Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

В вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказував, що 01.09.2005 року він отримав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА № 740391 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВСВ №683876 від 02 червня 2005 року, яка складається з земельної ділянки площею 5,61 га в межах території Прибужанської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. В державному акті цільове призначення земельної ділянки вказано для ведення фермерського господарства. Однак свідоцтві про право на спадщину цільове призначення земельної ділянки зазначено для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що також узгоджується з попереднім Державним актом на право приватної власності на підставі якого було видано свідоцтво про право на спадщину. Посилаючись на викладене, а також неможливість внесення змін в правовстановлюючий документ, позивач просив визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯА № 740391, що був виданий 01.09.2005 року [PERSON] райдержадміністрацією. Ухвалою суду від 12 жовтня 2017 року до участі у розгляді справи була залучена в якості співвідповідача [PERSON] районна державна адміністрація. В судове засіданні позивач [PERSON] не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі та повне визнання позову. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Відділу у [PERSON] районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим проводити розгляд справи без участі осіб, що не зявилися в судове засідання. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що на підставі розпорядження [PERSON] райдержадміністрації від 15 березня 2002 р. №63-р [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 5,61 га, що розташована на території Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі вказаного розпорядження [PERSON] 15 травня 2002 року був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК №027762. (а.с.5) Після смерті [PERSON], який помер 01 березня 2004 року вказану земельну ділянку успадкував його син позивач [PERSON], про що йому було видане 02 червня 2005 року державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Миколаївської області Свідоцтво про право на спадщину за законом. (а.с.4). При цьому у вказаному свідоцтві цільове призначення земельної ділянки також було зазначено для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також в судовому засіданні було встановлено, що на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу 01.09.2005 року [PERSON] райдержадміністрацією був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №740391 площею 5,61 га, що розташована в межах території Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. Однак в Державному акті зазначено цільове призначення для ведення фермерського господарства. Що не узгоджується з попереднім правовстановлюючим документом. При цьому рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки в судовому засіданні надано не було. Враховуючи, встановлені обставини, суд приходить до висновку, що Державний акт на право власності на землю було видано з порушенням норм та вимог ст.19.35.121 Земельного кодексу. Право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений, чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Воно вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно ч.3 ст. 152 ЗК України, у тому числі і шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчинення дій, що порушують право або створюють небезпеку порушення прав, а також шляхом застосування інших передбачених законом способів. У відповідності до ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За встановлених обставин не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та підлягає визнанню недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, що був виданий [PERSON] 01 вересня 2005 року.

Outcome: approved