Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

В грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтував тим, що він з вересня 2011 року є пенсіонером МВС та отримує пенсію у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області, призначену та обчислену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 2152,07 грн., що становить 60% наступних видів грошового забезпечення: посадовий оклад - 1100,00 грн.; оклад за військове звання - 130,00 грн.; процентна надбавка за вислугу років 30% - 369,00 грн.; середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці - 1987,79 грн. Вказує на те, що у зв`язку зі зміною грошового забезпечення поліцейських, починаючи з 01.01.2016 року у нього виникло право на перерахунок пенсії. Відповідач тривалий час не проводив перерахунок пенсії позивача, а тому у лютому 2018 року він звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та зобов`язання вчинити дії. Зазначає, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 року у справі № 810/531/18 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та зобов`язано відповідача здійснити [PERSON] з 01.01.2016 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23.12.2015 року № 900, ст.ст. 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» згідно наданої довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсій з урахуванням грошового забезпечення поліцейських. У позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що у довідці № П-2172 від 25.05.2017 року, виданій Ліквідаційною комісією Головного управління МВС України в Київській області визначено розмір його грошового забезпечення за відповідною посадою поліцейського за нормами, чинними на 01.01.2016 року, відповідно до якої його посадовий оклад становить 3250,00 грн.; оклад за військове звання - 2200,00 грн.; процентна надбавка за вислугу років 35% - 1907,50 грн.; премія 2,65% - 194,97 грн. Усього - 7552,47 грн. Позивач зазначає, що починаючи з 01.01.2016 року розмір його пенсії повинен був становити 4531,48 грн. як 60% від 7552,47 грн. На думку позивача, відповідач щомісячно з 01.01.2016 року недоплачував йому 2379,41 грн. (4531,48 грн. - 2152,07 грн.), внаслідок чого станом на 01.01.2018 року у Відповідача виникла заборгованість з пенсійних виплат в розмірі 57 105,84 грн. (2379,41 грн. х 24 місяці). Зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зобов`язане відшкодувати йому інфляційні втрати за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання по виплаті йому пенсії у повному обсязі, а також сплатити 3% річних від простроченої суми за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року включно. Посилаючись на те, що сума заборгованості щомісячно збільшувалась, а відтак, інфляційні втрати та 3% річних необхідно обчислювати починаючи з 01.02.2016 року по 31.12.2017 року включно за кожен місяць окремо, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь [PERSON] інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 7696,58 грн. та 3% річних в розмірі 1645,67 грн. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність. Також до суду направив Відповідь на відзив, у якій додатково обґрунтував свою позицію. Зокрема вказував, що відповідач у своєму Відзиві посилається на нормативно - правові акти, які не підлягають застосуванню при вирішенні його позову, тим самим створюють підґрунтя для неправильного сприйняття судом обставин справи, адже Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», до якого зводить свої аргументи відповідач по справі, не застосовується до спірних правовідносин. Зокрема вказував, що не просить провести індексацію його пенсії, а просить виплатити йому інфляційні втрати (компенсацію) за невиконання грошового зобов`язання, яким є пенсійні виплати. Крім того, внаслідок бездіяльності відповідача, про яку йдеться в судовому рішенні, позивач зазнав матеріальних втрат, за для компенсації яких відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути три проценти річних від простроченої суми. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у судовому засіданні просив відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав, викладених у Відзиві на позовну заяву. Зокрема, вказував на те, що індекс інфляції в Україні за період, який зазначив позивач з січня 2016 року по грудень 2017 року не перевищував 103%, тому Головне управління ставить під сумнів правдивість проведеного перерахунку позивачем суми інфляційних втрат. Вимоги про стягнення 3% річних вважав безпідставними та таким, які не ґрунтуються на вимогах закону. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 задоволено позовні вимоги [PERSON] до Головного управління ПФУ у Київській області та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] згідно довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсій з урахуванням грошового забезпечення поліцейських з 01.01.2016 року (а.с.11-14). Згідно довідки для перерахунку пенсії № П-2172 від 25.05.2017 року, виданої Ліквідаційною комісією Головного управління МВС України в Київській області, розмір грошового забезпечення для призначення пенсії [PERSON] мав би становити 7552,47 грн. (а.с.10). При цьому, розмір пенсії позивача починаючи з 01.01.2016 року повинен був становити 4531,48 грн. як 60% від 7552,47 грн. Станом на 01.01.2018 року у відповідача виникла заборгованість з пенсійних виплат в розмірі 57 105,84 грн. Посилаючись на те, що з 01.01.2016 року позивач недоотримував щомісячно по 2379,41 грн., тобто щомісячно відповідач порушував виконання грошового зобов`язання яким є пенсійні виплати, що в силу вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України дає право позивачу просити нарахувати на щомісячні суми невиплачених коштів 3% річних та інфляційне збільшення боргу (як міри відповідальності за невиконання грошового зобов`язання), позивач звернувся до суду з даним позовом. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України, зважаючи на те, що правовідносини [PERSON] з відповідачем в межах даної справи пов`язані із захистом цивільного права на отримання компенсації грошових втрат, яких зазнав позивач у зв`язку з неповним розрахунком по пенсії у період з 01 січня 2016 року. Виплачену у неповному розмірі, як з`ясувалося після постановлення судового рішення від 29.05.2018 Київським апеляційним адміністративним судом, пенсію позивач вважає грошовим зобов`язанням відповідача. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед сам факт порушення грошового зобов`язання. Частина п`ята статті 11 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У конкретній справі відповідач набув статуту зобов`язаної сторони з дня ухвалення постанови Київським апеляційним адміністративним судом, тобто з 29.05.2018. До цієї дати відповідача не можна вважати таким, що порушив грошове зобов`язання, а відтак таким, що має нести відповідальність за його невиконання. Зважаючи на те, що позовні вимоги стосуються нарахування 3% річних та інфляційного збільшення боргу за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, тобто періоду до постановлення судового рішення, яким встановлено обов`язок виплатити пенсію у більшому розмірі, ніж така виплачувалася, підстав для застосування відповідальності до відповідача не вбачається. У цьому контексті суд також звертає увагу на те, що згідно правового висновку ВП ВС, викладеного у постанові № 686/21962/15-ц від 16.05.2018, положення статті 625 ЦК застосовуються до правовідносин, які виникають з приводу виконання рішення суду, а також до деліктних та зобов`язальних правовідносин. У конкретній справі установлена частиною другою статті 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання не застосовується до спірних відносин, адже спірні правовідносини виникли у зв`язку із неповним нарахуванням пенсії позивачу, а відтак не є правовідносинами деліктними (про відшкодування шкоди), зобов`язальними (договірними) чи правовідносинами, які виникають після постановлення судового рішення про стягнення грошової суми. З огляду на викладене, підстави для задоволення позову [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відсутні. На підставі ст.ст.11, 625 ЦК України,

Outcome: dismissed