Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Подану позовну заяву позивач обґрунтувала тим, що в період з 26 жовтня 2002 року до 07 березня 2012 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. В позовній заяві також зазначено, що позивач не отримує ніякої матеріальної підтримки від відповідача, а вся відповідальність по вихованню та утриманню дитини покладена на неї, у зв'язку з чим, вона вирішила звернутися до суду за стягненням аліментів дитину. Позивач до судового засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача - [PERSON], до судового засідання не з'явилась, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, проте надала до суду заяву, відповідно до якої вточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 500 грн. Відповідач до судового засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав до суду заяву, відповідно до якої уточнені позовні вимоги визнав та просив суд розглянути справу у його відсутність. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Згідно статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 8 Цивільного кодексу України визначає законодавство, відповідно до якого суд вирішує справи. Суд вирішує справи відповідно до Конституції України законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Частина 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з положень ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 184 Сімейного кодексу України встановлено, що, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 26 жовтня 2002 року по 07 березня 2012 року, про що свідчить копія рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 07 березня 2012 року, яка долучена до матеріалів справи. Із долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] судом вбачається, що сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Проаналізувавши матеріали справи та докази у їх сукупності, враховуючи матеріальне положення відповідача та той факт, що позовну заяву він визнав, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому судом для вбачається наявність законних підстав для задоволення позову, оскільки визнання його відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved