Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

В даній позовній заяві позивачем [PERSON] заявлено такі вимоги: -про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 22650грн. - половини витраченої нею суми на навчання її брата (сина відповідача) [PERSON]; -про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 5111грн. половини суми, витраченої нею на її лікування; -про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 50702 грн. компенсацію витрат на ремонт будинку у розмірі 1/3 частини від витраченої нею на ремонт будинку суми; позивачем [PERSON] заявлено такі вимоги: -про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на його утримання у твердій грошовій сумі 1531грн. на місяць, тобто у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку , на час навчання до досягнення сином 23-річного віку; позивачем [PERSON] заявлено такі вимоги: -про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 21234грн.- 1/3 частини витрат на утримання будинку та оплату комунальних та інших послуг; -про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної компенсації моральної шкоди 60000грн. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів вмотивовані тим, що відповідач є його батьком, не надає йому матеріальної допомоги; він своїх доходів не має, навчається на платній основі у вищому навчальному закладі, потребує батькової допомоги. Позивач просить стягнути у розмірі 1531грн., вважає, що саме таку суму аліментів відповідач може і повинен сплачувати сину; просить призначити аліменти у твердій грошовій сумі, оскільки не відоме місце роботи відповідача, який має мінливі, неконтрольовані і не постійні доходи. Позовні вимоги [PERSON] про відшкодування їй витрат, понесених нею на оплату навчання брата [PERSON] і про відшкодування їй витрат на своє лікування вмотивовані тим, що відповідач є батьком її і [PERSON], не допомагає дітям, не утримує їх, оплату за навчання [PERSON] несла вона, взявши кредит у банку, оскільки батько усунувся від оплати навчання, а сам [PERSON] грошей на оплату його навчання не має. Вона, [PERSON], є повнолітньою, але страждає на тяжке захворювання, яке вимагає постійного лікування, на своє лікування вона витратила 10222грн., тому вважає, що батько повинен їй відшкодувати половину вказаної суми на лікування. Позовні вимоги [PERSON] про відшкодування витрат на ремонт, вмотивовані тим, що будинок потребував ремонту, тому вона взяла кредит у банку на ремонт будинку та понесла витрати по оплаті ремонту; просить стягнути з відповідача половину понесених витрат на ремонт будинку. Позовні вимоги [PERSON] з приводу відшкодування витрат на оплату комунальних послуг вмотивовані тим, що відповідач є колишнім чоловіком позивачки [PERSON], після розірвання шлюбу постійно проживає у будинку, який зареєстрований на праві власності за позивачкою [PERSON]; відповідач не несе участі в оплаті комунальних послуг, всі витрати на оплату комунальних послуг за електропостачання, водопостачання, газопостачання, телекомунікаційні послуги, вивіз сміття та по сплаті земельного податку несе позивачка [PERSON], тому відповідач, як особа, що постійно проживає в будинку і користується всіма комунальними та іншими послугами, повинен відшкодувати їй частину понесених витрат. Відповідач в судове засідання не з,явився, був повідомлений належним чином, під розписку у суді, коли з'явився та просив оголосити перерву для ознайомлення зі справою та вирішення спору мирним шляхом, в наступні судові засідання не з,явився, був повідомлений рекомендованим листом за місцем проживання. Заперечень, доказів, письмових пояснень не надав. Судом ухвалено слухати справу запоно, відповідно до ст.224 ЦПК України. З наданих позивачем суду доказів встановлено: Свідоцтвами про народження підтверджено, що відповідач [PERSON] є батьком позивачу [PERSON], 15.12.1996р.н., і позивачці [PERSON], 15.09.1987р.н. Матір,ю вказаних осіб є позивачка [PERSON] Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.08.2012р. розірвано шлюб між подружжям [PERSON]: між позивачкою [PERSON] і відповідачем [PERSON] В описовій частині рішення зазначено, що позивачка як на підстави для розірвання шлюбу посилалась на те, що протягом двох років сімейне життя погіршувалось, що призвело до припинення шлюбних стосунків, відповідач нехтує сімейними цінностями, влаштовує сварки, часто при дітях, що негативно впливає на стан дітей і спричиняє позивачці душевні страждання, сторони не ведуть спільне господарство, мають окремі бюджети. Як зазначено в рішенні, відповідач позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Згідно довідки ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені [PERSON]» №282 від 7.10.2016р., [PERSON] є студентом 2 курсу за скороченим терміном навчання факультету економіки АПК, денна форма навчання, термін закінчення навчання в університеті 30.06.2018р. Згідно Договору про навчання та підготовку бакалавра за рахунок коштів юридичних або фізичних осіб №154715 від 8.08.2015р. , цей договір укладено між ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені [PERSON]» (виконавцем) і [PERSON] (замовником - студентом), денна форма навчання, зараховано до навчання в 2015 році; п.3.1. обовязки студента - своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах і в строки, встановлені договором. П.4.1.- розмір плати встановлюється на весь строк навчання. П.4.2. вартість навчання за один семестр навчального року становить 7550грн.. п.4.3- за надання освітньої послуги замовник (студент) вносить плату безготівково, після зарахування до університету, посеместрово (двічі за навчальний рік) , а саме- перший семестр до 8.09.2015р., другий семестр до 1.02.2016р., .п.4.3.1- наступні платежі упродовж усього терміну навчання замовник (студент) здійснює також посеместрово до початку занять кожного семестру на підставі виставлених університетом рахунків. п.4.3.2. інші терміни оплати встановлюються за погодженням бухгалтерії. З витягу з історії хвороби стаціонарного хворого [PERSON], виданої для МСЕК, видно, що [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні з 25.08.2015р. по 4.09.2015р. , діагноз: системний червоний вовчак, гострий перебіг, активність 2 стадія, з ураження печінки, нирок, серозних оболонок, шкіри та слизових оболонок, РЕС (лімфаденопатія) системи крові (панцитопенія), лікувальні рекомендації, зокрема медикаментозне тривале лікування. Позивачем надані фіскальні чеки на придбання ліків. Згідно довідки МСЕК [PERSON] повторно з 21.10.2015р. встановлено другу групу інвалідності, загальне захворювання. Згідно пенсійного посвідчення інваліда 2 групи , воно видане [PERSON] 25.12.2015р. , термін дії до жовтня .2017р. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на житловий будинок за адресою смт. Калинівка Броварського району, вул. Гагаріна, 13, зареєстроване на праві приватної власності за [PERSON], форма власності приватна, частка - 1 ціле, підстава виникнення права власності виписка з погосподарської книги від 16.08.2016р., видавник виконавчий комітет Калинівської селищної ради, дата державної реєстрації права власності 23.08.2016р. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку , призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, площа 0,12га, адреса: смт. Калинівка Броварського району, вул. Гагаріна, 13, зареєстроване на праві приватної власності за [PERSON], форма власності приватна, частка - 1 ціле, підстава виникнення права власності витяг з ДЗК від 12.04.2016р., дата державної реєстрації права власності 04.08.2016р. З виписки з будинкової книги , адреса вул. Гагаріна, 13 в смт. Калинівка, позивачі і відповідач є зареєстрованими на проживання за даною адресою. Згідно розписки від імені [PERSON], датованої 4.10.2016р., [PERSON] отримав від [PERSON] кошти у розмірі 152105грн., за проведення за адресою смт. Калинівка, вул.Гагаріна, 13 наступних робіт: ремонтних робіт по ванній кімнаті, по котельні, по кухні, залу, дитячій кімнаті, літній кухні, сараю, фасадні роботи. Згідно договору кредиту від 27.05.2013р. - він укладений між ПАТ «Укрсиббанк» і [PERSON], сума кредиту 18691,59грн., на споживчі цілі, для особистих потреб. Згідно договору кредиту від 7.08.2015р. - він укладений між ПАТ «Укрсиббанк» і [PERSON], сума кредиту- 20060грн., на споживчі цілі для особистих потреб. Квитанціями про сплату комунальних послуг, платник [PERSON], підтверджено сплату вказаних послуг у 2016 році: за електроенергію на загальну суму 4174,91грн., за спожитий газ на загальну суму 12980грн., за воду на загальну суму 496,25грн. Квитанціями за 2016рік, платник [PERSON], підтверджено сплату послуг Укртелекому в загальній сумі 240,26грн. Квитанцією від 7.04.2016р. підтверджено сплату [PERSON] земельного податку в сумі 387грн. Розглядаючи дану справу, суд виходить з наступного: Главою 15 Сімейного кодексу України врегульовано питання щодо обовязків батьків по відношенню до їх неповнолітніх дітей, зокрема, статтями 180 -184СК встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття; визначено види утримання дітей аліментів - які призначаються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі; статтею 185 СК передбачено участь батьків у додаткових витратах на дитину, а саме, згідно ч.1 ст.185 СК - той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Наступною главою 16 СК України врегульовано питання щодо обовязків батьків по відношенню до їх повнолітніх дітей. Саме за нормами, встановленими у даній главі Сімейного кодексу, регулюються спірні правовідносини у даному випадку, враховуючи, що станом на день звернення з позовом до суду і син [PERSON] і дочка [PERSON] вже набули повноліття. Статтею 198 СК визначено підстави виникнення обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, зокрема , згідно ч.1 ст.198 СК - батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК визначено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання; зокрема, згідно ч.1 ст.199 СК - якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.3 ст.199 - право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст.200 СК - суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182\~цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно п.2 ч. 1 ст. 182 СК України, розмір аліментів визначається судом з урахуванням сімейного, матеріального становища кожного з батьків та інших обставин, які заслуговують на увагу; аліменти призначаються в частці від доходу, а в виключних випадках - в твердій грошовій сумі. Згідно статті 201 СК - щодо застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, - до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми\~статей 187,\~189-192\~і\~194-197\~цього Кодексу. Таким чином, враховуючи, що син [PERSON] після досягнення в 2014 році повноліття, в 2015році поступив на навчання до навчального закладу, тобто є повнолітнім сином, який навчається і який не досяг 23 річного віку, то слід дійти висновку, що він має право подати позов до батька про стягнення аліментів (коштів на утримання) на період навчання, але не більше ніж до досягнення 23річного віку. Враховуючи, що позивач навчається на платній формі навчання, не має своїх доходів (принаймні іншого відповідач не довів), то слід погодитись з тим, що він потребує батькової допомоги. Суд погоджується з позивачем у тому, що є підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, враховуючи відсутність відомостей про постійну роботу і постійну зарплату відповідача, і те, що відповідач є працездатним. Оскільки відповідач не довів протилежного, суд вважає можливим погодитись з позивачем у тому, що відповідач спроможний матеріально виплачувати йому аліменти у вказаному позивачем розмірі 1531грн., щомісячно, на весь період навчання, тобто до 30 червня 2018 року (згідно наданої навчальним закладом довідки). При визначенні розміру щомісячних аліментів, суд також враховує необхідність сина нести витрати на оплату навчання, відсутність своїх доходів. Позивач просить у рішенні зазначити на стягнення аліментів у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Разом з тим, оскільки закон не передбачає такого визначення розміру аліментів, передбачаючи лише або частку від доходу, або тверду грошову суму, то суд не вбачає підстав для визначення аліментів саме у такий спосіб, як просить позивач, зазначаючи конкретну тверду грошову суму аліментів на місяць. Щодо вимог про стягнення витрат на оплату за навчання і витрат на лікування, то суд виходить з наступного: З аналізу даних норм закону, які регулюють обовязок батька щодо повнолітніх дітей, слід дійти висновку, що такі законодавчо покладені на батьків обовязки не збігаються з обовязками батьків по відношенню до неповнолітніх дітей. Зокрема, щодо обовязків по відношенню до повнолітніх (непрацездатних або таких, що продовжують навчання) дочки чи сина не застосовуються положення статті 185 СК щодо обовязку нести участь у додаткових витратах на дитину, в тому числі на оплату навчання, на оплату лікування, тощо. Обовязки батька по відношенню до повнолітнього сина [PERSON] у даному випадку виключно врегульовані статтею 199 Сімейного кодексу, якою не передбачено обовязку нести додаткові (окрім надання коштів на утримання, тобто аліментів) витрати на оплату навчання, або обовязку відшкодувати понесені повнолітнім сином витрати на оплату навчання. При цьому суд враховує, що особа не може бути примушена до виконання тих дій чи зобовязань , які на неї не покладені за договором чи законом. Крім того, позивачка не довела, що саме вона понесла вказані витрати. З наданих нею доказів (договору з навчальним закладом, укладеним між навчальним закладом і студентом [PERSON], довідки з навчального закладу та з договору кредиту) цього не вбачається, інших безспірних доказів на підтвердження цього позивачка не надала. Більш того, з змісту договору, на даний час і на час подання позову до суду - підлягали б сплаті в якості плати за навчання лише перші внески, а не вся вказана у договорі і відповідно у позові сума. Тому позовні вимоги [PERSON] про відшкодування їй витрат, понесених на оплату навчання брата [PERSON], задоволенню не підлягають. Обовязки батька по відношенню до дочки [PERSON] у даному випадку виключно врегульовані статтею 198 Сімейного кодексу, якою не передбачено обовязку нести додаткові витрати (окрім надання коштів на утримання непрацездатної дочки чи сина, тобто аліментів), в тому числі обовязку відшкодувати понесені повнолітньою дочкою витрати на лікування. При цьому суд враховує, що особа не може бути примушена до виконання тих дій чи зобовязань, які на неї не покладені за договором чи законом. Непрацездатна дочка у разі наявності у неї потреби на отримання матеріальної допомоги від батька на її утримання, має право скористатись покладеним на батька обовязком, передбаченим у статті 198 СК, тобто в порядку вирішення питання про стягнення аліментів. Таких позовних вимог позивачка не заявила, тому вони не є предметом розгляду в даній справі. Крім того, суд враховує подані позивачкою докази, з яких не підтверджується вказана нею сума позовних вимог, і крім того, з наданих нею доказів вбачається достатній майновий рівень позивачки, враховуючи розмір понесених нею витрат на ремонт будинку, власником якого вона до того ж не являється. Тому позовні вимоги [PERSON] про відшкодування їй витрат, понесених на лікування в 2015році задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про відшкодування [PERSON] витрат на ремонт будинку і [PERSON] витрат на оплату комунальних послуг, то суд виходить з наступного: Як на підставу для стягнення з відповідача витрат на ремонт будинку, позивачка [PERSON] посилається на статтю 64 Житлового Кодексу України, згідно якої члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Оскільки у даному випадку позивачка [PERSON] є власником будинку, а відповідач є колишнім членом її сім,ї, то для даних правовідносин повинні застосовуватись норми, передбачені в главі шостій ЖК України. Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись ним на власний розсуд. Згідно ст.151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку тягне за собою наслідки,передбачені Цивільним кодексом. Згідно статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно статті 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно ст.322 Цивільного кодексу України в ласник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 368 ЦК майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 369 ЦК співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. З аналізу даних норм закону, слід дійти висновку, що відповідач, як колишній член сім,ї власника, і як особа, що постійно проживає в даному жилому приміщенні, має рівні права з іншими членами сім,ї щодо користування будинком, та користується всіма комунальними послугами, що надаються мешканцям цього жилого будинку, нарівні з іншими членами сім,ї, що проживають у даному будинку, має покладений на нього законом обовязок по оплаті комунальних послуг. Підстав для звільнення відповідача від даного обовязку він суду не довів. Так само відповідач не довів, що саме він сплачував комунальні та інші (телекомунікаційні) послуги. Суд враховує, що комунальні послуги є періодичними платежами, які підлягають сплаті щомісячно. Суд враховує надані позивачкою [PERSON] докази на підтвердження того, що вона сплачувала комунальні і телекомунікаційні послуги. З наданих квитанцій за 2016 рік встановлено, що позивачкою сплачено за електроенергію 4174,91грн., за спожитий газ 12980грн., за воду 496,25грн., всього сплачено комунальних послуг на суму 17651,16грн. Крім того, нею сплачено за послуги Укртелекому 240,26грн., тобто всього дані витрати склали суму 17891,42грн. Позивачка не надала доказів на підтвердження понесення нею витрат по оплаті комунальних послуг у більшій сумі. Її посилання на складений нею графік оплати не є доказом. Тому при розгляді даної позовної вимоги суд виходить лише з наданих позивачем належних доказів і з доведеною сумою витрат, враховуючи, що згідно ст.ст.10,11, 60 ЦПК суд розглядає справу в межах лише наданих доказів і що саме позивач зобовязаний довести розмір позовних вимог. В даному будинку постійно проживають чотири повнолітні особи, які мають рівні обовязки по оплаті комунальних послуг нарівні з власником. Тому стягненню з відповідача на користь позивачки на відшкодування понесених нею витрат по оплаті за комунальні і телекомунікаційні послуги підлягає 1/4 частина таких витрат. При цьому суд враховує, що діти не є неповнолітніми, за яких би обовязок по оплаті комунальних послуг покладався на їх батьків. Таким чином, дані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Стягненню з відповідача підлягає: 17891,42грн. х 1/4 = 4472,86грн. Щодо позовних вимог про відшкодування [PERSON] витрат на оплату земельного податку в сумі 387грн., та відшкодування [PERSON] витрат на ремонт будинку, то суд виходить з наступного: Згідно ст.ст.10,11, 60 ЦПК України позивач повинен довести обставини, на які він посилається, а суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих доказів. Виходячи з доказів, наданих позивачкою (відомостей з державного реєстру речових прав), вона є власником будинку і земельної ділянки. Відомостей про те, що відповідач є співвласником даних обєктів нерухомого майна , позивачка суду не надала, і більш того, вона сама виходить з того, що вона є єдиним власником. Представник позивача пояснив, що в суді на розгляді є позов [PERSON] до [PERSON] про визнання за ним права власності на частку у даному будинку. Разом з тим, рішення суду з даного питання на даний час відсутнє. Виходячи з того, що право власності позивачки зареєстроване в 2016 році, тобто після розірвання шлюбу з відповідачем, і за законом право власності набувається з моменту реєстрації речового права, а також враховуючи, що відсутні докази щодо часу набуття даного майна у власність (у шлюбі) , то при розгляді даної справи суд виходить виключно з тих доказів, які надані, зокрема з того, що право власності зареєстроване за позивачкою, і така подія відбулась після розірвання шлюбу. Суд також враховує, що на даний час існує спір з приводу наявності у відповідача права власності на будинок, тому для розгляду даної цивільної справи, в межах заявлених позовних вимог, суд не може робити висновок щодо наявності у відповідача права власності на вказане нерухоме майно. Для даної справи суд виходить з того, що позивачка не довела того, що відповідач є співвласником як будинку так і земельної ділянки. І тому, в межах даної справи, відсутні підстави для покладення на відповідача обовязку по сплаті земельного податку, оскільки такий обовязок покладається виключно на власника майна. Тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки [PERSON] половини витрат по сплаті земельного податку суд не вбачає. Так само суд дійшов висновку, що в межах даної справи позивачка [PERSON] не довела наявності у відповідача права власності на будинок і відповідно не довела наявності законних підстав для покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню їй витрат на ремонт належного йому будинку. При цьому суд також враховує наступне: Позивачка [PERSON] не є власником будинку. Нею не надано договору, чи інших доказів на підтвердження того, що власник будинку надавав згоду на ремонт. Не надано доказів того, що вказані дії позивачки оговорені з відповідачем. Позивачка не довела наявності у неї законної підстави на проведення ремонту і несення вказаних нею витрат. Позивачка також не довела необхідності ремонту і його обєму, не довела обґрунтованості таких витрат і такої вартості ремонту. Сам той факт, що згідно розписки вона передала певній особі (до того ж при відсутності будь-яких документів, що вказували б на наявність у даної особи певної кваліфікації ) значної суми грошей на виконання певних ремонтних робіт, не доказує обґрунтованості таких витрат на ремонт і його необхідності, зокрема в такому обсязі. Позивачкою , зокрема, не надано доказів на підтвердження того факту, що ремонт дійсно виконаний і у такому розмірі. Позивачка не довела наявності згоди власника і згоди відповідача на виконання ремонту вказаною особою, на виконання ремонту на вказану суму. Позивачка не довела, зокрема, того, що вказаний ремонт був необхідний, вимагав термінового втручання, бо загрожував псуванням чи руйнуванням будинку, чи інші обставини, які б могли обґрунтовувати необхідність несення нею вказаних витрат без згоди власника і зокрема без згоди відповідача на участь у таких витратах. Тому, враховуючи недоведеність відповідності даних витрат дійсній вартості ремонту, його якості, не доведеність згоди власника на виконання такого ремонту, недоведеність наявності згоди відповідача на виконання ремонту спільними зусиллями, недоведеність необхідності термінового капітального ремонту (що доводив би наявність у позивачки підстав для його проведення без згоди вказаних осіб), необґрунтованість відповідними нормами закону, що регулюють дані правовідносини (враховуючи єдине посилання позивача на статтю 64 Житлового кодексу України), суд дійшов висновку, що відсутні підстави для покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню позивачці частини суми, сплаченої нею вказаній о розписці особі за ремонтні роботи. Тому в цій частини вимог у позові слід відмовити. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд також не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з наступного: Згідно ст.ст.23,15, 16 ЦК моральна шкода відшкодовується у випадках, передбачених законом. Позивач не посилається на закон, за яким у даному випадку вона просить покласти на відповідача обовязок по відшкодуванню їй моральної шкоди. У якості обґрунтувань позивачка послалась на знущання відповідача протягом тривалого часу, влаштовувані ним скандали, що призвело до розірвання шлюбу (як на доказ посилається на рішення суду про розірвання шлюбу), на образи, погрози, на те, що відповідач не давав грошей, хоча вживав їжу, куплену і приготовлену нею, що після розірвання шлюбу ситуація погіршилась; що через таку поведінку відповідача позивачка постійно пригнічена, нервується з приводу аморальної поведінки відповідача, душевно страждає, через що у неї псуються відносини з колегами, сусідами і у сім,ї. Разом з тим, позивачка не надала доказів протиправної поведінки відповідача, яка б могла розглядатись як така, що завдала шкоду позивачці, зокрема його аморальної поведінки, погроз, приниження честі чи гідності, завдання шкоди здоров,ю, неможливості спільно з ним проживати у одному будинку, тощо. Таким чином, позивачка не довела протиправної поведінки відповідача як підстави для покладення на нього відповідальності за шкоду; не довела самого факту заподіяння їй моральної шкоди і причинного звязку з діями відповідача. Позивачка не довела наявності законних підстав для покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню моральної шкоди. Посилання на погане відношення відповідача до дітей і ухилення від їх утримання, по-перше, не доведене, по-друге - дані обставини не передбачені законом, зокрема сімейним кодексом, у якості підстав для відшкодування моральної шкоди. Тому підстав для задоволення даних позовних вимог суд не вбачає. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню відповідачем у разі задоволення позову, а у разі часткового задоволення позову такі витрати підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним вимогам. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з того, що судом задоволені позовні вимоги [PERSON] (про стягнення аліментів на його утримання). За даними вимогами позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, він не сплачував такий судовий збір, тому відсутні підстави для його відшкодування на користь позивача. Судовий збір за даними позовними вимогами підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Суд задовольнив частково позовні вимоги позивачки [PERSON] Разом з тим, даний позивач не поніс витрат по сплаті судового збору, тому відсутні підстави для його відшкодуванню даному позивачу. Позивачкою [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3582,80грн. Разом з тим, відмовляючи даному позивачу у його позовних вимогах, відсутні підстави згідно ст.88 ЦПК для відшкодування понесених даних позивачем судових витрат. На підставі ст. ст. 182, 198, 199, 200, 201 СК України, ст. 151,156 ЖК України, ст.15,16,23 ЦК України,

Outcome: partial