Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона неодноразово зверталась до відповідача - голови ОСББ «100 років Горлівці» [PERSON] з письмовими заявами щодо надання інформації про склад сім`ї, про зміну адреси будинку, що належить ОСББ, проведення звірок по розрахунках та тарифах по сплаті за комунальні послуги, тощо. Проте відповідач, в порушення Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про інформацію» інформації на її заяви не надала, тому вважала, що неправомірними діями відповідача їй була завдана моральна шкода. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 30.07.2012р. [PERSON] визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212-3 КУпАП та піддана адміністративному покаранню у вигляді штрафу у розмірі 425грн. Просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 3000грн. та судові витрати. Оскаржуваним рішенням позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 500грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення залишив поза увагою, що вона (апелянт) є головою Правління ОСББ, посадовою особою та запити членів об`єднання щодо надання інформації надсилаються за місцем знаходження ОСББ. Проте, [PERSON] було направлено запити на адресу місця її (апелянта) реєстрації, що стало причиною не отримання вказаних листів. Апелянт вважає невірним посилання суду в рішенні на незабезпечення відповідачем доступу позивачки до відповідної інформації після притягнення її (відповідача) до адміністративної відповідальності, оскільки дане посилання спростовується наданою нею відповіддю на запит начальника відділу по роботі зі зверненням громадян Горлівської міської ради від 22.01.2014р. на всі питання, які стосуються [PERSON] Апелянт також посилається на те, що позивачем в позовній заяві не наведено в чому полягає завдана їй моральна шкода, які негативні наслідки настали у зв`язку з неправомірними діями відповідача. Апелянт в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, надіслала суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 61). Позивач в судове засідання апеляційного суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] неодноразово зверталась до відповідача - голови ОСББ «100 років Горлівці» [PERSON] з письмовими заявами щодо надання інформації про склад сім'ї, про зміну адреси будинку, що належить ОСББ, проведення звірок по розрахунках та тарифах по сплаті за комунальні послуги, тощо. Між тим інформацію, що передбачена Законом України «Про звернення громадян» та Законом України «Про інформацію» [PERSON] не отримала. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 30.07.2012р. [PERSON] визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212-3 КУпАП та піддана адміністративному покаранню у вигляді штрафу у розмірі 425грн. Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] не забезпечила доступу [PERSON] до відповідної інформації, через що останній спричинено життєві незручності, що потягло за собою звернення останньої до органів прокуратури, міської ради та судове з`ясування, тому, пославшись на ст.ст.23,1167 ЦК України, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, визначив розмір морального відшкодування у сумі 500грн. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Даним вимогам закону рішення суду не відповідає. Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Згідно ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у вигляді відшкодування моральної шкоди є правопорушення, що одночасно включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди, і ці обставини, тобто як факт такого заподіяння, так і те, в чому саме вона полягає, повинна довести сторона, яка вважає, що їй завдана моральна шкода. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених ст.23,1167 ЦК України, ст.25 Закону України «Про звернення громадян». Між тим, [PERSON] не доведено (із наданням належних та допустимих доказів) в чому полягає моральна шкода, факт її заподіяння з урахуванням вимог чинного законодавства та не надано доказів наявності причинного зв`язку між діяннями [PERSON] та шкодою, що є підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання моральної шкоди. З урахуванням вищевикладеного, підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, підстави для розподілу судових витрат між сторонами відповідно до вимог ст.88 ЦПК України відсутні. За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, тому відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed