Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Златі Д.С. на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 18.01.2021р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 05.11.2020р.; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок від 25.02.2021р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.05.2021р. щодо присадибної земельної ділянки; копія кадастрового плану земельної ділянки; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку від 28.05.2021р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] , діюча через представника, звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON] , зазначивши, що 18.01.2021 р. між нею та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належного йому житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] та земельної ділянки, виділеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) за цією ж адресою - за 90 000 грн. 18.01.2021р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав документи на будинок та земельну ділянку (які були в нього в наявності). У майбутньому відповідач пообіцяв позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості та землі в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка переїхала мешкати до придбаної нерухомості, зробила там ремонт, обробляє земельну ділянку, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталась до відповідача, однак [PERSON] від посвідчення договору ухилявся, на прохання позивачки про зустріч не реагував, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідач пояснив, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (18.01.2021р.) в нього на руках була тільки копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 05.11.2020р., яким було визнано за ним право власності на спірний житловий будинок, за державною реєстрацією права власності на нерухомість він не звертався, отже вищевказана нерухомість до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно не внесена. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок, земельну ділянку на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній документ про державну реєстрацію нерухомості. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивачка [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами та земельної ділянки площею 0,0600 га, розташованих по [ADDRESS] , вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не мав права на відчуження нерухомості та землі, у зв`язку із тим, що він не звернувся за державною реєстрацією належної йому нерухомості та не мав на момент укладення договору про відчуження землі оригіналу правовстановлюючого документу на землю. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану нерухомість та на земельну ділянку, як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачко. та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач [PERSON] продав, а позивачка купила житловий будинок із надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовані по [ADDRESS] , за 90 тис. грн. 18.01.2021р. позивачка передала відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав позивачці документи на будинок та земельну ділянку (які були в наявності) за цією адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулася до суду із відповідним позовом. Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо будинку та земельної ділянки та встановленні права на нерухомість та землю у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість та земельну ділянку за позивачкою, як добросовісним набувачем.

Outcome: approved