overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-24 00:00:00

В грудні 2013 року публічне акціонерне товариство « Дельта Банк» ( далі ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 05 квітня 2008 року між ПАТ «Дельта Банк» і відповідачем був укладений кредитний договір № 002-20013-050408. Оскільки відповідач не виконує умов договору, просить стягнути з [PERSON] заборгованість , яка станом на 16.09.2013 року становить 4189,00 грн. і судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не надавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Судовим розглядом встановлено, що 05 квітня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір № 002-20013-050408. Позивач повністю виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором надавши відповідачу кредит в національній валюті - гривні, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, рахунок [NUMBER] з видачею платіжної картки, за умовами якого ліміт кредитної лінії розраховується Банком самостійно (а.с. 5-9). Статями 526,610,611 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Матеріали справи ( а.с.14) містять виписку з особистого рахунку відповідача, розрахунок сум заборгованості, фінансових санкцій за неналежне виконання умов кредитного договору, з яких вбачається що станом на 16.09.2013 року за [PERSON] числиться заборгованість за договором кредиту в розмірі 4189,24 грн, з яких: - тіло кредиту 981,16 грн; - прострочене тіло кредиту 0,00 грн; - заборгованість за відсотками 1250,70 грн; - заборгованість за комісіями 1957,38 грн. При таких даних позовні вимоги ПАТ « Дельта Банк» підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

В грудні 2013 року публічне акціонерне товариство « Дельта Банк» ( далі ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 15 лютого 2008 року між ПАТ «Дельта Банк» і відповідачкою був укладений кредитний договір № 002-20176-150208. Оскільки відповідачка не виконує умов договору, просить стягнути з [PERSON] заборгованість , яка станом на 25.12.2012 року становить 3149,74 грн. і судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з’явився, надав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка в судове засідання не з’явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Безумовне визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб Судовим розглядом встановлено, що 15 лютого 2008 року між [PERSON] і ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір № 002-20176-150208. Позивач повністю виконав взяті на себе зобов’язання за кредитним договором надавши відповідачу кредит в національній валюті – гривні, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, рахунок № 26254902121673 з видачею платіжної картки, за умовами якого ліміт кредитної лінії розраховується Банком самостійно (а.с. 5-10). Статями 526,610,611 ЦК України передбачено, що зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушення зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов (неналежне виконання). У разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Матеріали справи ( а.с.13-14) містять виписку з особистого рахунку відповідачки, розрахунок сум заборгованості, фінансових санкцій за неналежне виконання умов кредитного договору, з яких вбачається що станом на 25.12.2012 року за [PERSON] числиться заборгованість за договором кредиту в розмірі 3149,74 грн. При таких даних позовні вимоги ПАТ « Дельта Банк» підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

В грудні 2013 року публічне акціонерне товариство « Дельта Банк» ( далі ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20 квітня 2008 року між ПАТ «Дельта Банк» і відповідачкою був укладений кредитний договір № 003-20176-200408. Оскільки відповідачка не виконує умов договору, просить стягнути з [PERSON] заборгованість, яка станом на 25.12.2012 року становить 2121,97 грн. і судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Безумовне визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб Судовим розглядом встановлено, що 20 квітня 2008 року між [PERSON] і ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір № 003-20176-200408. Позивач повністю виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором надавши відповідачу кредит в національній валюті - гривні, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, рахунок № [NUMBER] з видачею платіжної картки, за умовами якого ліміт кредитної лінії розраховується Банком самостійно (а.с. 5-10). Статями 526,610,611 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Матеріали справи ( а.с.14-15) містять виписку з особистого рахунку відповідачки, розрахунок сум заборгованості, фінансових санкцій за неналежне виконання умов кредитного договору, з яких вбачається що станом на 25.12.2012 року за [PERSON] числиться заборгованість за договором кредиту в розмірі 2121,97 грн. При таких даних позовні вимоги ПАТ « Дельта Банк» підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

В грудні 2013 року року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від усіх видів місячного доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач посилається на те, що відповідач являється батьком [PERSON], [INFO] та проживає разом з позивачкою і дитиною, однак жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судове засідання позивач не з'явилася, але через канцелярію суду подала заяву, відповідно до якої позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, справу розглянути у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини його неявки суду не відомо, а тому суд у відповідності до статті 224 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки і сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають разом та мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції [NUMBER] Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати дитину. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище позивачки та відповідача, наявність на утриманні позивачки малолітньої дитини, обов'язку батька щодо утримання та виховання дитини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, в розмірі 243,60 грн.. У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

В грудні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕК «Забота» (далі - ЖЕК) звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 5844 грн. 03 коп. та судових витрат. В обґрунтування вимог посилалось на обставини невиконання відповідачем належним чином зобов'язань по оплаті наданих житлово-комунальних послуг. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, наполягала на його задоволенні. Відповідач проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування такої позиції вказував на те, що не укладав з позивачем договору про надання послуг, отже не має обовязку оплачувати ці послуги. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі договору на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій від 01 квітня 2011 року, укладеного між управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, департаментом ЖКГ та ЖЕКом; додаткової угоди від 01.04.2011 року, укладеної між тими ж сторонами, а також переліком житлових будинків, які передаються на баланс ЖЕКу, затвердженого управлінням житлового господарства департаменту ЖКГ, будинок № 141-А по пр. Леніна в м. Миколаєві знаходиться на балансі ЖЕКу, яке надає послуги з утримання жилого будинку і прибудинкової території (а.с. 8-9) Відповідач проживає в квартирі [NUMBER] вказаного будинку та на його ім'я відкритий особовий рахунок [NUMBER], що підтверджується витягом з особового рахунку від 28.11.2013 року та довідкою про склад сім'ї, складеної того ж дня (а.с. 3-4) Згідно договору про відступлення права вимоги № 240512-З від 24 травня 2012 року, укладеного між ПП «Аріадна» та ЖЕКом, позивачу передано право вимоги за зобов'язаннями, в тому числі і щодо заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг відповідачем (а.с. 10-11) В силу ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі змісту ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Таким чином заперечення відповідача не ґрунтуються на законі. Отже, оскільки свої зобов'язання по оплаті відповідач належним чином не виконує, то виникла заборгованість в сумі 5844 грн. 03 коп. Відповідно ст. 525, 530 ЦК України зобов'язання повинні бути виконані належним чином та в установлений строк, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 292 грн. 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

В грудні 2013 р. позивач [PERSON]. звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між сторонами 20 листопада 1997 р. було зареєстровано шлюб у Житомирському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, про що було зроблено актовий запис № 2004. До реєстрації шлюбу у сторін народилась донька: [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, несумісності характерів, постійних суперечок та сварок при вирішенні кожного побутового питання, в результаті чого між ними втрачені почуття любові та поваги. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують протягом трьох років. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. До судового засідання на адресу суду сторонами були подані клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримує, а відповідачка - визнає в повному обсязі, одночасно зазначила, що шлюбно-сімейних відносин з позивачем не підтримують з січня 2012 р. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 1997 р. До реєстрації шлюбу, а саме [INFO], у сторін народились донька - [PERSON]. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивача, так і на відповідачку, сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних відносин з січня 2012 р., при цьому вони намагались зберегти сім'ю, проте збереження шлюбу неможливе. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу прізвище сторін незмінне - «[PERSON]». Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229,4 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

В грудні 2013 р. позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх спільної дитини - сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини його заробітку щомісяця, посилаючись на те, що відповідач, проживаючи окремо, матеріальної допомоги не надає. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, вказувала, що дитина у них проблемна, потребує постійного нагляду з боку лікарів, крім того у неї багато боргів за кредитними зобов'язаннями. Відповідач в суді позов в частині стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця не визнав, пояснив, що у нього також є борги по сплаті кредитів, а тамо просить стягувати з нього хоча б 1/4 частину заробітку щомісяця. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а згідно ст.ст.182,184 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших непрацездатних дружини, дітей, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч.1 ст.183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст..61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками їх спільної дитини сина [PERSON], [INFO], на утримання якого відповідач матеріальну допомогу не надає. Відповідач здоровий, працездатний, має постійне місце роботи. Суд відхиляє показання позивача про потребування сином постійного лікарського догляду, а також те, що відповідач має більший заробіток ніж це зазначено в довідці про його доходи, оскільки такі показання не підтвердженні будь-якими доказами, а тому з відповідача слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 17 грудня 2013 року і до його повноліття. На підставі ст. ст. 181, 182, 184 СК України та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

В грудні 2013 р. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства щодо дитини [PERSON], [INFO] Свої вимоги мотивував тим, що він з відповідачкою з 23 жовтня 1993 року по 07 червня 2013 року перебував в зареєстрованому шлюбі. [INFO] відповідачка народила дочку [PERSON] , батьком якої відповідно до ч.1 ст. 122 СК України було зареєстровано [PERSON] Посилаючись на те, що фактично з травня 2012 року вони фактично припинили шлюбні відносини та стали проживати окремо , отже він не є батьком дитини, позивач просив суд виключити з актового запису про народження [PERSON] відомості про нього як про батька дитини. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, просив про їх задоволення. Відповідачка в судовому засіданні вимоги позову визнала в повному обсязі, підтвердила, що позивач не є батьком її доньки [PERSON] . Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Шлюб між сторонами розірвано 07 червня 2013 року. Судом встановлено, що [INFO] народилася дитина [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження міського відділу реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 03 серпня 2013 року проведено запис за № 2482, відомості про батька - [PERSON] включені на підставі свідоцтва про реєстрацію шлюбу матері [PERSON] . Відповідно до п.п. 10,11 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 р., в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), при цьому оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. Відповідно до положень ст. 136 СК України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Враховуючи те, що дитина була зачата після фактичного припинення шлюбу між сторонами, визнання вказаних обставин матірю дитини у повному обсязі, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 134 СК України, на піставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

В грудні 2013 р. позивач звернувся до суду з позовом та вказав, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої він є спадкоємцем за заповітом. З поважних причин пропустив строк звернення до нотаріальної контори. Просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Представник відповідача Пилипівської сільської ради Деражнянського району в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, та підлягають задоволенню. Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджується оглянутим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоодеського районного управління юстиції у Миколаївській області від 21 листопада 2013 року. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем до майна померлої за заповітом, що підтверджується заповітом, посвідченим Пилипівською сільською радою Деражнянського району Хмельницької області 26 грудня 1996 року. Згідно із ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений позивачем з поважної причини у зв'язку із тим, що йому не було відомо про наявність заповіту, тому він був позбавлений можливості своєчасно оформити свої спадкові права. Такі причини судом визнаються поважними і для забезпечення реалізації позивачем своїх прав як спадкоємця, суд вважає за доцільне надати додатковий строк для прийняття спадщини, який буде необхідним та достатнім у межах 1 місяця. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved