Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилася дитина: [PERSON], [INFO]. З 2013 року вони із відповідачем перестали проживати разом і з цього ж часу по теперішній час батько дитини не приймає участі у моральному і матеріальному вихованні доньки, у вихованні дитини батько ніякої участі не приймає, її долею не цікавиться, зв'язків не підтримує та не спілкується взагалі. Крім того, він не сплачує на утримання дитини присуджені аліменти. Вказане свідчить, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться життям своєї дитини та особистими її досягненнями, не відвідував та не відвідує її дома та у школі. Позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини. Дитина буде позбавлена обов'язків по відношенню до відповідача, який свої обов'язки по відношенню до дитини не виконує. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги і просила задовольнити їх в повному обсязі, вказавши, що відповідач не бере ніякої участі у вихованні дитини, матеріально її не забезпечує та взагалі не цікавиться своєю дочкою. Також зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. Представник третьої особи Медведєва В.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача і просила їх задовольнити. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, допитавши свідків і саму дитину, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У судовому засіданні встановлено, що відповідач - [PERSON], [INFO], є батьком малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження Серії [NUMBER], виданим 06.02.2008 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис про народження № 180 від 06.02.2008 року (а.с.10). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Проте, відповідач вихованням дитини не займається, не спілкується з нею, матеріально не забезпечує, не цікавиться успіхами і життям дитини, тобто, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Так, судом встановлено, що малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом із своєю матір'ю, позивачем у даній справі, за адресою: [ADDRESS], яка й займається вихованням дитини, а також її (дитини) матеріальним і духовним забезпеченням, що підтверджується відповідним актом обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 18.09.2018 року (а.с.14-15). Також згідно інформації, наданої Комунальним закладом освіти навчально-виховний комплекс № 61 «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів» Техніко-економічний ліцей Дніпровської міської ради, який відвідує дитина, малолітньою [PERSON] опікується мама, [PERSON], яка регулярно відвідує батьківські збори. На всі рекомендації вихователів реагує оперативно. З дитиною займається. Батька дитини - [PERSON] в навчальному закладі жодного разу не бачили. Батьківськи збори він не відвідує та не відвідував, у житті дитини в навчальному закладі участі не приймає. При цьому, оскільки відповідач добровільно не надавав матеріальну допомогу своїй дитині, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2015 року у цивільній справі № 200/11246/14-ц, яке набрало законної сили 28 жовтня 2014 року, з [PERSON] були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у твердій грошщовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 04 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, відповідач вищевказане рішення суду не виконує і аліменти своїй дитині не сплачує, а позивач відповідно аліменти не отримує, у зв'язку з чим за ним рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 34300 грн., що підтверджується наданим суду розрахунком державного виконавця (а.с.13). Вищевказані обставини, зокрема щодо невиконання батьком дитини своїх батьківських обов'язків, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON], які вказали, що дитиною опікується і забезпечує всім необхідним мати дитини, біологічний батько дитини нею не цікавиться, дитина його не знає. Крім того, відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок в даному випадку не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. Так, згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 28.12.2018 року за № 1325, виходячи з інтересів дитини, враховуючи те, що поведінка батька є винною, він злісно ухиляється від виховання дитини, матеріально її не забезпечує, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO] (а.с.42). Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (від 15 травня 2003 року, ратифікованої Україною 20 вересня 2006 року), дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. А згідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Тобто, саме на батьків покладено обов'язок встановити та підтримувати контакт з дітьми та участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. В свою чергу, судом було встановлено, що батько не спілкується з дитиною, вихованням не займається, матеріально не забезпечує, а також не цікавиться успіхами і життям дитини. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Однак, в даній сім'ї батько не створив своїй дитині повноцінні і достойні умови життя. Батько не забезпечує дочку належними житлово-побутовими умовами і не намагається дбати про потреби дитини. Таким чином, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає, що обставини, зазначені позивачем в її позовній заяві, знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, у зв'язку з чим суд вважає обґрунтованими її позовні вимоги про припинення особистих немайнових прав і обов'язків відповідача по відношенню до його малолітньої дитини. При цьому, інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Тому, в судовому засіданні була допитана малолітня [PERSON], [INFO], яка вказала, що вона живе разом з мамою. Із своїм батьком вона не спілкується, не бачиться і не пам'ятає його. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, з урахуванням всього вищевказаного, а також враховуючи пояснення самої малолітньої дитини, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного і

Outcome: approved