Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивований тим, що 17.01.2017 року між позивачем та відповідачем укладено у довільній формі договір позики, відповідно до якого позивач позичив відповідачу 83070 грн, що становить 3195 доларів США, які зобов`язався повернути до 01.08.2017 року. Однак відповідач у встановлений строк борг не повернув та не виконав взяті на себе зобов`язання. Позивач неодноразово звертався до відповідача з питанням повернення грошових коштів, однак відповідач будь-яких дій на повернення грошових коштів позивачу не вчиняв. В судове засідання сторони не з`явились, позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій також просить суд зменшити розмір стягуваної заборгованості за договором позики та стягувати з відповідача на його користь 89971,20 грн - заборгованість за договором позики, що еквівалентно 3195 доларів США, та 25 000 грн - відсотки за користування позикою, що в загальній сумі становить 114 971, 20 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, суду надав заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність та щодо задоволення зменшених позовних вимог не заперечує. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що відповідно до договору позики від 17.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] позичив [PERSON] 83070 грн, що становить 3195 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 01.08.2017 року. (а.с.4-5) Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Враховуючи вищевикладене, те, що станом на січень 2021 року борг відповідачем не повернуто, позивач підтримує зменшені позовні вимоги та відповідач не заперечує щодо їх задоволення, суд приходить до висновку про задоволення зменшених позовних вимог. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст.192, 524, 526, 530, 610, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved