Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності, про що надали письмові заяви. Позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту позивача; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія акту депутата Ренійської міської ради від 26.12.2019р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] ; копія довідки КП «РБТІ» від 23.01.2020р.; копія зведеного акту оцінки вартості будівель та споруд КП «РБТІ» ; копія народження [PERSON] ; копія свідоцтва про укладння шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.01.2020р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який належав йому на підставі свідоцтва про право власності від 17.03.1997р. за № 928, про що свідчить довідка КП «РБТІ» від 23.01.2020р. № 24. За час життя [PERSON] не залишив заповідальне розпорядження, тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є сторони по справі: дружина - відповідач [PERSON] , його діти - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Так, позивач на день смерті батька вона проживала разом із ним у будинку [ADDRESS] , доглядала за ним та піклувалась, оскільки він потребував цього в силу свого похилого віку, що підтверджується актом депутата Ренійської міської ради Кобенко Сергія Анатолійовича, який засвідчений сусідами позивача - [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі спадщину не прийняли та не заперечують щоб її оформила на своє ім`я позивач. Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак їй в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Щодо вимог про встановлення факту проживання із спадкодавцем, суд зазначає, що ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначений перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. Однак, у частині 2 статті 315 ЦПК України зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, на час відкриття спадщини позивач зареєстрована була у будинку [ADDRESS] , однак, постійно проживала разом із батьком у будинку [ADDRESS] , оскільки ці будинки розташовані поряд, на одному дворі, що підтверджується актом депутата Ренійської міської ради Кобенко С.А. , який засвідчений сусідами - [PERSON] та [PERSON] . З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню, а факт - встановленню, оскільки він має юридичне значення, тобто від нього залежить виникнення права на спадкування. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, сторони по справі є спадкоємцями за законом першої черги. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Після смерті [PERSON] позивач прийняв спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Відповідачі спадщину не прийняли, та не заперечують щоб її оформила на своє ім`я позивач. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved