overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 08.08.2012 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №1059. Позов мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сімю, шлюб між ними фактично розпався, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. На підставі вищезазначеного позивач просила розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити за відсутності сторін. Судом встановлено, що 08.08.2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №1059. Між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Зі змісту позову вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Вказані обставини відповідачем у заяві про визнання позову не заперечувались. Враховуючи, що визнання відповідачем позову, не порушує прав та інтересів інших осіб, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд приймає таке визнання як підставу для задоволення позову, а тому укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 10.05.2008 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №480. Позов мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сімю, шлюб між ними фактично розпався, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. На підставі вищезазначеного позивач просила розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити за відсутності сторін. Судом встановлено, що 10.05.2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №480. Між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Зі змісту позову вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Вказані обставини відповідачем у заяві про визнання позову не заперечувались. Враховуючи, що визнання відповідачем позову, не порушує прав та інтересів інших осіб, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд приймає таке визнання як підставу для задоволення позову, а тому укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 30.04.2014 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №544. Позов мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сімю, шлюб між ними фактично розпався, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. На підставі вищезазначеного позивач просила розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити за відсутності сторін. Судом встановлено, що 30.04.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №544. Між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Зі змісту позову вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Вказані обставини відповідачем у заяві про визнання позову не заперечувались. Враховуючи, що визнання відповідачем позову, не порушує прав та інтересів інших осіб, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд приймає таке визнання як підставу для задоволення позову, а тому укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 31.07.2010 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №1028. Позов мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сімю, шлюб між ними фактично розпався, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. На підставі вищезазначеного позивач просила розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити за відсутності сторін. Судом встановлено, що 31.07.2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №1028. Між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Зі змісту позову вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Вказані обставини відповідачем у заяві про визнання позову не заперечувались. Враховуючи, що визнання відповідачем позову, не порушує прав та інтересів інших осіб, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд приймає таке визнання як підставу для задоволення позову, а тому укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що [INFO] помер [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельних ділянок, розташованих в межах території Щербанівської сільської ради. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, у встановлений строк спадщину не прийняла в зв'язку з тривалим знаходженням на стаціонарному лікуванні. Тому [PERSON] просила про визнання поважною причини пропуску строку для прийняття нею спадщини та про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю в три місяці. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, проте остання надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Щербанівської сільської ради в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі осіб, що не з'явилися в судове засідання, оскільки матеріали містять всі необхідні відомості про обставини справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельних ділянок, розташованих в межах території Щербанівської сільської ради. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, у передбачений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини не вчинила необхідних дій, що можуть свідчити про її прийняття. Інших спадкоємців, що прийняли спадщину або мають право на її обов'язкову частку, судом не виявлено. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З письмових доказів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 7) вбачається те, що [PERSON] не подала вчасно заяву про прийняття спадщини в зв'язку з тривалим знаходженням на стаціонарному лікуванні, а саме з 18 лютого 2005 року по 04 березня 2005 року та з 21 березня 2005 року по 04 квітня 2005 року і цю причину суд визнає поважною. Тому суд, виходячи з обставин справи, вважає необхідним надати позивачці додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини тривалістю в три місяці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просила знизити її шлюбний вік та надати право на реєстрацію шлюбу з [PERSON] в установленому законом порядку, оскільки на даний час вона вагітна, а [PERSON] також бажає укласти шлюб, її батьки проти шлюбу не заперечують. Вона не може укласти шлюб з [PERSON], оскільки не досягла віку, з якого можливо його зареєструвати. Заявниця [PERSON] надала суду заяву в якій вона просила розглядати справу без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Зацікавлена особа [PERSON] надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, проти задоволення заявлених вимог [PERSON] не заперечує. Зацікавлена особа [PERSON] (мати заявниці) надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, проти задоволення заявлених вимог [PERSON] не заперечує. Зацікавлена особа [PERSON] (батько заявниці) надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, проти задоволення заявлених вимог [PERSON] не заперечує. Суд, дослідивши письмові докази в справі, вважає, що заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], на момент подачі заяви їй виповнилося повних 17 років. Коли заявниця досягла 16-річного віку, вона почала проживати з повнолітнім [PERSON], [INFO], з яким вона підтримувала фактичні шлюбні відносини. Згідно довідки з Комунального закладу Центру первинної медико-санітарної допомоги Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року, [PERSON], [INFO] знаходиться на 20-ому тижні вагітності. Як вбачається, зі змісту заяви, заявниця проживає однією сімєю з [PERSON] та бажає офіційно зареєструвати з ним шлюб. Відповідно до ст. 22 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Згідно ст. 23 СК України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що [PERSON] та [PERSON] бажають створити сімю добровільно, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно надати право на реєстрацію шлюбу з [PERSON], оскільки це буде відповідати її інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання [PERSON], яка є її матірю і проживає з нею, недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення заявника опікуном, посилаючись на те, що мати з 2013 року хворіє на психічне захворювання і є інвалідом І-ї групи, перебуває на обліку у лікаря психіатра, внаслідок чого не може розуміти значення своїх дій та не може керувати ними. [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримала, просила її задовольнити. Представник органу опіки та піклування Красилівської міської ради Хмельницької області в судовому засіданні вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Красилівська міська рада Хмельницької області надіслала до суду подання про призначення [PERSON] опікуном [PERSON]. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON], яка є інвалідом І-ї групи довічно, та перебуває з 2013 року на обліку в психіатричному кабінеті Красилівської центральної районної лікарні з діагнозом: деменція внаслідок судинного ураження центральної нервової системи. [PERSON] страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді судинної деменції, в результаті чого не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] потребує постійного стороннього догляду. Дані обставини підтверджуються: свідоцтвом про народження серії І-БВ №293883, виданого Красилівським районним бюро ЗАГС Хмельницької області; витягом №00016202721 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища; довідкою МСЕК серії АВ №0164893; амбулаторною медичною карткою [PERSON] з Красилівської районної поліклініки; висновком судово-психіатричної експертизи №741 від 14.12.2015 року; рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради Хмельницької області №48 від 17.12.2015 року про подання виконавчого комітету міської ради щодо призначення опікуна над [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.39 ч.1 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. В силу ст.55 даного Кодексу опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоровя не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обовязки. Згідно ч.1 ст.60 цього ж Кодексу суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] внаслідок хронічного психічного захворювання не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому її слід визнати недієздатною. Щодо неї необхідно встановити опіку, призначивши опікуном [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту належності померлому її батькові [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 18 червня 2003 року, посилаючись на те, що при оформлені вказаного акту помилково було записано його по-батькові «[PERSON]» замість «[PERSON]». Визнання факту належності [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю має для неї юридичне значення для оформлення спадщини. В судовому засіданні представник заявника підтримав подану заяву і просив задовольнити його вимоги. Зацікавлені особи в судове засідання не з'явилися, надавши заяви про те, що заявлені вимоги визнають в повному обсязі та просять розглянути справу у їх відсутності. Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що при оформленні державного акту на право приватної власності на землю на ім'я померлого [PERSON] серії [NUMBER] від 18 червня 2003 року, виданого на підставі розпорядження голови Новоселицької райдержадміністрації № 212-р від 14 травня 2003 року помилково було записано по-батькові власника «[PERSON]» замість «[PERSON]». Вказане підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, довідками Жилівської сільської ради Новоселицького району № 853 та № 854 від 30 вересня 2015 року та іншими зібраними по справі доказами. Задоволення заяви має юридичне значення для заявника. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами. На підставі ст.ст. 256-259 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму дитини, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що з 07 березня 2002 року по 27 серпня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю, повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач участі у вихованні і матеріальному забезпеченні дитини не бере. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Ухвалою суду справа розглянута за відсутністю учасників процесу в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 березня 2002 року, який було розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.08.2015 року. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач матеріальну допомогу в достатній і будь-якій встановленій офіційній формі на утримання дітей не надає. Якої-небудь взаємної угоди про сплату відповідачем аліментів в добровільному порядку між сторонами досягнуто не було. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст.\~180,\~181,\~182,\~184 СК України, суд приходить до висновку, що вимоги позову підлягають задоволенню, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх його видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку,щомісяця, починаючи з 02.10.2015 року до повноліття дитини. В силу\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач будучи батьком дитини матеріальну допомогу на її утримання не надає, а тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 3000грн. щомісячно. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час судового розгляду повідомлявся належним чином, рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія І-БВ № 229411 від 10 вересня 2014 року. Відповідач будучи батьком дитини в добровільному порядку матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча відповідно до вимог ст.180 СК України зобовязаний таку допомогу надавати і за станом свого здоровя та матеріальним становищем в змозі її надавати. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, судом враховується вимоги ст.182 Сімейного кодексу України, а саме, що відповідач є здоровим, працездатним, інших осіб у нього на утриманні не має, а тому визначає їх розмір в сумі 1000 грн. щомісячно. Судові витрати по справі становлять 487,20 грн., які відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved