Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

В жовтні 2019 року до Деснянського районного суду м.Чернігова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просив вселити його до квартири [ADDRESS] та встановити порядок користування вказаною квартирою, за яким йому виділи у користуванні кімнати №4 та №5. Свої позовні вимоги мотивував тим, що він та відповідач є співвласниками по Ѕ частці квартири [ADDRESS] . Однак, відповідач чинить перешкоди в його праві користуванні вказаною квартирою, до квартири не впускає, що порушує його права власності. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позов в частині вселення не визнає, оскільки ніяких перешкод в користуванні квартирою не чинить, в частині встановлення порядку користування квартирою просить виділити позивачу кімнати 10 та 5. В судовому засіданні позивач, його представник позовну заяву підтримали і просили суд її задовольнити, в частині визначення порядку користування квартирою позивач погодився із варіантом, запропонованим відповідачем. Представник відповідача позов в частині вселення не визнав. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідка [PERSON] , заслухавши пояснення сторін суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони є співвласниками по Ѕ частці квартири [ADDRESS] , що не заперечується сторонами. На час розгляду справи в спірній квартирі проживає відповідач зі своєю сім`єю, фактично сім`я відповідача проживає в кімнатах 4 та 5. Позивач зазначає, що він як співвласник квартири виявив намір щодо проживання в ній, однак відповідач чинить йому перешкоди, що підтверджується його зверненнями до поліції ( висновки про результати перевірки від 24.02.2019 року, 25.02.2019 року, 07.04.2019 року). Відповідач щодо наявності перешкод у користуванні позивач квартирою з її боку заперечує, однак належним та допустимих доказів у відповідності до вимог ст..81 ЦПК України на спростування доводів позивача не надала. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним та згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Квартира [ADDRESS] розташована на сьомому поверсі дев`ятиповерхового будинку та складається з чотирьох ізольованих кімнат, житловою площею 50,6 кв.м, має один вихід. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю. Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Право кожного із співвласників на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, передбачене ч. 3 ст. 358 ЦК України. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність усунення перешкод у користуванні позивачем своєю власністю, вселення його до спірного житла та встановлення порядку користування квартирою, згідно варіанту запропонованого відповідачем. У відповідності до вимог ст..141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. Разом з тим, в силу положень частин четвертої, п`ятої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт і наданих послуг, а також ціни позову та значення справи для сторін. Враховуючи викладене, незначну складність справи, невеликий час і обсяг робіт, виконаний адвокатом у процесі надання правничої допомоги, суд вважає доцільним зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, до 5000 грн

Outcome: partial