Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

В грудні 2014 року ТОВ «Смарт Фінексперт» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач вказує на те, що 30 січня 2014 року між ТОВ «Лайм-Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого ТОВ «Лайм-Фінанс» надало відповідачу кредит в сумі 1500 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2 % на день з кінцевим терміном повернення 14 лютого 2014 року. 14 липня 2014 року між ТОВ «Лайм-Фінанс» та ТОВ «Смарт Фінексперт» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Лайм-Фінанс» відступив позивачу право вимоги до [PERSON]. Відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 21 листопада 2014 року існує заборгованість перед позивачем в сумі 10858 грн. 18 коп. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст. 525,526, 610-612, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 10858 грн. 18 коп., стягнути на свою користь судові витрати. В судове засідання сторони не з'явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, погодився на заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ст.ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 30 січня 2014 року між ТОВ «Лайм-Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір № ЛФ-12019995, згідно якого ТОВ «Лайм-Фінанс» надало [PERSON] кредит в сумі 1500 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2 % на день з кінцевим терміном повернення 14 лютого 2014 року. Згідно п. 3.1 кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредитодавцю суму кредиту, сплатити передбачені договором проценти на суму кредиту. Відповідно п. 5.1 кредитного договору за порушення позичальником взятих на себе зобов'язань передбачена пеня в розмірі 2 % від суми основного боргу за кожен день прострочення платежу. Крім того, відповідно до п. 5.2 кредитного договору у випадку прострочення позичальником сплати процентів, нарахованих на суму кредиту, більш ніж на 14 календарних днів, позичальник додатково до пені сплачує кредитодавцю штраф в розмірі 100 грн.. 14 липня 2014 року між ТОВ «Лайм-Фінанс» та ТОВ «Смарт Фінексперт» було укладено договір факторингу № 14/07-2014, відповідно до якого ТОВ «Лайм-Фінанс» відступило позивачу право вимоги до [PERSON]. за кредитним договором № ЛФ-12019995 від 30 січня 2014 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України внаслідок цивільного правонаступництва кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги - цесія). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Зміст договору купівлі-продажу кредитного портфелю, та матеріали справи вказують на те, що фактор є юридичною особою, яка зареєстрована в установленому порядку і яка має статус фінансової установи по законодавству України. Статтями 1077 - 1084 ЦК України встановлено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Судом встановлено, що за договором факторингу № 14/07-2014 від 14 липня 2014 року до позивача перейшло право вимоги до божника [PERSON] за кредитним договором № ЛФ-12019995 від 30 січня 2014 року. В жовтні 2014 року позивач направив на адресу відповідача вимогу, у якій повідомив останнього про відступлення права грошової вимоги по вказаному кредитному договору. А через суд надав відповідачу копії зазначеного договору факторингу. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 21 листопада 2014 року існує заборгованість перед позивачем. Згідно наданого позивачем до суду розрахунку відповідачу нарахована заборгованість в розмірі 10858 грн. 18 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 1500 грн. 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 480 грн. 00 коп., пені - 8400 грн. 00 коп., штрафу - 100 грн. 00 коп., інфляційних втрат - 332 грн. 64 коп., трьох відсотків річних - 45 грн. 54 коп.. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який більш ніж в п'ять разів перевищує заборгованість відповідача за кредитом, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Враховуючи вимоги норм цивільного, конституційного та міжнародного законодавства, суд вважає можливим зменшити розмір пені, нарахованої позивачем з 8400 грн. 00 коп. до 800 грн. 00 коп.. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Смарт Фінексперт» на підставі ст.ст.526, 536, 549, 610, 611, 625 ЦК України підлягає частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту - 1500 грн. 00 коп., заборгованість за процентами - 480 грн. 00 коп., пеню - 800 грн. 00 коп., штраф - 100 грн. 00 коп., інфляційні втрати - 332 грн. 64 коп., три відсотки річних - 45 коп. 54 коп., а всього - 3258 грн. 18 коп. В іншій частині в позові слід відмовити. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати.

Outcome: partial