Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Відповідач [PERSON], у судові засідання, які призначалися, будучи належним чином сповіщений повторно не з'явився, про причини неявки суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки справа буде розглянута у його відсутності на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляється заочне рішення). Позивач, її представник [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту гр. України на ім'я [PERSON] та її іпн; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS]; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.02.2004р.; копія договору дарування від 05.02.2004р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 12.10.2018р.; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.09.2017р.; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.01.2018р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачу на підставі договору дарування від 05.02.2004р. належить житловий будинок [ADDRESS]. Зазначене нерухоме майно належним чином зареєстровано в реєстрі за [PERSON] У травні 2008р. відповідач передав у володіння позивачу [PERSON] свій будинок для постійного проживання в ньому. З того часу й по сьогодні позивач постійно проживає у вказаному будинку, відкрито та безперервно володіє усім будинком, доглядає за його технічним станом, робить поточний ремонт, сплачує комунальні платежі тощо, по теперішній час. Не заперечуючи проти володіння позивачем будинком відповідач, 10.08.2017р. з метою переоформлення будинку на позивача, видав на її ім'я нотаріально завірену довіреність із правом підготовки необхідних документів. Тому, позивач замовила необхідну документацію (технічного паспорту, приватизувала земельну ділянку та зареєструвала право відповідача). Отже, позивач, як фактичний власник спірного житлового будинку, більше десяти років постійно, відкрито та безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, доглядає та стежить за його технічним станом, проводить поточний ремонт, сплачує комунальні платежі, тощо, та продовжує здійснювати вказані дії по теперішній час. За весь час володіння позивачем нерухомим спірним майном, як добросовісним набувачем, відповідач, як власник вищевказаного будинку, інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача, вказане нерухоме майно, вимог щодо повернення нерухомості не висували, відповідач у будинку фактично не проживає, знаходиться на постійне проживання в іншій місцевості. У зв'язку із вищевикладеними обставинами позивач вважає, що має всі підстави для визнання за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], оскільки більше десяти років продовжує добросовісно, відкрито і безперервно володіти належною відповідачу нерухомістю, яка є предметом спору, слідкує за технічним станом та несе витрати у зв'язку із утриманням житлового будинку, як фактичний власник усієї нерухомості, що підтверджується відповідними доказами, по теперішній час, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на належний відповідачці вищевказаного житлового будинку. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з матеріалів справи та наданих доказів, на підставі договору дарування від 05.02.2004р. за відповідачем визнано право власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], який зареєстрований за ним згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.02.2004 року. Відповідач більше 10 років не проживає у зазначеному будинку. Позивач з 2008р. проживає у вказаному будинку, відкрито та безперервно володіє усім будинком, доглядає за його технічним станом, робить поточний ремонт, сплачує комунальні платежі тощо, по теперішній час. Отже, позивач, як фактичний власник спірного житлового будинку, більше десяти років постійно, відкрито та безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, доглядає та стежить за його технічним станом, сплачує комунальні платежі, тощо, та продовжує здійснювати вказані дії по теперішній час. За весь час володіння позивачем нерухомим спірним майном, як добросовісним набувачем, відповідач, як власник вищевказаного будинку, інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача, вказане нерухоме майно, вимог щодо повернення нерухомості не висували, відповідач у будинку фактично не проживає. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем вищевказаним житловим будинком є добросовісним (позивач добросовісно, відкрито і безперервно фактично володіє належним відповідачу на праві власності спірним будинком, більше десяти років, та продовжує вчиняти вказані дії по теперішній час), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником нерухомого майна, сплачує комунальні платежі за утримання будинку, користується житлом на власний розсуд та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS], який de jure належить відповідачу, однак яким добросовісно, цілком з законних підстав, заволоділа позивач, внаслідок вищевказаних обставин, які знайшли своє підтвердження під час судового засідання, таким чином, суд вважає, що позивач набула право власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на вищевказане нерухоме майно.

Outcome: approved