Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Представник позивачки на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 04.11.2015р.; копія сертифікату серії [NUMBER] від 10.02.2000р. на право на земельну частку (пай) у ВАТ «Насінницький радгосп 1 травня» с.Лиманське Ренійського району, оформленого на ім`я [PERSON] ; копія свідоцтва про народження позивачки; копії відповідей Відділу у Ренійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області із відомостями про нормативну грошову оцінку земельної частки та про видачу сертифікату на право на земельну частку (пай); копія газетного оголошення; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.08.2018р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є онукою [PERSON] . За життя [PERSON] належало майно: Ѕ частина житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS]; право на земельну частку (пай) розміром 3,48 га у ВАТ «Насінницький радгосп 1 травня» с.Лиманське Ренійського району Одеської області згідно сертифікату серії [NUMBER] від 10.02.2000р. на право на земельну частку (пай). На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO] р. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. Згідно рішення Ренійського районного суду Одеської області від 04.11.2015р. позивачка в порядку спадкової трансмісії прийняла спадщину на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS], у тому числі і на Ѕ його частину, що належала її бабусі. Обставини прийняття спадщини, підстави для виникнення права на спадкування були встановлені судом в ході розгляду, викладені у рішенні суду від 04.11.2015р. , у зв`язку із чим повторному встановленню не підлягають. Однак, при розгляді справи судом про визнання права власності на спадкове майно, позивачкою [PERSON] було зазначено не все спадкове майно, питання про визнання права власності в порядку спадкування на земельну частку (пай) тоді судом не розглядалося. В даній цивільній справі позивачка просить визнати за нею право на спадкове майно - право на земельну частку (пай), яке також належало [PERSON] і входило до обсягу її спадкового майна. Як було встановлено рішенням суду від 04.11.2015р., позивачка являється спадкоємицею своєї бабусі в порядку спадкової трансмісії (ст.1276 ЦК України), оскільки її батько помер, за прийняттям спадщини звернутися не встиг. Проте, незважаючи на вищевикладені обставини, оформити спадщину неможливо у зв`язку із тим, що в неї відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів щодо земельної частки (паю). Відповідачка у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивачка. У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказану земельну частку (пай), про що 04.08.2018р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи позивачка надати не може у зв`язку із втратою їх спадкодавцем. З цього приводу подавалося оголошення у газеті, однак оригінал сертифікату не було знайдено. Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку (сертифікату на право на земельну частку) після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту (сертифікату) неможливо оформити спадщину. Згідно п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат. Так як набуте за спадкуванням право власності позивачкою не було оформлено, вона не в змозі отримати дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай). Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючого документу - при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) правовстановлюючого документу проставляється відповідна відмітка «згідно з оригіналом» із зазначенням дати та підпису нотаріуса. Отже, після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну частку (пай), як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку 1276 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). За ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Вищевказані підстави для прийняття спадщини були встановлені рішенням Ренійського районного суду від 04.11.2015р. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею бабусі за спадковою трансмісією. Як зазначила позивачка, після смерті [PERSON] у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкову земельну частку (пай). В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих документів на земельну частку, розпорядження щодо її цільового використовування тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1276 ЦК України. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на земельну частку (пай) з підстав прийняття спадщини за спадковою трансмісією. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved