Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

В вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просив стягнути з Приватного підприємства «Автобудцентр» на його користь матеріальні збитки у розмірі 20843,65 грн., витрати по сплаті експертного дослідження у розмірі 900,00 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 16 травня 2015 року, у м. Дніпро по пр. Пушкіна, рухався автомобіль «ГАЗ», державний номерний знак [NUMBER], що належить відповідачу, під керуванням водія [PERSON], який в районі будинку № 30 не витримав безпечну дистанцію та скоїв наїзд на зупинившийся попереду автомобіль «Рено», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2015 року по справі № 199/4019/15-п [PERSON] був визнаний винним у скоєнні даного ДТП. Відповідно до протоколу про скоєння адміністративного правопорушення [PERSON] керував автомобілем «ГАЗ», державний номерний знак [NUMBER], що належить Приватному підприємству «Автобудцентр» та працює в даному підприємстві водієм, тобто, під час скоєння ДТП, він виконував свої трудові обовязки. Під час ДТП було пошкоджено та заподіяно матеріальні збитки автомобілю «Рено», державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу. Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 2905 від 02.06.2015 року вартість матеріального збитку становить 20843,65 грн. У звязку з порушеними правими позивача, через скоєння ДТП [PERSON], йому завдано матеріальні та моральні збитки. Тому, для захисту свої прав він звернувся до ТОВ «Правова стратегія» та уклав Договір про надання юридичної допомоги № 48 від 25.08.2015 року, на виконання якого він сплатив 5000,00 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги позивача та просила задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути без участі позивача та його представника. Також, зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. [PERSON] в судове засідання також не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним обставинам. У судовому засіданні було встановлено, що 16 травня 2015 року, близько 10-00 години, у м. Дніпропетровську по пр. Пушкіна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON], який керував автомобілем «ГАЗ», державний номерний знак [NUMBER], та [PERSON], який керував автомобілем «Рено», державний номерний знак [NUMBER]. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2015 року [PERSON] був визнаний винним в скоєному ДТП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 425 грн. Дана постанова не була скасована та набрала законної сили 30 червня 2015 року (а.с.8). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості [PERSON] не потребують доказування, оскільки вони встановлені постановою по вищевказаній справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили. У вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді, автомобілю «Рено», державний номерний знак [NUMBER], який належить позивачу, були спричинені механічні пошкодження. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно висновку № 2905 від 02.06.2015 року про визначення вартості збитку в результаті пошкодження транспортного засобу, а саме автомобіля «Рено», державний номерний знак [NUMBER], виконаного на замовлення позивача експертом - автотоварознавцем [PERSON], автомобілю позивача спричинено шкоду на суму 20843,65 грн. (а.с.10-20). За послуги проведення експертного дослідження з визначення вартості збитку в результаті пошкодження транспортного засобу та складання Висновку № 2905 від 02.06.2015 року, позивачем було сплачено 900,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 2905 від 21.05.2015 року (а.с.21). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. При цьому, судом встановлено, що [PERSON], під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, знаходився у трудових відносинах з відповідачем та виконував покладені на нього трудові обов'язки, що вказано й самим винуватцем ДТП у протоколі про адміністративне правопорушення, а також власником автомобіля «ГАЗ», державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] під час скоєння ДТП, належить відповідачу, що підтверджується відомостями, зазначеними у схемі ДТП (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача до відповідача про відшкодування збитків, спричинених працівником відповідача, під час виконання ним своїх трудових відносин. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Суд вважає належним та допустимим доказом, з приводу оцінки майнової шкоди позивача, висновок № 2905 від 02.06.2015 року про визначення вартості збитку в результаті пошкодження транспортного засобу позивача, а саме автомобіля «Рено», державний номерний знак [NUMBER], оскільки вказаний висновок складений повноважною особою, яка має відповідну кваліфікацію. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим стягнути з Приватного підприємства «Автобудцентр» на користь [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 20843,65 грн. та витрати по сплаті експертного дослідження у розмірі 900,00 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). Також, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат повязаних з розглядом судової справи. Згідно приписів ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно роз'яснень наведених у п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». У п. 48 вищевказаної Постанови зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч.3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем 25.08.2015 року було укладено Договір про надання правової допомоги № 48 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Правова стратегія» (а.с.23), на виконання якого ним було перерахована в рахунок виконання договору 5000,00 грн., що підтверджується актами виконаних робіт та квитанціями до прибуткового касового ордеру (а.с.24-25,50-51). Згідно вищевказаних положень закону, ці витрати на правову допомогу також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved