Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить суд визнати виконавчий напис №9000, вчинений 19 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, таким, що не підлягає виконанню. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Від органу пенсійного фонду позивачу стало відомо про стягнення з його пенсії 20 % на підставі постанови про звернення стягнення в рамках виконавчого провадження № 65074629. З Єдиного реєстру боржників та автоматизованої системи виконавчого провадження позивачу стало відомо, що вказане виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною. При цьому, постанови про відкриття виконавчого провадження №65074629, виданої приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Клітченко О.А., та інших документів виконавчого провадження він від приватного виконавця не отримував. Копію виконавчого напису та копію постанови про відкриття виконавчого провадження він отримав лише після направлення на адресу приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клітченко О.А. листа з проханням надати вказані документи. Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Харі Н.С. він також направив листа з проханням направити на його адресу виконавчий напис та документи, на підставі яких його було вчинено, однак до цього часу відповіді так і не отримав. Крім того, рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 19.02.2021 року №5 свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України від 17.01.2008 року за №6685 на ім`я Хари Н.С. , анульовано, в Єдиному державному реєстрі приватних нотаріусів відомості про приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хару Н.С. відсутні. При цьому, на момент вчинення спірного виконавчого напису до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, не входили кредитні договори за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, тому оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом в період часу коли законодавством не було передбачено можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Вказане свідчить про те, що на час вчинення виконавчого напису нотаріус керувався нечинними положеннями нормативно-правового акту, у звязку з чим виконавчий напис було вчинено у порушення вимог законодавства. Окрім того, у виконавчому напису зазначено, що строк платежу за кредитним договором №2001238213001 від 01.02.2019 року настав, боржником допущено прострочення платежів, при цьому не зазначено, коли саме настав цей строк, не вказана дата, не зазначено які платежі нібито пропустив він, позивач, та чим це підтверджується. Також незрозуміло чому стягнення проводиться за період з 30.03.2020 року по 22.12.2020 року. Перед вчиненням виконавчого напису, стягував зобов`язаний був направити на адресу боржника письмове повідомлення про порушення зобов`язання, однак він, позивач, такого повідомлення від банку не отримував. Як зазначає позивач, відповідачем також не було подано разом з заявою про примусове виконання виконавчого напису і розрахунок кредитної заборгованості та виписку з банківського рахунку. Позивач також просить суд врахувати, що в заяві про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №20012382213001 від 01.02.2019 року, за яким проводиться стягнення, процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Відповідачем під час звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису не було надано доказів ознайомлення його, позивача, з Умовами договору банківського обслуговування, адже банк з вказаними Умовами його не ознайомлював, він з ними не погоджувався та не підписував. Позивач також просить стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу. Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Представник відповідача - АТ «ПУМБ» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, враховуючи приписи ст. 128 ЦПК України, причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надав. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ПОЗИЦІЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, враховуючи приписи ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 02.08.2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 9000, вчиненого 19.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 20 231,32 грн, що перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А., виконавче провадження № 65074629. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду від 26.08.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 01.02.2019 року між ПАТ «Перший Український Національний Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший Український Національний Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір №2001238213001, шляхом підписання позивачем заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. 19.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №9000 про стягнення з позивача [PERSON] на користь АТ «Перший Український Національний Банк» кредитної заборгованості за в сумі 19981,32 грн., а також витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 250,00грн. 08.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Клітченко О.А. відкрито виконавче провадження №65074629 щодо виконання виконавчого напису №9000, виданого 19.02.2021 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко О.А. від 08.04.2021 року накладено арешт на грошові кошти боржника [PERSON] . Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко О.А. від 08.04.2021 року звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] ОЦІНКА СУДУ У позовній заяві позивач зазначив, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом на підставі кредитного договору, при цьому, на час вчинення виконавчого напису, кредитні договори не входили до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Позивач також вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки в ньому не зазначено коли саме настав строк платежу по кредитному договору, не вказано дату та не зазначено які саме платежі він прострочив, жодного письмового повідомлення про порушення зобов`язань він від відповідача не отримував. Вказаний факт доводить те, що між сторонами існує спір щодо наявності та розміру заборгованості за кредитним договором №2001238213001 від 01.02.2019 року, на підставі якого видано оспорюваний виконавчий напис, тому заборгованість по вказаному кредитному договору не є безспірною. При цьому, саме безспірність заборгованості є обов`язковою умовою для вчинення виконавчого напису нотаріусом, а в даному випадку вказану вимогу не дотримано. Крім того, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі та не посвідченого нотаріально, що не передбачено чинним законодавством України, тобто позивачем доведено, що виконавчий напис вчинений з порушенням нотаріусом процедури його вчинення та відповідачем на спростування зазначеного не надано жодних доказів. НОРМИ ПРАВА Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 19.02.2021 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за №1172. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою Кабінету Міністрів України №622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. У подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 19 лютого 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Отже, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, передбачав можливість вчинення виконавчих написів лише щодо нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Тобто, з викладеного вище вбачається, що виконавчий напис нотаріуса здійснено з порушенням чинного законодавства, оскільки зазначена у виконавчому написі заборгованість не є безспірною, тому приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосував нечинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів за кредитними договорами, які не посвідчені нотаріально, тому оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №320/7932/16-ц (провадження №61-38989св18) викладений правовий висновок, що боржник у судовому порядку може оспорювати виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (щодо розміру боргу або спливу строків давності за вимогами). Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн, який був сплачений за подання позовної заяви, та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову - 454,00 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу до позовної заяви долучено копію договору про надання правничої допомоги №1 від 17.07.2021 року, копію додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги №1 від 17.07.2021 року; копію акту виконаних робіт(наданих послуг) №1 від 28.07.2021 року; копію квитанції про оплату послуг №0.0.2202090901.1 від 19.07.2021 року; копію квитанції про оплату послуг №0.0.2210523682.1 від 26.07.2021 року, які свідчать про оплату [PERSON] витрат на правничу допомогу в сумі 1 650 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд вважає необхідним визначити витрати на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі 1650 грн. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України в зв`язку з ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою від 02.08.2021 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved