Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

В грудні місяці 2016 року позивач звернувся до суду з позовом зазначивши ,що 11 березня 2004 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю ,,Силікат-1,, с. Ковтуни Золотоніського р-ну Черкаської області було укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,46 га. яка належить на праві приватної власності орендодавцю. Даний договір було зареєстровано в Чорнобаївському районному відділі Черкаської філії центру ДЗК 01.04.2004 року за № 834. Строк дії договору до 31грудня 2013 року. 20 листопада 2012 року між позивачем та власником земельної ділянки було укладено додаткову угоду про внесення змін до вже наявного договору у відповідності до змісту якої договір оренди землі було продовжено ще на 10 років,але даний відповідач не поставивши до відома позивача 18.08. 2013 року уклав з відповідачем № 2 по справі та передав останньому в оренду свою земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка вже перебувала в користуванні позивача ,а державний реєстратор 28.02.2014 року провів державну реєстрацію укладеного між даними відповідачами договору оренди земельної ділянки чим порушив переважне право позивача на переукладення наявного договору оренди землі та на вільне користування орендованою земельною ділянкою,що і спонукало товариство з обмеженою відповідальністю ,,Силікат-1,, с.Ковтуни Золотоніського р-ну Черкаської області звернутись до суду з позовними вимогами про визнання договору оренди земельної ділянки кадастровий номер:. 7125155100:04:000:3322 укладеного 18.08.2013року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю ,,[PERSON] Нива 2013,, смт.Чорнобай Чорнобаївського р-ну Черкаської області недійсним та про визнання поновленим договору оренди наявної земельної ділянки від 11.03.2004 року укладеного між ТОВ.,,Силікат-І,, та власником землі (відповідачем № 1). В судовому засіданні представник позивача відмовився від позовної вимоги щодо визнання поновленим договору оренди наявної земельної ділянки від 11.03.2004 року укладеного між ТОВ.,,Силікат-І,, і відповідачем № 1 та підтримав позовні вимоги лише в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки укладеного між відповідачами [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю ,,[PERSON] Нива 2013,, . Звернув увагу на те,що товариство інтереси якого він представляє добросовісно користувалось орендованою земельною ділянкою і своєчасно в розмірах обумовлених договором оренди землі проводило розрахунки з відповідачем № 1 ,а тому ТОВ.,,Силікат-І,, мало приріотетне право на переукладення з власником земельної ділянки договору оренди на новий строк,тобто ще на 10 років . Відповідач №1 та його представник допущений до участі за згодою сторін які брали участь в судовому засіданні 12.01.2017 року позов не визнали та просять відмовити в його задоволенні . Відповідачем подано (ас.27) письмові заперечення у відповідності до змісту яких угоду на яку посилається представник він не підписував. Представник відповідача № 2 /,,[PERSON] Нива-2013,,/ подав заперечення щодо заявленого позову, просить відмовити в його задоволенні з підстав необґрунтованості та просить розглядати справу без його участі. Звертає увагу суду на те,що хоч договір оренди землі і був укладений з ТОВ.,,[PERSON] Нива,, до закінчення строку договору оренди землі між її власником та позивачем , фактична його реєстрація проведена Державним реєстратором лише після закінчення строку дії наявного договору ,тобто в 2014 році. До цього ж часу земельна ділянка перебувала в користуванні позивача ,а тому його права не були порушені. Суд заслухавши пояснення представників сторін та відповідача ,дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини Пунктом № 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року ,,Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними,, визначено , що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом . Диспозицією ст.ст. 626 ,629,638 ЦК України обумовлено поняття договору , обов»язковість його виконання ,а також загальні вимоги для його укладення . Змістом ст.13 ЗУ ,,Про оренду землі,,обумовлено ,що договір оренди землі це договір за яким орендодавець за відповідну плату зобов»язаний передати орендареві земельну ділянку на певний строк ,а орендар зобов»язаний використовувати земельну ділянку відносно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною 1 ст.27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. У відповідності до ч. 1 ст. 33 цього Закону по закінченню строку на який було укладено договір оренди землі, орендар який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Змістом ч.3 ст.10 ЦПК України визначено ,що сторона повинна довести в судовому засіданні обставини на які посилається ,як на підставу своїх позовних вимог. Для застосування ч. 1 ст. 33 Закону № 161-XIV та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди законодавець визначає наступні обставини: -орендар належно виконує свої обовязки за договором; - до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору оренди землі на новий строк; -до повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар має додати проект додаткової угоди; -орендодавець же протягом місяця має повідомити орендаря про наявність чи відсутність заперечень на пропозицію останнього. Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до ст. 3 ЦК України матиме місце лише при укладенні договору оренди із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк . Надіслання ж в адресу власника земельної ділянки відповідного листа-повідомлення орендаря про свій намір та проекту угоди являється обов»язком орендаря про,що висловив свою правову позицію ВСУ по справі № 6-531 цс15. В даному ж випадку судом встановлено ,що відповідач № 1 являється власником земельної ділянки кадастровий номер 7125155100:04:000:3322 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею -2,46 га. яку 11.03.2004 року передав /ас.4-5/ в оренду позивачу на підставі договору оренди землі до 31 грудня 2013 року. Наявний договір оренди землі був укладений на підставі добровільного волевиявлення сторін з дотриманням форми правочину та відповідною державною реєстрацією. Позивач добросовісно користувався орендованою ним земельною ділянкою та виконував умови договору до дня його закінчення ,тобто до 31.12.2013 року. Разом з тим ,маючи намір скористатися своїм переважним правом на переукладення наявного договору оренди позивач не виконав вимоги ч.1 ст.33 Закону України ,,Про оренду землі,, та не надіслав орендодавцю (відповідачу № 1) лист повідомлення з проектом додаткової угоди про бажання скористатись переважним правом на укладення договору на новий строк про ,що свідчать відсутність даних документів у матеріалах справи та пояснення в судовому засідання 02.02.2017 року з цих підстав самого представника товариства ,,Силікат-1,,. Посилання представника позивача про те,що лист повідомлення не надсилався власнику земельної ділянки з тих підстав ,що останній знав про наміри товариства оскільки між ТОВ.,,Силікат-І,, та орендодавцем попередньо ,ще в листопаді місяці 2012 року, тобто за рік до закінчення терміну дії договору було укладено угоду на підставі якої він погодився передати земельну ділянку товариству ще на 10 років ,що виключало необхідність надсилати останньому відповідний лист суд не може визнати належним так,як відповідач № 1 подав заперечення у якому вказав ,що ніякої угоди не підписував і листа про наміри позивача з проектом угоди ,не отримував. Під час дослідження в судовому засіданні договору оренди землі укладеного в 2004 році між позивачем та відповідачем № 1(ас.4-5) підписання якого не оспорюється власником земельної ділянки та дослідження спірної угоди на яку посилається представник позивача і підписання якої не визнає відповідач № 1 було виявлено суттєві розбіжності в почерку проведеного від мені власника земельної ділянки з чим під звукозапис погодився і представник ТОВ.,,Силікат-1,, який пояснив ,що не був присутній на час її укладення і хто підписав даний документ йому невідомо. На пропозицію головуючого скористатися правом сторони щодо заявлення клопотання про призначення з даних підстав по справі судово-почеркознавчої експертизи представник позивача відмовився від її призначення. Таким чином під час судового слідства встановлено, що позивач на час оренди наявної земельної ділянки дійсно належно виконував свої обовязки ,але при цьому не виконав вимоги закону та не надіслав орендодавцю до закінчення строку дії договору оренди землі (31.12.2013 року ) лист повідомлення з проектом додаткової угоди про намір скористатись переважним правом на укладення договору на новий строк та після закінчення строку дії договору припинив користування земельною ділянкою . Відсутність наявного повідомлення в адресу власника земельної ділянки який не визнав факту підписання угоди від листопада місяця 2012 року та на яку посилається представник позивача не породжує, в силу положень ч.1-5 ст.33 З.У. ,,Про оренду землі ,, обов»язку перед відповідачем № 1 направляти позивачу повідомлення про свій намір щодо укладення договору з новим орендарем ,оскільки виходячи з аналізу правової позиції ВСУ по справі № 6-531 цс-15 від 9 вересня 2015 року дані дії власник земельної ділянки, здійснює після отримання від орендаря відповідного листа про свій намір з проектом угоди та в разі наявності заперечень у орендодавця з цих питань. Укладення ж між відповідачами 18.08.2013 року ,при відсутності письмового повідомлення про свої наміри позивача ,нового договору не порушувало прав останнього так,як у відповідності до положень ст.ст.18 та 20 Закону України ,,Про оренду землі ,, договір оренди землі набирає чинності лише після його державної реєстрації (вданому випадку -28.02.2014 року) . Підписання відповідачами між собою наявного договору свідчить лише про згоду останніх щодо його істотних умов. Процесуальні ж права та обов»язки на досягнення яких було спрямоване волевиявлення останніх ,виникли в них лише після відповідної державної реєстрації договору тобто 28 лютого 2014 року. Позивач безперешкодно продовжував користуватись орендованою ділянкою до 31.12.2013 року, як і було обумовлено умовами попереднього договору оренди землі від 2004 року після чого відповідач № 1 передав її в оренду відповідачу № 2. Враховуючи ,що позивач не виконав покладеного на нього ч.1-5 ст. 33 Закону України ,,Про оренду землі ,, обов»язку в частині належного повідомлення власника земельної ділянки про свої наміри щодо переукладення договору оренди на новий термін та не доведення ним в судовому засіданні ,що орендодавцю було відомо про намір позивача скористатись переважним правом на переукладення договору суд прийшов до переконання ,що діями відповідачів не було порушено права останнього ,що являється підставою для відмови в задоволенні позову. Понесені позивачем при зверненні до суду судові витрати відшкодуванню не підлягають в зв»язку з відсутністю відповідної позовної вимоги та в зв»язку з відмовою у задоволенні позову..

Outcome: dismissed