Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

В грудні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 15-17) до відповідача Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, в якому просив суд: зобов'язати відповідача надати позивачу у відповідь на його адвокатський запит від 28 вересня 2017р. № 01/17МСА/З-6 засвідчені копії наступних документів: - штатного розпису (зі змінами) всіх структурних підрозділів відповідача (з урахуванням філій), чинного станом на 18 серпня 2015р.; - табелів обліку робочого часу всіх структурних підрозділів відповідача (з урахуванням філій) за серпень 2015р.; - штатного розпису (зі змінами) всіх структурних підрозділів відповідача (з урахуванням філій), чинного станом на 16 березня 2016р.; - табелів обліку робочого часу всіх структурних підрозділів відповідача (з урахуванням філій) за березень 2016р. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він здійснює адвокатську діяльність, 05 січня 2017р. між ним та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги № 01/17МСА. На виконання вказаного договору позивач звернувся до відповідача з адвокатським запитом, в якому просив надати копії зазначених вище документів, проте відповідач у відповіді на адвокатський запит, відмовив у наданні запитуваних копій документів, оскільки на думку сторони відповідача запитувані документи містять інформацію з обмеженим доступом (конфіденційну інформацію про фізичних осіб). Позивач вважає, вказану відмову відповідача у наданні копій документів безпідставною, необґрунтованою, та такою, що порушує його права та інтереси, гарантовані Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у зв'язку з чим вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2018р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче судове засідання. 27 квітня 2018р. стороною відповідача було подано до суду відзив на позов (а.с. 31-77), в якому сторона відповідача проти позову заперечувала, зазначаючи, що позивач зловживає своїми правами, оскільки відповідач жодним чином не порушив вимог чинного законодавства, і надав відповідь на адвокатський запит, яка не влаштовувала позивача. Також сторона, звертала увагу, що Радою адвокатів Київської області за заявою позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 212-3 КУпАП відносно керівника відповідача, але під час судового розгляду зазначеного протоколу, провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правовопорушення. Крім того, сторона відповідача категорично заперечувала проти заявлених позивачем судових витрат, які на думку сторони відповідача не підтверджені належними і допустимими доказами. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2018р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити, наголошуючи, що закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, відносно керівника відповідача не свідчить про правомірність дій відповідача. Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, наведених у відзиві на позов, наголошуючи, що права позивача відповідачем жодним чином не були порушені, а обраний ним спосіб захисту є невірним, оскільки витребувані документи не стосуються прав та обов'язків позивача. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з п. 2), 4) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ч. 1, 2 ст. 24 цього Закону адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту; орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивач, як адвокат, діючи в інтересах [PERSON], на підставі договору №01/17МСА від 05 січня 2017р., звернувся 28 вересня 2017р. до відповідача з адвокатським запитом (а.с. 6, 7), в якому просив відповідача надати засвідчені копії документів, а саме: - штатного розпису (зі змінами) всіх структурних підрозділів відповідача (з урахуванням філій), чинного станом на 18 серпня 2015р.; - табелів обліку робочого часу всіх структурних підрозділів відповідача (з урахуванням філій0 за серпень 2015р.; - штатного розпису (зі змінами) всіх структурних підрозділів відповідача (з урахуванням філій), чинного станом на 16 березня 2016р.; - табелів обліку робочого часу всіх структурних підрозділів відповідача (з урахуванням філій) за березень 2016р. 06 жовтня 2017р. відповідачем була надана відповідь (а.с. 9) позивачу, що інформація та документи, які він просив надати у запиті є інформацією з обмеженим доступом (конфіденційна інформація про фізичну особу), що містить персональні дані інших працівників відповідача, а не лише клієнта позивача [PERSON], які можуть бути розголошені лише за згодою фізичних осіб, відповідно до Закону України «Про захист персональних даних». У зв'язку з чим відповідач проінформував позивача, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про інформацію» та ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відповідач не має правових підстав надати вказану інформацію та документи. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Положеннями ст. ст. 10-13 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов'язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом. В судовому засіданні, представник відповідача звертав увагу суду, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/41796/17 від 25 квітня 2018р., яка набрала законної сили, було закрито провадження по справі на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, відносно виконуючого обов'язки Генерального директора відповідача [PERSON], який як службова особа надавав відповідь на відповідний адвокатський запит позивача, при цьому судом не було встановлено ні порушення строків надання відповіді на адвокатський запит, як і не було встановлено, що відповідь є необґрунтованою. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. В судовому засіданні позивач, визнав, що на час розгляду даної цивільної справи припинив дію, укладений з ним договір № 01/17МСА від 05 січня 2017р. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: dismissed