Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

В жовтні 2017 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому послалася на те, вона працювала у ВСП «Шахтобудівельне управління № 1» ПАТ «Укрзахідвуглебуд» за безстроковим трудовим договором, звідки звільнилася в січні 2017 року у зв'язку з систематичною невиплатою заробітної плати впродовж останніх дев`яти місяців. Відповідні кошти їй вчасно не були виплачені, остаточний розрахунок з нею не проведено, а ВСП «Шахтобудівельне управління № 1» наразі ліквідовано. Зазначає, що середній заробіток за два останні місяці роботи склав 8078,13 грн., кількість робочих днів за ці місяці - 30, відтак середньоденний заробіток складає 269,27 грн. Період затримки розрахунку складає 117 днів, відтак середній заробіток за даний період становить у розмірі 31 504,59 грн. Також зазначила, що у зв'язку з невиплатою належної заробітної плати їй спричинено моральної шкоди, яку оцінює у 5000,00 грн.. На підставі наведеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд, стягнути з відповідача у її користь заборговану заробітну плату, середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 31 504,59 грн., та 5 000,00 грн. моральної шкоди. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала в суд заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала та просить суд задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав в суд заяву про розгляд справи у його відсутності, визнав суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 58 510,64 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України уму середнього заробітку за час затримки - не визнав повністю, та моральну шкоду просить суд визначити самостійно. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини учасників справи, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Встановлено, що позивачка 31.01.2017 року звільнена за власним бажанням з роботи у ВСП «Шахтобудівельне управління № 1» ПАТ «Укрзахідвуглебуд», в зв'язку з виходом на пенсію . Наказом ПАТ «Укрзахідвуглебуд» № 35 від 18.07.2017 р. вирішено припинити діяльність ВСП «Шахтобудівельне управління № 1» шляхом приєднання як будівельно-монтажну дільницю до ПАТ «Укрзахідвуглебуд» до 31.09.2017 р. Як вбачається з пенсійного посвідчення серії [NUMBER], виданого 12.09.2012 року Пенсійним фондом України, позивачка є пенсіонером за віком. Повного розрахунку із позивачем відповідач своєчасно не здійснив. Так, відповідно до копії довідки ПАТ «Укрзахідвуглебуд» від 19.12.2017 р. № 03-01/1071, після звільнення позивачці станом на 19.12.2017 року не виплачена заробітна плата на суму 58 510,64 грн.. Натомість довідкою відповідача № 03-02/923 від 15.11.2017 р. стверджується, що середній заробіток позивачки за два місяці перед звільненням складає 269,27 грн., де заробітна плата за останні два місяці становила 8078,13 грн., кількість відпрацьованих днів - 30. Відповідно з положеннями частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У частині 1 статті 117 КЗпП України зазначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідачем не подано доказів відсутності його вини у затримці проведення розрахунку з позивачем; у матеріалах справи відсутні й будь-які дані щодо спору про розмір невиплачених позивачеві сум. За таких обставин наявні підстави для застосування положень частини 1 статті 117 КЗпП України щодо відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу. При цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (правова позиція ВСУ № 6-76цс14 від 02.07.2014 р.). Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по цивільній справі №6-195цс14 і є обов'язковою для застосування у всіх судах України. Згідно з абзацом третім пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно з вище вказаною довідкою відповідача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (листопад та грудень 2016 року), заробітна плата позивача сукупно становила 8078,13 грн. При цьому у цей період було відпрацьовано 30 робочих днів. Як вбачається з копії наказу начальника ВСП «Шахтобудівельне управління № 1» №17 від 01.02.2017 року, працівників управління з 02 лютого 2017 року переведено на триденний робочий тиждень, а саме у вівторок, середу та четвер. Таким чином, після звільнення позивачки у працівників управління було 137 робочих днів (лютий 2017 року - 12 р.д., березень 2017 року - 13 р.д., квітень 2017 року - 12 р.д., травень 2017 року - 12 р.д., червень 2017 року - 12 р.д., липень 2017 року - 12 р.д., серпень 2017 року - 14 р.д., вересень 2017 року - 12 р.д., жовтень 2017 року - 13 р.д., листопад 2017 року - 14 р.д., грудень 2017 року - 11 р.д.), а отже середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачки становить: 8078,13 грн. ? 30 ? 137 = 36 889,99 грн.. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. суд звертає увагу на те, що відповідно до присів ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання про відшкодування відповідачем позивачці моральної шкоди у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, суд вважає доведеним завдання останній такої шкоди, оскільки позивачка є пенсіонером, унаслідок недостатності коштів об'єктивно мала потребу у докладанні додаткових зусиль для організації свого життя. Однак суд не погоджується з розміром відшкодування, заявленим позивачкою до стягнення, оскільки такий є значно завищеним. Виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, а також враховуючи положення чинного законодавства про те, що розмір на відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки 1000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Враховуючи викладене, позов слід задоволити частково. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1583, 24 грн. від якого позивачка була звільненою при зверненні до суду. У порядку п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити рішення до його негайного виконання в частині стягнення заробітної плати не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved