Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила: поновити строк позовної давності для предявлення позову; визнати недійсним договір іпотеки, укладений між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) та [PERSON], [PERSON] 20 вересня 2007 року про передачу в іпотеку будинку № 6 по вул. Островського в м. Полонне; виключити зазначений будинок із Державного реєстру обтяжень, знявши заборону на його відчуження. В обґрунтування позову позивачка зазначала, що 20 вересня 2007 року її мати [PERSON], та баба [PERSON], яким в рівних долях належить зазначений жилий будинок, уклали з Банком договір іпотеки на забезпечення виконання умов кредитного договору котрий [PERSON] цього ж числа уклала з Банком і отримала кредит в сумі 10000 доларів США, у звязку з чим на будинок накладено заборону на його відчуження, яка внесена до Єдиного реєстру обтяжень. Про існування договору іпотеки вона довідалась в березні 2014 року, коли іпотекодавців було викликано до суду у справі за позовом Банку. Вважає, що договір іпотеки є недійсним, оскільки в будинку, який є предметом спірної угоди, постійно проживає вона, а також з моменту народження її малолітній син [PERSON], котрий народився 15 листопада 2005 року, а тому для укладення спірного договору необхідно було отримати згоду органу опіки і піклування, що сторонами договору іпотеки не дотримано. В \~судовому \~засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнала, пояснила, що коли укладався договір іпотеки, вона не повідомила Банк, а також нотаріуса, який посвідчував спірну угоду, про те, що в будинку з часу свого народження проживає малолітній [PERSON]. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не зявилась. Представники Банку позов не визнали, пояснили, що договір іпотеки укладений відповідно до закону, а іпотекодавці при посвідченні угоди надали довідку про склад сім`ї, а також підписали заяву, в яких не зазначено, що у будинку проживає малолітня дитина. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судові засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник органу опіки і піклування позов визнала, пояснила що в будинку, який передано в іпотеку, проживає малолітня дитина, яка має право користування цим житлом, а тому при укладенні договору іпотеки потребувалась згода органу опіки і піклування. За отриманням такої згоди сторони угоди не звертались. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що 20 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого останній був наданий кредит у розмірі 10 тисяч доларів США зі сплатою 11,04 % річних та строком повернення до 19 вересня 2017 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], [PERSON] уклали договір іпотеки, предметом якого стали житловий будинок № 6, що по вул. Островського в м. Полонне з відповідними господарськими спорудами та земельна ділянка для обслуговування вказаного будинку площею 624 кв.м, які належать обом іпотекодавцям в рівних частках. У зв'язку з неналежним виконанням позичальницею [PERSON] умов кредитного договору Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, провадження за яким зупинено до вирішення цього спору. Згідно даних домової книги для прописки громадян, які проживають у вказаному будинку, в ньому значаться зареєстрованими, крім власників [PERSON], [PERSON], також позивачка [PERSON] з 06.06.2000 року та її син [PERSON], [INFO] з 25.11 2005 року. Разом з тим, відповідно до довідки Полонської житлово-експлуатаційної контори, виданої у вересні 2007 року № 3662, в будинку, який належить іпотекодавцям, до складу сім`ї входить крім них, також [PERSON] (вона ж [PERSON]), а щодо її малолітнього сина дані не вказані. Відповідно до заяви [PERSON], [PERSON] від 20 вересня 2007 року, наданій нотаріусу під час оформлення договору іпотеки, вказані особи засвідчили, що у належному для них будинку, який передається в іпотеку, ніхто крім них та [PERSON] не зареєстрований, прав користування житлом у інших осіб не має. Натомість згідно до пояснень представника позивачки та відповідачки, а також даних зазначеної домової книги, у вказаному житловому будинку з часу народження зареєстрований малолітній [PERSON]. Згідно з Історією розвитку дитини [PERSON], оглянутою судом, останній проживає у [INFO]. Вирішуючи питання щодо законності позовних вимог суд виходить з такого. Так, згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. За положеннями частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, на момент укладення оспорюваного договору в малолітнього [PERSON] існувало право користування житловим приміщенням, що передано в іпотеку, при цьому іншого місця проживання ця дитина не має. Також, суд зазначає, що іпотекодавці, при наданні нотаріусу довідки про склад їхньої сім`ї, написанні згаданої заяви про осіб, які проживають у належному для них житловому будинку, діяли недобросовісно, оскільки приховали той факт, що у будинку, який передавався в іпотеку, також проживає і зареєстрований малолітній [PERSON]. За змістом частин першої, другої, четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти. Для здійснення таких правочинів потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч. 1 ст. 203 ЦК України. За таких обставин, ураховуючи те, що при укладенні сторонами договору іпотеки, предметом котрого являється жилий будинок, право користування яким має малолітня дитина [PERSON], не було отримано згоди органів опіки та піклування, тому на підставі наведених норм дана угода є недійсною. Саме такі правові висновку у подібних правовідносинах викладені Верховним Судом України у справах № 6-396цс15, № 6-214цс15. За положеннями ст. 17 Закону України «Про іпотеку» , іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку, а тому підлягає задоволенню вимога позову про скасування заборони на відчуження будинку переданого відповідачами в іпотеку. Щодо заяви позивачки поновити їй строк позовної давності для предявлення позову, суд зазначає таке. Відповідно до частин 1, 4 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Згідно до частини 3 статті 267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Приймаючи до уваги, що позивачка довідалась про наявність договору іпотеки в 2014 року, вона звернулась до суду за захистом порушених прав її малолітнього сина, та що жодна із сторін не подала суду заяву про застосування позовної давності, а тому суд не вважає, що [PERSON] подала до суду позов з пропуском строку позовної давності. Відповідно ст. 88 ЦПК України із відповідачів підлягають стягненню на користь позивачки сплачений нею судовий збір у рівних частинах.

Outcome: approved