Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

В грудні 2015 року позивач ДМКЗК «Централізована система публічних бібліотек для дорослих» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 27 вересня 2014 року близько 2.00 години ночі [PERSON] та [PERSON], реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою у групі осіб, зламавши віконні грати і вікно майстерні ДМКЗК «Централізована система публічних бібліотек для дорослих», розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Леніна,23, проникли в приміщення, звідки скоїли крадіжку чужого майна інструментів на загальну суму 4349,79 грн., чим спричинили позивачу матеріальний збиток на вищевказану суму. 10 лютого 2015 року вказані особи були визнані Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України. Матеріальний збиток позивачу відшкодований не був. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 4349,79 грн.. Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про явку в судове засідання були повідомлені належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 61 ЦПК України визначено підстави звільнення від доказування. Так, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1), обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч. 2), обставини, встановлені судовим рішенням у\~\~цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь\~\~ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3), вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова\~\~суду\~\~у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року у справі № 200/1548/15-к [PERSON], [PERSON] визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України. Судом, зокрема, встановлено, що 27 вересня 2014 року близько 2.00 години ночі [PERSON] та [PERSON], реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою у групі осіб, зламавши віконні грати і вікно майстерні ДМКЗК «Централізована система публічних бібліотек для дорослих», розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Леніна,23, проникли в приміщення, звідки скоїли крадіжку чужого майна інструментів: -зварювальний трансформатор вартістю 828 грн., -електроди вартістю 87,00 грн., -інструмент «Болгарка» вартістю 345,00 грн., -шліфувальна машинка вартістю 228,62 грн., -набір ключів (77 шт.) для обслуговування автомобіля, вартістю 735,00 грн., -дриль вартістю 792,00 грн., -набір свердел вартістю 85,17 грн., -інструмент ріжучий «Роботрон» вартістю 929,00 грн., -домкрат пневматичний вартістю 320,00 грн., на загальну суму 4349,79 грн. Вирок набрав законної сили. Згідно ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, не потребує доказування обставини, що матеріальна шкода позивачу завдана відповідачами. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Відповідно до абз.1 п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (із наступними змінами) та абз. 1 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved