Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ «Аеросвіт», у якому посилаючись на непроведення з позивачем повного розрахунку при звільненні, просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час такої затримки (з дати звільнення, по дату звернення до суду). Разом з тим позивач, посилаючись на роз'яснення, надані судам Пленумом Верховного суду України у Постанові №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», просив суд стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку також і за період розгляду справи. В судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про час та дату розгляду справи, не з'явились. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, жодних заяв, клопотань або заперечень не надав. За викладених обставин суд доходить висновку про можливість заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши доводи позову та проаналізувавши письмові докази по справі суд встановив наступні обставини та кореспондуючі ним правовідносини. З 20 лютого 2008 року по 15 квітня 2013 року позивач, [PERSON] працював у ПрАТ авіакомпанії «Аеросвіт», спочатку на посаді авіатехніка категорії «А» відділу перонного та лінійного технічного обслуговування Служби лінійного технічного обслуговування Директорату з виробництва Комплексу інженерно технічного забезпечення, а з 08.02.2010 року - на посаді інженера з технічного обслуговування ПС категорії «А» лінійної станції, що випливає з аналізу долученої до матеріалів справи копії трудової книжки серії [NUMBER], заведеної 03.09.1979 року на ім'я [PERSON]. Відповідно до відмітки у трудовій книжці, 11.04.2013 року, відповідно до Наказу №1301-ос позивача було звільнено з вказаного підприємства з підстав п.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до пояснень позивача, що не заперечувались відповідачем, на день звільнення позивач перебував на робочому місці, був ознайомлений з наказом та отримав належно оформлену трудову книжку, однак не отримав повного розрахунку та всіх належних йому виплат. Вказана обставина підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою про доходи [PERSON], видана ПАТ авіакомпанія «Аеросвіт» за №4286 від 16.04.2013 року, за якою заборгованість авіакомпанії перед позивачем з виплати належних йому сам станом на 15.04.2013 року склала 72030,93 грн. Також факт існування заборгованості по виплаті позивачу відповідачем належних йому сум при звільненні підтверджується та вбачається встановленим з аналізу судового наказу №520/5466/13-ц від 30.04.2013 року, що видано Київським районним судом м. Одеси та (набув законної сили 11.06.2013 року) та долучених до матеріалів справи відомостей про перебування такого наказу на примусовому виконанні у ВПВР ДВС ГУЮ у Київській області (ВП №38659175). Відомостей про погашення заборгованості та проведення повного розрахунку між сторонами суду не надано. Відповідно до положень ст.ст.116, 117 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, проводиться у день звільнення; в разі невиплати в ці строки з вини підприємства належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому суд зауважує про те, що передбачений Законом спеціальний строк позовної давності у 3 місяці - для звернення до суду за вирішенням трудового спору, у тому числі з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку, відповідно до Рішення Конституційного суду України № 1-5/2012 від 22 лютого 2012 року, починає свій перебіг з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України (п.20 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999р. №13) при розгляді справи про стягнення середньої заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні та встановлені факту невиплати у зазначені строки працівникові належних йому від підприємства сум, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Так, виходячи з долучених до матеріалів справи доказів та пояснень вина роботодавця у затримці повного розрахунку ним не спростована, а за такого вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки, починаючи з 15.04.2013 року по 12.02.2015 року. При цьому розрахунок суми, що підлягає стягненню слід провести з наданих до суду відомостей про середньоденну заробітну платню позивача, що становить 502,70 грн. Загальна тривалість прострочення складає 669 днів, з яких 458 робочих. Виходячи з наведених показників, сума, що підлягає стягненню має бути визначена виходячи з розрахунку 458*507,70 = 232526,60 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки повного розрахунку з 15.04.2013 року по 12.02.2015 року в загальному розмірі 232526,60 грн. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь державного бюджету підлягає стягненню судових збір в загальному розмірі 2325,27 грн.

Outcome: approved