачки за декілька останніх років не було. Свідок [PERSON] пояснила в суді, що є сусідкою позивачки, їй відомо, що з 4 років [PERSON] сама виховує сина, він ходить до 4 класу школи, вчиться на відмінно, мати створює йому всі умови необхідні для життя і навчання. Свідку відомо, що [PERSON] 6 років назад виїхав із села, тривалий час не виховує сина, не спілкується з ним, не поздоровляє з днем народження, хоча вони і народилися в один і той же день, місце знаходження відповідача на теперішній час невідомо. За сумісного життя з позивачем відповідач щодо сина поводив себе грубо, незважаючи на вік дитини, кричав на неї, ставив у кут. Пояснення позивача та свідків знаходять своє підтвердження в інших вищевказаних наданих суду доказах: характеристиці з місця навчання малолітнього [PERSON], згідно якої на протязі шкільного життя дитини батько до школи не з'являвся, жодного разу не цікавився успіхами сина, вихованням дитини займається одна мати, актами обстеження житлових умов, в яких також зазначено, що позивач проживає за місцем мешкання тільки з сином [PERSON], довідкою Новосільської сільської Ради, згідно якої [PERSON] проживає лише зі своєю матір'ю, батько в селі не проживає та не зареєстрований. Згідно висновку органу опіки та піклування Ренійської районної державної адміністрації батько малолітнього -[PERSON] покинув родину коли сину було 4 роки, з означеного часу батько не приділяє ніякої турботи до свого сина, не виконує жодного з установлених Сімейним кодексом України обов'язків по вихованню дитини, не бере участі в його утриманні, не піклується про його фізичний, моральний і духовний розвиток, місцезнаходження батька невідоме. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично є його батьком, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору. Згідно з вимогами ст.171 СК України суд враховує і думку самої дитини при вирішенні спору про позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що батько йому дзвонив дуже давно, ще коли він не ходив до школи, з днем народження батько його не поздоровляє, останній раз бачився з ним у м. Одесі, коли тільки йшов до школи, розуміє, що батькові він байдужий і знати такого батька не хоче. Враховуючи вищеозначене орган опіки і піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача по справі -[PERSON] по відношенню до його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Заслухавши думку прокурора , пояснення третьої особи, які вважали необхідним задовольнити позов, вивчивши висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина, дослідивши інші матеріали справи та надані докази, вислухавши пояснення позивача та свідків, суд приходить до висновку, що пред'явлений позов підлягає задоволенню, позбавлення батьківських прав відповідача щодо його сина [PERSON], [INFO], буде відповідати інтересам дитини та направлено на захист її прав та інтересів. Ст.6 Декларації прав дитини проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно вимог ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 11,15 Закону України « Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них. Дитина має право на піклування батьків. Батько і мати мають рівні обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплені і в ст. 150 СК України, зокрема, в статті зазначено, що батьки, зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, зобов'язані готувати її до самостійного життя. Поняття виховання включає в себе психологічний вплив батьків на дитину з метою формулювання в неї прийнятних для суспільства морально - етичних установок. Відповідно до ч.1 та 3 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право вибирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до п.п.15,16,18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність по вихованню дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права і обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо своєї дитини. Згідно з ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи з обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. У відповідності до ч. 2 і 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання та інше. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підставою для відповідальності батьків є ухилення їх від виконання своїх батьківських обов'язків, що включає наявність вини. Підстави для позбавлення батьківських прав закріплені в ст.164 СК України. Так, згідно з ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, засуджені за вчинення умисного злочину що до дитини. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Наданими доказами по справі, суд вважає, що позивач довела, що відповідач [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, тому є всі правові підстави для задоволення пред'явленого позову. З урахуванням вказаних вимог діючого законодавства, доказів та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що у даній справі відповідач своєю бездіяльністю, байдужістю до рідного сина, не маючи при цьому жодних перешкод ( позивач не чинить перешкод у побаченнях і спілкуванні з дитиною) ухиляється від виконання обов'язків по вихованню свого сина. Таке ухилення носить свідомий характер, воно тривале, засноване на не проявленні щонайменшої батьківської турботи. Обставин, які б могли вплинути на невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, судом не встановлено. Таким чином, враховуючи інтереси малолітнього [PERSON], суд приймає рішення щодо задоволення позову і позбавляє відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його сина.

Outcome: approved