Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

В жовтні 2018 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві вона вказала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 3 травня 2018 року. Від даного шлюбу вони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, коштів на утримання дитини не дає, тому [PERSON] просить стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення до суду. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 2000 гривень щомісячно, оскільки вказаний розмір є значно завищеним для нього з таких мотивів. На даний час [PERSON] є безробітним, в склад його сім`ї входить батько, який є пенсіонером. Крім того, власного житла відповідач не має, а проживає в будинку батька, також в нього відсутнє будь-яке нерухоме майно. Просить стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Манорик Г. Г. просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 1000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних мотивів. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті вказує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З врахуванням вищенаведених вимог закону, матеріального становища дитини, матеріального становища платника аліментів, який на даний час не працює, проживає з батьком пенсіонером у житловому будинку останнього, не має у власності будь-якого нерухомого майна, що підтверджено актом обстеження матеріально-побутових умов від 12 лютого 2019 року, відповідною довідкою про склад сім`ї та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас з паспорта громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 27 вересня 2018 року по 17 листопада 2018 року знаходився в Республіці Польща, що свідчить про достатній рівень його матеріального забезпечення, він не має інших аліментних зобов`язань, є працездатною особою та може і зобов`язаний виконувати обов`язок по утриманню дитини, а тому суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 3 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 768,40 гривень судового збору.

Outcome: partial