Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Виклад позиції позивача: 19.02.2021 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики від 13 квітня 2018 року у загальній сумі 225536 (двісті двадцять п`ять тисяч п`ятсот тридцять шість) гривень 40 копійок, з яких: 208 830 (двісті вісім тисяч вісімсот тридцять) гривень - сума основного боргу; 16706 (шістнадцять тисяч сімсот шість) гривень 40 копійок - 3 % річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання та судовий збір в сумі 2 255 (дві тисячі двісті п`ятдесят п`ять) гривень 36 копійок. В обґрунтування позову зазначила, що між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики 13.04.2018 року, за яким [PERSON] взяла у нею у позику 7500 доларів США за умови повернення до 13 травня 2018 року. На підтвердження укладеного договору [PERSON] власноручно склала розписку, де зазначила свої дані та дату виконання грошового обов`язку. За поясненнями [PERSON] , позичені кошти необхідні були їй для оформлення права власності на квартиру колишнього гуртожитку по [ADDRESS] . Проте, ані 13 травня 2018 року, ані в інший строк позичені гроші їй не були повернуті, на її вимоги виконати грошове зобов`язання відповідач відповідає відмовою, обіцяє повернути кошти, проте не здійснює будь-яких дій, спрямованих на їх повернення. Виконання грошового зобов`язання прострочена на 2 роки 8 місяців, за весь цей час відповідачем навіть частково не погашено борг за договором позики. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить позов задовольнити у повному обсязі стягнути суму основного боргу у розмірі 208830 гривень, 16706,40 гривень - 3 % річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання та понесені ним судові витрати. Заяви (клопотання) учасників справи У судове засідання представник позивача не з`явився, справу просив розглянути за своєї відсутності, позов підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Відповідачу була направлена повістка про виклик до суду на 31.05.2021 року, вищезазначена повістка суду на адресу вказану в позовній заяві та відозві на позовну заяву надану відповідачем, проте конверт повернувся до суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Матеріали справи не містять заяви відповідача про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі. Відповідача не цікавиться ходом розгляду справи, повістку про виклик до суду не отримує, реалізуючи своє диспозитивне право на участь у справі. Процесуальні дії у справі 19.02.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Кононенко Т.О. 22.02.2021 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача, за адресою; [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22.02.2021 року в справі відкрито провадженняя за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 16.03.2021 року. Ухвалою суду від 20.04.2021 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду на 17.05.2021 року. Відповідач [PERSON] надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що у неї давно не склалися стосунки з позивачем, а саме з того часу, як на підставі рішення суду [PERSON] була позбавлена права власності на квартиру, у будинку [ADDRESS] , та хибно вирішила, що це сталося з її вини, так як на той час будинок перебував в її управлінні, як керівника будинкового - комітету. З даного приводу у них з позивачем неодноразово виникали сварки. 13.04.2018 року, позивач [PERSON] разом з невідомими їй особами приїхала до відповідача на автомобілі і погрожуючи вимусили написати розписку, по якій на даний час [PERSON] намагається стягнути кошти. Вказаних у розписки від 13.04.2018 року грошових коштів у сумі 7500 доларів США вона ніколи не брала у борг. Вивчивши зміст та характер розписки одразу видно, що відповідач дуже хвилюється, пише нерозбірливо та з виправленням, так як в той час вона дуже хвилювалась за своє життя та життя своєї родини, в зв`язку з тим, що позивач постійно її погрожувала. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до договору позики грошових коштів від 13 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого було передано відповідачу 7500,00 доларів США. Дану суму відповідач зобов`язалася повертати позивачу 13.05.2018 року ( а.с.25) Проте, у встановлений строк відповідач борг не повернула, у зв`язку з чим відбулося порушення виконання умов договору позики. Факт передання позики підтверджується борговою розпискою, власноруч написаною відповідачем, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] отримала у борг від [PERSON] 7500 доларів США, які зобов`язалась повернути до 13 травня 2018 року. Між тим, судом встановлено, що відповідач порушив умови виконання зобов`язання, передбачені договором позики грошових коштів від 13.04.2018 року. Оцінка суду Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, не спростовані відповідачем, а тому суд вважає їх доведеними. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається У відповідності до ч. 1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 та 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Факт написання даної розписки відповідачем у своєму відзиві не заперечувався. Тобто, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно правового висновку Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63 цс 13) договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Частиною 1 cт. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до cт. 625 цього Кодексу. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Згідно із положеннями ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. При цьому, статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ч. ч. 1 - 3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Окрім іншого, слід зауважити, що у своїй Постанові від 20.02.2019 по справі № 556/1721/17, Верховний суд зазначив, що наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст. 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Таким чином, проаналізувавши вищенаведені норми матеріального права та дослідивши наявний у матеріалах справи оригінал боргової розписки, суд приходить переконання, що між сторонами дійсно виникли правовідносини за договором позики, які регулються ст.ст. 1046 - 1053 ЦК України . Окрім того, передбачене частиною другою статті 625ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Крім того, слід зазначити, що враховуючи норми ст.ст. 192, 524, 533, 1049 ЦК України, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Такий висновок суду також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц. Установивши, що свій обов`язок повернути борг позивачу відповідач не виконав, з відповідача підлягає стягненню, окрім основної суми боргу, також 3 % річних від простроченої суми. У частині другій статті 625ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Отже при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14 465 цс 18. 3 % річних становлять суму в розмірі 621 доларів США за період з 13 травня 2018 року по 13 лютого 2021 року, виходячи з такого розрахунку: -7500,00 доларів США * 1007 днів прострочення (з 13 травня 2018 року по 13 лютого 2021 року) * 3 : 100 : 365 = 621 доларів США. Однак, оскільки позивачем [PERSON] заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] 3 % річних 600 доларів США, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, суд позбавлений процесуальної можливості стягнути 3% річних в сумі 621 доларів США. Згідно зі ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи, та встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (статті 77-80 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Відповідачем заявлялося клопотання про допит в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак на виклик суду дані свідки не з`явилися, окрім того суд зазначає, що згідно з абзацом 2 частини першої статті 218ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно з частиною другою статті 78ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З урахуванням викладеного, суд оцінюючи надані сторонами докази в сукупності та в їх взаємозв`язку, дійшов висновку, що між сторонами дійсно існували правові відносини опосередковані договором позики на умовах, наведених позивачем. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання у [PERSON] виникло перед [PERSON] , та станом на час звернення до суду з позовом не виконане. Аналізуючи фактично укладений між сторонами договір позики, який оформлено у вигляді розписки від 13.04.2018 р., суд дійшов висновку, що при оформлені розписки відповідач погодився з його умовами, факт передачі грошових коштів здійснено під час оформлення розписки. В свою чергу, суд критично оцінює пояснення відповідача, які вона виклала в своєму відзиві на позовну заяву, а саме її посилання на те, що договір позики між сторонами не укладався, а грошові кошти відповідач у позивачки ніколи не отримувала, а боргова розписка була нею написана під примусом, з тих підстав, що сторона відповідача не довела суду належними та допустимими доказами вказані обставини, оскільки такі є голослівними та не підтверджені жодними належними, допустимими та достатніми доказами. Будь - яких доказів того, що відповідач зверталася до правоохоронних органів з приводу застосування до нього фізичного чи психологічного насильства та примушування її до написання розписки або ж вчинення відносно неї шахрайських дії матеріали справи не містять, так як не містять і будь - яких інших належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст. 76-80 ЦПК України на спростування факту укладення між ним та позивачем договору позики. З урахування викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором позики від 13 квітня 2018 року в загальному розмірі 8100 доларів США, з яких: 7500 доларів США тіло боргу; 600 доларів США 3 % річних. Розподіл судових витрат між сторонами. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved