Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

В жовтні 2014 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (Позивач) до [PERSON] (Відповідач-1), [PERSON] (Відповідач-2), [PERSON] (Відповідач-3) про стягнення заборгованості по квартирній платі та за надані комунальні послуги. У вказаному позові Позивач просив: - стягнути солідарно з Відповідачів заборгованість по квартирній платі та за надані комунальні послуги за період з 01.01.2000р. по 01.03.2004р., що становить 4 388,77 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн., а разом 4 632,37грн. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідачі в період з 01.01.2000р. по 01.03.2004р. проживання у [ADDRESS] не сплачували в повному обсязі плату за квартирну плату та за надані комунальні послуги за користування зазначеною квартирою, в результаті чого за ними утворилась заборгованість по сплаті наданих послуг в сумі 4 388,77 грн.. 12.06.2014р. КП «Спецжитлофонд» звернулося до Шевченківського районного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за квартирній платі та за надані комунальні послуги з [PERSON], [PERSON], [PERSON], а ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.08.2014р. судовий наказ від 12.06.2014р. було скасовано, у зв'язку з чим у Позивача наявне право на звернення до суду у позовному провадженні (а.с.18). На підтвердження наявної заборгованості Відповідачів по квартирній платі та за надані комунальні послуги Позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості за період з 01.2000р. по 09.2014р. (а.с.11-17) та довідку КП «Спецжитлофонд» від 30.09.2014р. № 056/24-8802 (а.с.10). На адресу суду надійшли заперечення від Відповідачів на позовну заяву про стягнення заборгованості (а.с.33-36), в якій вони зазначили, що сума коштів, яку вимагає Позивач, нарахована за період, який є більшим ніж три роки до часу подання Позивачем позовної заяви, тому відповідно до положень чинного законодавства про строки позовної давності вимоги Позивача є протизаконними, безпідставними та необгрунтованими. Разом з тим, на підтвердження наявності заборгованості у Відповідачів за квартплату та комунальні послуги Позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості, дані якого суперечать обставинам, які були встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 2-1992/2000 від 24.04.2000р. за позовом ДКП «Київжитлоспецексплуатація», правонаступником якого є Позивач, до [PERSON], [PERSON] про виселення, зокрема, вказаним рішенням встановлено, що Відповідачі умови найму виконують, сплачують квартирну плату і комунальні послуги, заборгованості не мають, а тому достовірність розрахунку Позивача є сумнівним. Окрім того, очевидно, що між Позивачем та відповідачами відсутні юридичні правовідносини, передбачені законодавством України у сфері житлово-комунальних послуг, які обов'язкові при наданні таких послуг, а від так, нема ні юридичних підстав для стягнення заборгованості, ані самих зобов'язань відповідачів перед Позивачем, в силу відсутності підписаного договору між сторонами про надання відповідних послуг. Водночас, через канцелярію суду від [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про застосування строків позовної давності від 12.01.2015р. (а.с.38-39), в яких Відповідачі просили суд застосувати позовну давність до позовних вимог П «Спецжитлофонд», що є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні представник Позивача - Рясков Д.О. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Присутня в судовому засіданні Відповідач - [PERSON] проти задоволення позову заперечила. Пояснила, що у них відсутня заборгованість по квартирній платі за кімнату №2, що підтверджується, зокрема рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24.04.2000р. у справі №2-1992/2000 та копією рахунку на оплату житлово-комунальних послуг за листопад 2014р. за кімнати 1/3 (3) в будинку [ADDRESS], в якому дані про заборгованість відсутні, а міститься запис про переплату. Інші Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення сторін по справі, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі рішення Київської міської Ради народних депутатів від 01.03.2001 року № 217/1194 «Про створення комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», шляхом реорганізації Дирекції по утриманню та експлуатації житлових будинків маневреного фонду КП «Київжитлоспецексплуатація» було створено Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (а.с.5). Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 19.04.2001р. № 777 «Про комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фону спеціального призначення «Спецжитлофонд» жилий будинок по [ADDRESS] був закріплений за Позивачем на праві повного господарського відання (а.с. 6-7). Водночас, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 01.11.2002р. № 1985 вказаний будинок було передано до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва (а.с.8-9). Згідно довідки КП з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» № 056/24-8802 від 30.09.2014 року, у квартирі [ADDRESS] у період з 01.01.2000р. по 01.03.2004р. проживали [PERSON] (1970 р.н.), [PERSON] (1969 р.н.), [PERSON] (1991 р.н.), за якими залишилась заборгованість з квартирної плати та за надані комунальні послуги в розмірі 4 388,77 грн. (а.с. 10). Згідно із розрахунком заборгованості, доданим Позивачем до позовної заяви, заборгованість Відповідачів по сплаті за квартирну плату та надані комунальні послуги виникла у період з січня 2000 року по березень 2004 року та становить 4 388,77 грн. (а.с.11-12). Разом з тим, з вказаного розрахунку вбачається, що станом на 01 січня 2000 року заборгованість по даній квартирі вже становила 2 349,63 грн., яка в подальшому до 01 березня 2004 року збільшилась до 4 388,7 грн. Проте, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2000 року у справі № 2-1992/2000 за позовом Дирекції по утримання та експлуатації житлових будинків маневреного фонду Державного комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» до [PERSON], [PERSON] про виселення, встановлено, що відповідачі умови найму виконують, сплачують квартирну плату і комунальні послуги, заборгованості не мають (а.с.37). З тексту рішення вбачається, що мова йшла про виселення Відповідачів саме з кімнати №2 і саме за оплату цієї кімнати заборгованості суд не встановив. Доказів зворотного на час розгляду справи стороною Позивача суду не надано. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, з обставин, встановлених рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.04.2000р. у справі № 2-1992/2000 вбачається, що станом на день винесення рішення Відповідачі не мали заборгованості по квартирній платі та комунальних послугах по [ADDRESS]. При цьому з копії рахунка за сплату за житлово-комунальні та інші послуги за листопад 2014р. за кімнати №1/3 (3) у [ADDRESS] (а.с.41), наданих Відповідачкою у судовому засіданні, не зазначено про наявність у відповідачів заборгованості в розмірі 4 388,77 грн., яка обліковується за останніми згідно даних Позивача, а вказано про наявність переплати. Як вбачається з даного рахунку він здійснений за 3 кімнати з 1 по 3 на родину з 3 осіб і даних про заборгованість не містить. Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статті 64, 68 ЖК Української РСР визначають обов'язок наймача та членів його сім'ї своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, а також солідарну відповідальність за зобов'язаннями, що виникають під час користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Відтак, вони не можуть застосовуватись при вирішенні питання про стягнення заборгованості за комунальні послуги, які надані власникам квартир приватного житлового фонду. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї (ст. 64 ЖК Української РСР). Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. п. 4, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, власник житла та наймач квартири зобов'язаний за рахунок власних коштів оплачувати всі витрати, пов'язані з утриманням житлового будинку і закріпленої прибудинкової території. Власники та наймачі квартир зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Статтею 66 Житлового кодексу України визначено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Норма загальної площі встановлюється у розмірі 21 квадратного метра на одну особу. Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (ст. 68 ЖК України). Таким чином, законодавством покладено обов'язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів (власників). Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості Відповідачів за період з січня 2000 року по вересень 2014р., який був наданий Позивачем, як належний та допустимий доказ наявності такої заборгованості у Відповідачів, оскільки встановлені при розгляді справи обставини ставлять під сумнів належність та достовірність такого розрахунку, а тому позовні вимоги КП з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по квартирній платі та за надані комунальні послуги, не підлягають задоволенню, оскільки Позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України, наявності заборгованості Відповідачів по квартирній платі та за надані комунальні послуги за період з січня 2000 року по березень 2004 року. Окрім того, Відповідачами через канцелярію суду було подано заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності. У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, Верховний Суд України прийшов до висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна давність щодо стягнення з Відповідачів заборгованості по квартирній платі та комунальних послуг, нарахування і сплата яких відбувається щомісяця, повинна обчислюватися з моменту настання строку сплати кожного платежу окремо. Окрім, відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження заборгованості Відповідачів по сплаті за житлово-комунальні послуги, суд також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення з Відповідачів заборгованості за період з січня 2000 року по березень 2004 року, оскільки позивач звернувся з вимогами до суду аж у жовтні 2014р. Таким чином, виходячи з встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позов Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по квартирній платі та за надані комунальні послуги, не підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 256, 257, 261, 267, 625 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 66, 67 Житлового кодексу України,

Outcome: dismissed