Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу в попередньому судовому засіданні без її участі. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: договір дарування земельної ділянки від 25.08.2005 р.; копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; копія рішення суду від 15.03.2016 р.; копія державного акту на право власності на земельну ділянку; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON], зазначивши, що 25.08.2005 р. між нею та відповідачкою був укладений договір дарування нерухомості, згідно якого відповідачка подарувала, а позивачка прийняла в дар об`єкт нерухомості - земельну ділянку площею 0,0999 га., цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташований житловий будинок № 5 по вул. Північна в м. Рені Одеської області, власником якого є позивачка [PERSON], на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 15.03.2016 року. Таким чином, сторони домовилися про усі суттєві умови договору, так відповідачка подарувала позивачці земельну ділянку, а позивачка прийняла її в дар. Сторони також домовились, що пізніше оформлять договір дарування в нотаріальному порядку. Фактично позивачка вступила у володіння та користування зазначеним майном, після укладання угоди фактично почала проживати у житловому будинку, утримувати земельну ділянку на якій розташований житловий будинок, власником якого вона пізніше стала, обробляти присадибну ділянку, тощо. Через деякий час позивачка звернулася до відповідачки, з метою посвідчення укладеного між ними договору у нотаріальному порядку, але відповідачка відмовилася від зустрічі, мотивуючи тим, що виїхала за межі України. Крім того, як зясувала пізніше позивачка, на момент укладання договору дарування між сторонами, [PERSON] не була власником нерухомого майна у вигляді земельної ділянки. У відповідачки не було правовстановлюючих документів на земельну ділянку, державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 0999 га. позивачка виготовляла за власні кошти від імені відповідачки, оскільки первісні документи були на її імя. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 286251 від 01.08.2011 р., площею 0, 0999 га., розташовану по вул. Північна 5 в м. Рені, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд (кадастровий номер: 5124110100:2:001:0114), виданий на імя відповідачки [PERSON] На сьогоднішній день, позивачка продовжує користуватися вищевказаною нерухомим майном, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користуються земельною ділянкою, оскільки є власником житлового будинку, розташованого на вказаній земельній ділянці, тощо. Таким чином, на момент укладання вказаного договору, відповідачка [PERSON] відчужила позивачці майно, на яке вона не мала права. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі та за договором дарування [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення угоди про дарування земельної ділянки, на якій розташований належний їй на праві власності житловий будинок № 5 по вул. Північна в м. Рені Одеської області, вона не знала про існування тих обставин, що відповідачка [PERSON]К, сторона за договором, не мала права на відчуження вказаної нерухомості (земельної ділянки), оскільки на той час не була власником земельної ділянки, який є предметом укладеного між сторонами договору дарування від 25.08.2005 р. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану земельну ділянку, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідачки щодо права власності на земельну ділянку площею 0, 0999 га. за адресою розташування належного позивачці на праві власності житлового будинку по вул. Північна, 5 в м. Рені Одеської області (які виникли в даний час) та встановленні права на земельну ділянку у позивачки, як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на земельну ділянку площею 0, 0999 га., цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Північна, 5 за позивачем як добросовісним набувачем. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Так як позивачка набула право власності на житловий будинок, який розташований на вищевказаній земельній ділянці, до неї, у відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України, перейшло право власності на земельну ділянку, на яку розташований цей будинок .

Outcome: approved