Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

В грудні 2015 року орган опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини в якому вказував, що відповідачка є матірю неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно ч. 1 ст. 135 СК України. В той же час [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, а саме: не підтримує звязку з неповнолітньою, не цікавиться її життям, не піклується про стан здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально [PERSON] не утримує. Остання знаходиться та навчається у Надбузькому професійному аграрному ліцеї на загальних підставах, при цьому не має можливості самостійно утримувати та забезпечувати себе матеріально. Враховуючи вказані обставини, орган опіки та піклування просив позбавити відповідачку батьківських прав щодо доньки, вказуючи на те, що це буде відповідати інтересам останньої. Також просив про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідачки, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] доповнила позов вимогою про передачу дитини на опікування органу опіки та піклування. В іншій частині вимоги залишила незмінними, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, проте звертала увагу суду на своє тяжке матеріальне становище. Представник третьої особи без самостійних вимог - Надбузького професійного аграрного ліцею в судове засідання не з'явився, проте надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника третьої особи, оскільки матеріали містять достатньо відомостей для вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідачки [PERSON], думку прокурора Павлова М.О., який вбачав підстави для задоволення позову, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що відповідачка є матірю неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] є дієздатною та працездатною особою, проте не працює, постійного житла не має, за місцем проживання характеризується негативно. В той же час [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, а саме: не підтримує звязку з неповнолітньою, не цікавиться її життям, не піклується про стан здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально [PERSON] не утримує. Остання знаходиться та навчається у Надбузькому професійному аграрному ліцеї на загальних підставах, при цьому не має можливості самостійно утримувати та забезпечувати себе матеріально. Водночас відповідачка не надала суду жодних доказів, що б вказували на поважність причин невиконання батьківських обов'язків в минулому та доказів, що свідчать про бажання виконувати ці обовязки в майбутньому. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про здоровя дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, що є найважливішими обовязками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічно статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. За таких обставин, приймаючи до уваги висловлену в письмовому вигляді думку неповнолітньої [PERSON] (заява від 24 грудня 2015 року), яка просила позов задовольнити, а також письмовий висновок органу опіки та піклування від 07 грудня 2015 року, суд вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її доньки. Відповідно до вимог ч.ч. 4, 5 ст. 167 СК України в разі ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба, дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Тому, оскільки неповнолітня не має інших близьких родичів, які б могли за віком, станом здоровя, матеріальним становищем, моральними якостями виконувати функції піклувальника, а також виявили бажання виконувати такі функції, вона підлягає передачі органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Разом з тим, згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Положення ч. 2 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Тому, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 та ст. 183 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними в грошовій або натуральній формі, а в разі недосягнення між ними згоди - за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дітей присуджується в частині від доходу їх батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні тощо (ч. 1 ст.182 СК України). Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, зокрема стан здоровя та матеріальне становище дитини, задовільний стан здоровя відповідачки, її матеріальне становище, а також те, що вона не сплачує аліменти на користь інших осіб, також інших осіб на утриманні не має, суд прийшов до висновку, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої у визнаному нею розмірі - 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З врахуванням положень ч. 3 ст. 82 та ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави також частково підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 218 грн.

Outcome: approved