Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

В грудні 2020 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 20 серпня 2002 року під № 513, між Бориспільською міською радою Київської області та Приватним підприємцем [PERSON] 19 лютого 2003 року укладено договір на право користування земельною ділянкою, що знаходиться в [ADDRESS] строком на 3 (три) роки. В період з 2003 по 2005 роки позивач власними силами та за рахунок особистих грошових коштів, здійснив будівництво павільйону-магазину в [ADDRESS]. На підставі Акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 3 березня 2003 року, Рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 4 жовтня 2005 року під № 604, Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (Серія [NUMBER] ), позивач в установленому законом порядку за власний рахунок здійснив забудову земельної ділянки під [ADDRESS] шляхом зведення на ній за свій рахунок павільйону-магазину. За таких обставин, оскільки позивач набув у визначеному законом порядку право власності на павільйон - магазин, площею 94,5 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , позивач просить суд, на підставі ч.1 ст. 120 ЗК України, визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,0378 га, для будівництва та обслуговування ринкової інфраструктури, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на якій знаходиться вказана будівля, оскільки у разі набуття права власності на відповідний об`єкт нерухомого майна, який знаходиться на земельній ділянці, що належить на праві власності ТОВ «Агроком-Інвест», припиняється його право власності на земельну ділянку і до позивача переходить таке право на землю, на якій розміщена будівля. Ухвалою судді від 17 грудня 2021 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання . Ухвалою суду від 8 лютого 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за їх відсутності, при цьому при цьому заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач зверталася до Бориспільського міського голови із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди, строком на три роки, орієнтовною площею 0,03 Га, для розміщення торгового павільйону-магазину по [ADDRESS]. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. (ч.3 ст. 123 ЗК України). Розглянувши клопотання позивача та документи додані до нього, виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області прийняв рішення, яким надав ФОП [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для розміщення торгового павільйону-магазину по [ADDRESS] будинку культури КСП «Бориспільське». Відповідно до ч. 4 ст. 123 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. 20 серпня 2002 року Виконавчий комітет Бориспільської міської ради прийняв рішення № 513, яким затвердив проект відведення земельної ділянки в оренду строком на три роки приватному підприємцю [PERSON] , вилучивши із земель загального користування Бориспільської міської ради земельну ділянку, площею 0,0213 Га (інші забудовані землі), та передав зазначену земельну ділянку, площею 0,0213 Га в оренду строком на три роки приватному підприємцю [PERSON] для розміщення торгового павільйону-магазину по [ADDRESS] культури КСП «Бориспільське». (а.с.4-5). На підставі вказаного вище рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради, між Бориспільською міською радою Київської області та Приватним підприємцем [PERSON] , був укладений договір на право користування землею на умовах короткострокової оренди, відповідно до п. п. 1.1., 2.1. якого орендодавець надав, а орендар прийняв в короткострокове користування, строком на 3 (три) роки, земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS] згідно із планом меж, встановлених в натурі, що є додатком до цього договору (а.с.11-16). Договір на право користування землею на умовах короткострокової оренди зареєстровано 19 лютого 2003 року у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Бориспільського міського відділу земельних ресурсів під № 9, що підтверджується записом про проведення такої реєстрації, вчиненого на цьому договорі оренди землі. Враховуючи те, що земельна ділянка були одержана в користування на умовах оренди для здійснення комерційної діяльності, за заявою позивача Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю 27 грудня 2002 року був наданий дозвіл на виконання будівельно-монтажних робіт під № 43 для будівництва магазину-павільйону на земельній ділянці, що знаходиться в [ADDRESS]. На підставі дозволу на виконання будівельно-монтажних робіт, позивач в період з 2003 по 2005 роки власними силами та за рахунок особистих грошових коштів, здійснив будівництво павільйону-магазину в [ADDRESS]. В той час, відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації Обов`язковість державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, передбачено ст. 182 ЦК України та ст. ст. 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, і здійснення якої прямо пов`язано із виникненням у особи права власності на нерухоме майно з моменту саме такої реєстрації. Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Отже, право власності на новостворене нерухоме майно, у тому числі павільйон-магазин, виникає з моменту завершення будівництва, прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Після завершення позивачем будівництва павільйону-магазину, на підставі Акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 3 березня 2003 року, яким встановлено, що будівельно-монтажні роботи виконані згідно з проектом та виданими технічними умовами, рішенням державною технічною комісією павільйон-магазин по [ADDRESS] - прийняте в експлуатацію (а.с.20-21). Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 9 серпня 2005 року під № 452, присвоєно поштову адресу земельній ділянці громадянину [PERSON] - [ADDRESS] на якій розміщено магазин « [INFO] » (а.с.22). На підставі Рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 4 жовтня 2005 року під № 604, підприємцю [PERSON] видане Бориспільською міською радою 14 жовтня 2005 року Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (Серія [NUMBER] ), павільйон - магазин, площею 94,5 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). В подальшому, Комунальним підприємством «Бориспільське міське бюро технічної інвентаризації» 14 жовтня 2005 року була проведена державна реєстрація права власності за підприємцем [PERSON] на павільйон - магазин, площею 94,5 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та внесено запис до відповідного реєстру. Дана обставина підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 8643475 від 14 жовтня 2005 року (а.с.24). Таким чином, оцінюючи в сукупності надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що позивач в установленому законом порядку за власний рахунок здійснив забудову земельної ділянки під [ADDRESS] шляхом зведення на ній за свій рахунок павільйону-магазину, який був прийнятий в експлуатацію, видано свідоцтво про право власності та проведено державну реєстрацію права власності за позивачем, що свідчить про правомірність набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, право на який не припинено у визначеному законом порядку. Крім того, після зведення павільйону - магазину, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та оформлення права власності на нього, позивач виявив бажання укласти на новий термін договір оренди землі, яка знаходиться під вказаним об`єктом нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0378 Га, для будівництва та обслуговування ринкової інфраструктури, звернувшись з відповідним клопотання до Бориспільської міської ради Київської області. Однак, Бориспільська міська рада під час підготування проекту рішення повідомила, що земельна ділянка, у тому числі та на якій розміщено будівлю павільйону-магазину, належить до спірних земель КСП «Бориспільське». При перевірці таких фактичних даних було встановлено, що КСП «Бориспільське» передало право власності на земельну ділянку Акціонерному товариству відкритого типу «Укрфінком», яке у свою чергу реорганізувалося у Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроком-інвест». В той час, акти земельного законодавства містять підстави для переходу права власності на земельну ділянку у випадку набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду. Так, згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналогічна норма міститься в ч.1 ст. 377 ЦК України, відповідно до якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України в їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки чи відповідної її частини. Відповідно до даних кадастрового плану земельної ділянки (а.с.28), складеного землевпорядною організацією ТОВ «АВТ Інвест» за результатами проведення геодезичної зйомки земельної ділянки під [ADDRESS] , з прив`язкою до будівлі павільйону-магазину, - площа земельної ділянки становить 0,0378 Га, з визначеними в цьому кадастровому плані даних поворотних точок меж земельної ділянки, та цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування ринкової інфраструктури, що також підтверджується письмовою відповіддю відділу Держкомзему у м. Борисполі Київської області від 3 вересня 2010 року під № 654 (а.с.30). Оскільки позивач набув у визначеному законом порядку право власності на павільйон - магазин, площею 94,5 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд вважає, що право власності на частину земельної ділянки, яке належить ТОВ «Агроком-інвест» і на якій знаходиться вказана будівля, в силу вимог ч.1 т. 120 ЗК України припиняється. Також, суд приходить до висновку, що суб`єктами права власності на земельну ділянку, відповідно до п. «а» ст. 80 ЗК України є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Отже, фізична особа - підприємець не є суб`єктом права приватної власності на земельну ділянку, а тому належним набувачем права на землю є фізична особа [PERSON] , а не фізична особа-підприємець [PERSON] . Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, що їх підтверджують, суд вважає, що до позивача, який набув право власності на павільйон - магазин, площею 94,5 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі ч.1 ст. 120 ЗК України, переходить право власності на частину земельної ділянки, яка знаходиться під вказаним об`єктом нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0378 Га, для будівництва та обслуговування ринкової інфраструктури, а тому за ним слід визнати право власності на вказану земельну ділянку.

Outcome: approved