Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Виконком Каховської міської ради звернувся до суду в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на користь дитячого закладу, за місцем влаштування дітей. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], 2010 року народження та малолітньої [PERSON], 2007 року народження. Сім'я [PERSON] перебуває на обліку відділу у справах дітей як неблагополучна. Мати, [PERSON], не приділяє уваги вихованню і лікуванню своїх малолітніх дітей, двічі вона робила спроби відмовитись від догляду за дітьми, але працівники соціальної служби та відділу у справах дітей здійснювали ефективні заходи щодо супроводу родини, надання соціальних послуг, речової та харчової допомоги. 10 лютого 2014 року складено акт про покинутих відповідачем дітей, з того часу остання не створила належних умов для нормального життя і розвитку дітей, а тому, на думку позивача, проживання малолітніх дітей з [PERSON] є шкідливим і небезпечним для здоров'я і розвитку дітей. Вказані обставини відповідно до норм сімейного законодавства є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному об»ємі, на підставі викладених у позові доказів, додавши, що відповідач протягом останніх п»яти місяців навіть не поцікавилась місцезнаходженням дітей, їх станом здоров»я, не надала ні матеріальної ні будь-якої іншої допомоги. Залишивши дітей тимчасово у зв»язку з тяжким матеріальним становищем, відповідач на роботу не влаштувалась, квартиру не винайняла, мешкає у сім»ї, яка також перебуває на обліку, як не благодійна. Відповідач у судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак про причини неявки суд не повідомила. В попередніх судових засіданнях проти позову заперечувала, мотивуючи тим, що, на її погляд, виконує батьківські обов'язки належним чином, а тому відсутні підстави для позбавлення її батьківських прав. Дійсно дітей залишила, щоб знайти роботу, але це тяжко, навіть за п»ять місяців. Хоче в майбутньому доглядати за дітьми. Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи сторін, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Виконкому Каховської міської ради. Так, судом встановлено, що [PERSON] є одинокою матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] та малолітньої [PERSON], [INFO]. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів від 13 березня 2014 року № 02-11/1032 [PERSON] не створила належних умов для нормального життя і розвитку дітей, а тому проживання малолітніх дітей разом з матір'ю є шкідливим і небезпечним для здоров'я і розвитку дітей, що, в свою чергу, є підставою для позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітніх дітей. Зазначений висновок посадовими особами Виконкому Каховської міської ради зроблено на підставі актів обстеження житлово-побутових умов, повідомлень Каховської ЦРЛ, повідомлень Міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, повідомлень дитячого навчального закладу «Веселка» та пояснень [PERSON]. 03 лютого 2014 року [PERSON] залишила дітей в Міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Каховської міської ради, фактично відмовившись від виконання батьківських обов'язків. З 03 по 18 лютого 2014 року малолітні діти - [PERSON] та [PERSON], знаходились на лікуванні у Центральній районній лікарні з діагнозами гострий бронхіт та гострий трахеобронхіт відповідно. За весь період лікування мати дітей не відвідувала та їх лікуванням не займалась. З лютого 2014 року діти знаходяться на піклуванні соціальних служб Каховського району. При розгляді справи про позбавлення батьківських прав суд виходить з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства». Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що орган опіки та піклування має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав батьків. Відповідно до ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно законодавству України. Згідно ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (Постанова Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] є одинокою матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] та малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 8-11). Малолітні діти та їх матір зареєстровані за адресою: [ADDRESS], тобто у гуртожитку, але за місцем реєстрації відповідач з дітьми не проживає, а постійно змінює місце перебування, при цьому періодично залишаючи дітей на піклування органів соціальної допомоги. Протягом 2008-2014 років [PERSON] неодноразово зверталась до Міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Каховської міської ради із заявами про взяття її на соціальний супровід, у вересні 2011 року звернулась із заявою про взяття на соціальний супровід з питання тимчасового влаштування дітей на державне утримання. Передачу дітей на державне утримання аргументувала відсутністю постійного доходу, хворобливістю дітей та відсутністю постійного місця проживання (а.с. 20). За весь період патронажу фахівцями із Міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді [PERSON] влаштовано на навчання до Каховського професійно-технічного ліцею сфери послуг з подальшим отриманням стипендії та виплат, запропоновано проживання в гуртожитку, надана благодійна допомога одягом та продуктами харчування (а.с. 65-68). З відповідачем також неодноразово проводили профілактичні бесіди з приводу виховання та навчання, створення належних умов для нормального розвитку та піклування за станом здоров'я неповнолітніх дітей. Одночасно [PERSON] попереджали про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків (а.с. 33-37). Проте, [PERSON] не зважаючи на допомогу з боку держави весь час злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а саме не забезпечує необхідного харчування дітям, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. Вказані факти винного невиконання батьківських обов'язків підтверджуються наявними в матеріалах справи актами про покинутих матір'ю малолітніх дітей від 10 лютого 2014 року (а.с. 12, 13), виписками із історії розвитку дітей (а.с. 14, 15), характеристиками (а.с. 17, 18), актами відвідування дітей за місцем проживання та актами соціального інспектування (а.с. 25, 27, 40-50). Останній раз 03 лютого 2014 року [PERSON] привела дітей, брудних, голодних та хворих до будівлі міського центру соціальних служб, де залишила їх без зазначення причин, пообіцявши поміркувати над своїми діями. Однак, з лютого 2014 року відповідач дітей не відвідує, повністю ухиляється від їх виховання, не цікавиться її долею і здоров'ям, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Факти невиконання [PERSON] батьківських обов'язків також підтверджуються поясненнями свідків наданих у судовому засіданні. Свідок, [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що є завідувачем ДНЗ «Веселка», який відвідували діти: [PERSON], 2010 року народження та малолітня [PERSON], 2007 року народження. Дана родина перебувала на обліку, як родина зі складними життєвими обставинами. Мати дітей - [PERSON] відвідувала батьківські збори, але висновків ніяких не робила. Діти постійно були брудними, неохайними, вдома також не прибиралось, на профілактичні бесіди відповідач не реагувала. Коли відповідач залишила своїх дітей в будівлі міського центру соціальних служб у лютому 2014 року, діти були брудними і голодними, з захворюванням - гострий бронхіт. Батьки групи ДНЗ « Веселка» зібрали кошти та придбали дітям речі першої необхідності: мило, зубні щітки, шампунь, нижню білизну, полотенця і т.п. Знає, що відповідач жодного разу не відвідала дітей в лікарні, відвідували дітей соціальні педагоги та небайдужі люди. На даний час існує заборгованість по оплаті за харчування. Свідок [PERSON], в судовому засіданні повідомила, що є директором міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді, знає відповідача з негативної сторони, як особу, яку влаштували на навчання у профтехнічне училище, яке відповідач закінчила, намагались влаштувати на роботу, але будь-яке запропоноване місце роботи [PERSON] не влаштовувало, дітей було влаштовано до дитячого садочку, надавались соціально-педагогічні послуги. Представники центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді неодноразово відвідували дану сім»ю, допомагаючи продуктами харчування, одягом, при цьому за місцем проживання даної родини завжди було брудно, неохайно, діти голодні, часто хворіли. Відповідач декілька разів вже намагалась покинути дітей, але завжди вдавалось родину зберегти. Останній раз 03.02.2014 року [PERSON] залишила дітей: [PERSON] та [PERSON] в Центрі з приводу відмови від виконання батьківських обов»язків, з їх речами та документами і зникла у невідомому напрямку. За таких обставин та зазначених вище положень законодавства, з урахуванням встановленого факту ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню своїх малолітніх дітей, суд приходить до висновку про наявність підстав, за яких відповідач повинна бути позбавлена батьківських прав. Вказаний висновок повністю узгоджується і з позицією органу опіки та піклування, викладеною у письмовому висновку. Відповідно до ч. 2 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Названа норма кореспондується також зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно ст. ст. 180, 183 та 184 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону; якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому відповідно до ч. 2 ст.182 названого Кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З урахуванням зазначеного вище висновку щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав та норм Сімейного кодексу України щодо обов'язку позбавлених батьківських прав батьків утримувати дітей до їх повноліття, суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітніх дітей.

Outcome: approved