overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

В грудні 2013р. позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в обґрунтування своїх вимог зазначила, що з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що [PERSON] добровільно не надає необхідних для утримання сина коштів, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 500грн., з дня подання позову і до досягнення сином повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд визнає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Батьком дитини є відповідач. У зв'язку з тим, що [PERSON] добровільно не надає необхідних для утримання дитини коштів, позивачка звернулася до суду. На підставі ст.ст. 181 ч. 3, 184 СК України кошти на утримання дітей можуть бути присуджені в частині від доходу батьків або в твердий грошовій сумі, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки розмір аліментів сторонами не оспорюється. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати з оплати судового збору у сумі 243,60грн. відносяться судом за рахунок відповідача. На підставі ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

В грудні 2013р. позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в обґрунтування своїх вимог зазначивши, що від шлюбу вони мають неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON]. У зв'язку з тим, що [PERSON] добровільно не надає необхідних для утримання дітей коштів, позивачка просить стягнути на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 800грн. на кожну дитину до їх повноліття. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Батьком дітей є відповідач. У зв'язку з тим, що [PERSON] добровільно не надає необхідних для утримання дітей коштів, позивачка звернулася до суду. Враховуючи те, що сторонами не надано доказів про мінливий та не стабільний дохід відповідача, суд вважає, що підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі відсутні, тому позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягувати аліменти у частині від його доходу у розмірі 1/3 частини його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дітей. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати з оплати судового збору в сумі 243,60грн. відносяться судом за рахунок відповідача. На підставі ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

В грудні 2013 р. позивач Хамілтон Фармс С.Р.О. звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовська Тетяна Леонідівна (далі по тексту - третя особа 1), Державна виконавча служба України (далі по тексту - третя особа 2), в якому позивач просив суд: визнати виконавчий напис третьої особи 1 № 792 від 27 вересня 2013 р. таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 вересня 2013 р. всупереч законодавству України третя особа 1 вчинила виконавчий напис за заявою відповідача на вимогу, яка не є безспірною. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач, треті особи 1, 2, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в установленому законом порядку, поважності причин неявки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON] 03 вересня 2014 р., подав до суду заяву про відсутність у нього повноважень представляти інтереси відповідача у зв'язку з закінченням терміну дії доручення на представництво інтересів відповідача. У зв'язку з тим, що відповідач є громадянином Республіки Ірландія та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

В грудні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначено, що 02.03.2002 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 103. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, між сторонами було втрачено почуття любові та взаємоповаги, збереження сім'ї неможливе, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. Позивач в судове засідання не з*явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, в зв*язку з зайнятістю на роботі, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі, просить розірвати укладений між ним та відповідачкою шлюб. Відповідачка в судове засідання не з*явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує, позов визнала в повному обсязі. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як передбачено ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачем та той факт, що визнання відповідачем позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

В грудні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначив, що протягом останніх двох років їх сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім*ю. Наразі вони припинили сумісне проживання, не ведуть спільного господарства і, а тому збереження шлюбу не є доцільним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав пояснивши, що близько двох років їх з відповідачем сімя існує лише формально. Відповідач [PERSON] позов визнала. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2000 р. (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 4). З огляду на пояснення сторін суд вважає доведеним, що у подружжя відсутні спільні погляди на сім'ю та шлюб, взаємні почуття любові та взаєморозуміння, внаслідок чого вони близько двох років проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що розлад подружніх стосунків сторін має не тимчасовий характер і подальше збереження шлюбу, який тривалий час існує лише формально і не базується на паритетних засадах, порушує такий принцип шлюбу як добровільність та суперечить як інтересам подружжя, так і інтересам їх малолітньої дочки. Встановлені обставини є підставою для розірвання шлюбу сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

В грудні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому зазначає, що 22.02.1997 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час родина розпалася, діти проживають разом з позивачкою та знаходиться на повному отриманні позивачки, вона є інвалідом другої групи, її доходів не вистачає на утримання дітей, відповідачем не надається допомоги ,в зв'язку із чим позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилася надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач в судове засідання не з'явився надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши усі надані письмові докази у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як передбачено ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачкою та той факт, що визнання відповідачкою позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК судовий збір за подання позовної заяви, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави, оскільки дитина проживає з позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

В грудні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначила, що з чоловіком вони не зійшлися характерами, внаслідок чого між ними часто виникали суперечки, в тому числі і з приводу постійних подружніх зрад чоловіка. Протягом останніх кількох місяців їх сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Внаслідок різних поглядів на життя і втрати почуття взаємної любові подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме їх інтересам та інтересам їх дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала пославшись викладені у позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] позов визнав не заперечуючи, що протягом останніх семи років підтримує стосунки з іншою жінкою. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2002 р. (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8). З огляду на пояснення сторін суд вважає доведеним, що у кожен з подружжя має різні погляди на сім'ю, шлюб та подружню вірність, взаємні почуття любові та взаєморозуміння. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що розлад подружніх стосунків [PERSON] та [PERSON] має не тимчасовий характер і подальше збереження шлюбу, який не базується на паритетних засадах, порушує такий принцип шлюбу як добровільність та суперечить як інтересам позивача, так і інтересам малолітнього сина сторін. Встановлені обставини є підставою для розірвання шлюбу сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

В грудні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та відновлення її дівочого прізвища. В обґрунтування вимог зазначила, що внаслідок відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на сімейні обов'язки, вони більше року проживають окремо. У чоловіка фактично склалася інша сім*я, що унеможливлює їх спільне проживання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов про розірвання шлюбу підтримала пояснивши, що шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з липня 2013 р., а в грудні 2013 р. чоловік пішов до іншої жінки. Від вимог про відновлення дошлюбного прізвища [PERSON] відмовилась. Відповідач [PERSON] не заперечував проти розірвання шлюбу, проте оспорив обставини, які стали причиною припинення шлюбно-сімейних відносин. Пояснив, що саме поведінка дружини і її складний характер стали причиною розпаду їх сім*ї. Роздільно вони проживають лише з жовтня 2014 р., проте новий 2015 р. вони зустрічали разом і до останнього часу він оплачував оренду житла. Лише в січні 2015 р. він дізнався, що у дружини є інший чоловік. Не заперечував, що наразі він також проживає з іншою жінкою. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 грудня 2004 р. (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). З огляду на пояснення сторін суд вважає доведеним, що у подружжя відсутні спільні погляди на сім'ю та шлюб, подружню вірність, взаємні почуття любові та взаєморозуміння, внаслідок чого вони проживають роздільно, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що розлад подружніх стосунків сторін має не тимчасовий характер і подальше збереження шлюбу, який існує лише формально і не базується на паритетних засадах, порушує такий принцип шлюбу як добровільність та суперечить як інтересам подружжя, так і інтересам їх малолітньої дочки. Встановлені обставини є підставою для розірвання шлюбу сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

В грудні 2014 р. [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначила, що 10.06.2011 р. між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 10.06.2011 р., серія [NUMBER], актовий запис № 340, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського управління юстиції у м. Києві (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають дитину, сина - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 26.10.2012 р., серія [NUMBER], актовий запис № 2148, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7). Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просив розірвати шлюб. Шлюб існує формально і підлягає розірванню. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що підтримує позов у повному обсязі та проти ухвалення судовому в засіданні рішення не заперечує (а.с. 24). Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує та проти ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує (а.с. 25). Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Проти відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, передбачене ст. 111 СК України, сторони заперечували. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 243,60 грн. судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 20 вересня 2008 року уклав шлюб з [PERSON], який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції про що зроблено запис №1676. Від даного шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO]. Позов мотивував тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, тривалий час проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують. Спір про розподіл майна та проживання дитини відсутній. Позивач в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити без участі сторін. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Сторони перебувають в шлюбі з 20 вересня 2008 року, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції про що зроблено запис №1676 (а.с. 3). Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, на примирення не згодні. Між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дитини. Викладені факти підтверджуються відповідними свідоцтвами про шлюб та народження. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами діють сімейні правовідносини. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Отже, наявність того факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, є підставою для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Київської міської ради (надалі - відповідач), у якому просив визнати причини на пропущення строку для прийняття спадщини поважними та визначити позивачеві додатковий двомісячний строк на прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що в жовтні 2011 року помер батько позивача - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина. Про смерть батька позивач дізнався лише 23 жовтня 2014 року та 31 жовтня 2014 року звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого, проте, строки ним були пропущені. На підставі викладеного позивач звернувся до суду із позовом для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд,

Outcome: approved