Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» про захист прав споживачів, у якому просив суд ухвалити рішення яким визнати договір позики №651416917 від 06 березня 2020 року недійсним. Позивач [PERSON] надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі(а.с.16). Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» надали заяву про розгляд справи без їх участі, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог(а.с.104), надано відзив на позовну заяву(а.с.37-98). Дослідивши докази і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що в позові необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України, одним з яких є визнання правочину недійсним (ч. 2 ст.16 ЦК України). За змістом частин 2, 3 статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Підстави визнання правочину недійсним, як способу захисту цивільних прав та інтересів, врегульовані нормами статей 215-236 ЦК України. Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 березня 2020 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір №651416917, за умовами якого він отримав позику в сумі 3500 грн. зі сплатою процентів строком на 30 календарних днів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок(а.с.43-44). Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право вимоги заборгованості за кредитним договором №651416917 від 06 березня 2020 року. Посилання позивача на те, що оспорюваний правочин ним не підписано, споживача послуг не проінформовано про вартість послуг та розмір витрат, реальну ставку річних та сукупну вартість сум, що входять до кредитної заборгованості суд не бере до уваги з огляду на наступне. Позивач [PERSON] добровільно за допомогою мережі інтернет зайшов на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»: www.monevveo.ua, обрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку в подальшому отримав грошові кошти у сумі 3 500 грн., пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити в договірні відносини з Товариством та уклав кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу. Відтак, вказані дії позивача підтверджують те, що його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі, відповідно до ст.203 ЦК України. Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст.207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми, що спростовує необґрунтоване твердження позивача, щодо не підписання договору. На підставі вищевикладеного, ініціатором щодо укладення кредитного Договору був позивач, маючи необмежену кількість часу для ознайомлення з умовами та порядком співпраці з Фінансовою установою, самостійно визначив дату укладення Договору, а шляхом отримання від Товариства кредитних коштів та внесення грошових коштів в рахунок погашення заборгованості, повністю погодився з умовами кредитного Договору, тому посилання позивача в позовних вимогах на аргументи, які ґрунтуються на припущеннях, як доказ щодо недійсності Договору є необґрунтованими. Перевіряючи обґрунтованість тверджень позивача, в контексті дослідження обсягу наявних доказів в їх сукупності, суд виходить з такого. Положеннями ч.1 ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). До вказаних правовідносин підлягають застосуванню Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» , який визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами, Закон України «Про електрону комерцію» , Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Постанова Правління НБУ №705 від 05.11.2014 р. Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів , якою затверджено Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання. В ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1 ст.5 Закону України» Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» . Нормою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього Закону передбачено поняття підпис у сфері електронної комерції . Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис «, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із п. 4.1. договору позики, невід`ємною частиною Договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту Смарт ТзОВ Манівео швидка фінансова допомога (далі - Правила). Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті товариства: https://moneweo.ua. Розділом 3 Правил встановлений порядок надання грошових коштів у кредит. Так, згідно з розділом 3 п. 3.1.-3.3. заявник заповнює заявку на отримання кредит на сайті товариства, обов`язково вказуючи всі дані, позначені в заявці в якості обов`язкових для заповнення. У заявці заявник зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні, для прийняття товариством рішення про надання кредиту. Заповнюючи заявку, заявник у відповідності до розділу 3 цих Правил, надає свою згоду на передачу Товариству своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану заявника та його спроможності виконати зобов`язання за договором. Заповненням заявки позичальник засвідчив (підтвердив) прийняття загальних умов з надання кредиту, як невід`ємних умов кредитного договору, а також засвідчив (підтвердив), що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» , частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» , та їх зміст, а також про всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до пункту 4 Правил за користування кредитом Позичальник виплачує Товариству проценти, в розмірі, визначеному в Договорі. Правила надання грошових коштів у кредит ТзОВ Манівео швидка фінансова допомога перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. На виконання умов розділу 3 цих Правил позивач акцептував оферту, здійснивши дії, спрямовані на укладання кредитного договору і настання юридичних прав та обов`язків: заповнив заявку на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», зазначив інформацію щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої бажав отримати кредит. Фінансова установа свої зобов`язання за кредитним договором виконала в повному обсязі надавши грошові кошти на рахунок позивача. Зі змісту оспорюваного кредитного договору №651416917 від 06 березня 2020 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором №42X73NAW. Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та ТзОВ Манівео швидка фінансова допомога не був би укладений. Встановлено, що вказаний кредит був отриманий на ім`я позивача із застосуванням онлайн послуг. Для оформлення договору і отримання кредиту позичальнику обов`язково необхідно ввести у відповідні поля свої персональні дані та іншу інформацію (прізвище, ім`я, по-батькові, дату народження, номер мобільного телефону, Email, сімейний стан, освіта, номер паспорту, коли був виданий, ким був виданий, РНОКПП, адреса проживання, працевлаштування і т.д.), особи, що бажає отримати кредит. Із врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача. Належних та допустимих доказів того, що договір позики №651416917 від 06 березня 2020 року укладено з порушенням чинного законодавства позивач не надав. Інші доводи позивача не спростовують висновків суду щодо правомірності оспорюваного правочину. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Пленум Верховного Суду України у Постанові №9 від 06.11.2009 р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (пункт 7). Законодавець у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України визначив, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Положення ст.204 ЦК України встановлюють презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Беручи до уваги встановлені у ході судового розгляду обставини, суд дійшов висновку про відсутність встановлених законом підстав для визнання недійсним договору №651416917 від 06 березня 2020 року., укладеного між позивачкою та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» , право вимоги за яким перейшло до відповідача ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» , відтак у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю. Відповідно до ст.ст.129 Конституції України, ст.203, 215, 230, 625, 639 ЦК України, ст.3, 11, 12, Закону України «Про електронну комерцію»,

Outcome: dismissed