Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом в якому просив визнати недійсним та скасувати розпорядження №13/4 від 01.02.1994 органу приватизації та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01.02.1994 на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач мотивував тим, що в 1966 році йому було надано в користування квартиру [ADDRESS]. 01.02.1994 вказана квартира була приватизована. На час приватизації в ній були зареєстровані він, [PERSON], колишня дружина його сина, [PERSON] та його онук, [PERSON]. В 1984 році він був вимушений прибудувати кімнату, площею 10,9 кв.м. Вважає, що приватизація квартири була проведена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки органом приватизації не було враховано наявність самочинно збудованого майна. Крім того, його кімната не була виділена в натурі, а тому не могла бути обєктом приватизації В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], підтримала позов та просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначила про те, що на її думку приватизація, проведена в 1994 році є безпідставною. Звертала увагу на те, що документально не було проведено розподіл житлових приміщень будинку №4 по вул.29 вересня в м.Кременчуці. Крім того, вважала, що приватизація проведена з порушенням, або взагалі процедура приватизації не доведена до кінця. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА В судовому засіданні відповідачі та представник відповідача, [PERSON], проти задоволення позову заперечували. [PERSON] вказала, що вона разом із позивачем подавали всі необхідні документи в БТІ. [PERSON] не заперечував проти приватизації квартири на трьох осіб. [PERSON] зазначив, що позивач має право звернутись до суду із позовом, якщо вважає, що його частка є більшою, ніж у інших співвласників. Вказав, що позивачем не було надано доказів на підтвердження позовних вимог. Державне підприємство «Кременчуцьке лісове господарство» надіслало заяву про розгляд справи за відсутності його представника. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ 29.10.2018 Автозаводським районним судом м.Кременчука постановлено ухвалу про витребування від Державного підприємства «Кременчуцьке лісове господарство» належним чином завірених копій документів щодо приватизації квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні 29.10.2018 позов в частині вимог до Виконавчого комітету кременчуцької міської ради, Управління міського майна Кременчуцької міської ради Полтавської області, КП «Квартирне управління» залишено без розгляду. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, [PERSON] СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН Судом встановлено, що [PERSON] з 28 серпня 1984 року зареєстрований за адресою: [INFO]. 01 лютого 1994 року на підставі розпорядження №13/4 від 01.02.1994 Кременчуцьким держлісгоспом Полтавського державного лісогосподарського об'єднання «Полтаваліс» видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS]. Згідно вказаного свідоцтва, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON]. Квартира приватизована згідно із ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно довідки Державного підприємства «Кременчуцьке лісове господарство» №172 від 13.03.2014 квартира [ADDRESS] була виділена йому на склад сім'ї. [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд\~не бере\~до розгляду\~докази,\~що не\~стосуються предмета\~доказування. Суд\~не бере\~до уваги\~докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини\~справи,\~які за\~законом мають\~бути підтверджені\~певними засобами\~доказування,\~не можуть\~підтверджуватися іншими\~засобами доказування. Достовірними\~є докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи. Достатніми\~є докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання\~про достатність\~доказів для\~встановлення обставин,\~що мають\~значення для\~справи,\~суд вирішує\~відповідно до\~свого внутрішнього\~переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Законом який визначає правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання є Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» №2482-XII від 19.06.1992(далі Закон №2482-XII від 19.06.1992). В ст.1 Закону №2482-XII від 19.06.1992(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих [PERSON] народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Згідно ст.2,3\~Закону №2482-XII\~від 19.06.1992\~до об'єктів\~приватизації (далі\~-\~квартири (будинки)\~належать:\~квартири багатоквартирних\~будинків та\~одноквартирні будинки,\~які використовуються\~громадянами на\~умовах найму;\~незаселені квартири,\~частини будинків,\~одноквартирні будинки\~після закінчення\~їх будівництва,\~реконструкції,\~ремонту та\~поточного звільнення. Не\~підлягають приватизації\~квартири-музеї,\~квартири в\~будинках закритих\~військових поселень,\~кімнати в\~гуртожитках,\~квартири,\~віднесені у\~встановленому порядку\~до непридатних\~для мешкання\~або службових\~квартир (кімнат),\~квартири,\~в яких\~мешкають два\~або більше\~наймачів,\~при відсутності\~згоди всіх\~на приватизацію\~займаної квартири. Приватизація\~квартир у\~будинках,\~включених до\~плану реконструкції,\~здійснюється після\~її проведення\~власником (володільцем)\~будинку.\~Наймачі,\~які проживали\~у квартирах\~до початку\~реконструкції,\~після проведення\~реконструкції мають\~пріоритетне право\~на приватизацію\~цих квартир. Одноквартирні будинки, а також квартири в будинках, включених до планів ремонту, можуть бути приватизовані до його проведення за згодою наймачів з наданням їм відповідної компенсації у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі\~громадянам квартир\~(будинків)\~з розрахунку\~санітарної норми\~21\~квадратний метр\~загальної площі\~на наймача\~і кожного\~члена його\~сім'ї\~та додатково\~10\~квадратних метрів\~на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно ч.ч.1-5 ст.5 Закону №2482-XII від 19.06.1992 приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних\~квартир (будинків)\~здійснюється в\~спільну сумісну\~або часткову\~власність за\~письмовою згодою\~всіх повнолітніх\~членів сім'ї,\~які постійно\~мешкають в\~даній квартирі\~(будинку),\~в тому\~числі тимчасово\~відсутніх,\~за якими\~зберігається право\~на житло,\~з обов'язковим\~визначенням уповноваженого\~власника квартири\~(будинку). Передача\~квартир (будинків)\~у власність\~громадян здійснюється\~на підставі\~рішень відповідних\~органів приватизації,\~що приймаються\~не пізніше\~місяця з\~дня одержання\~заяви громадянина. Підготовку\~та оформлення\~документів про\~передачу у\~власність громадян\~квартир (будинків)\~і організацію\~продажу може\~бути покладено\~на спеціально\~створювані органи\~приватизації (агенства,\~бюро,\~інші підприємства). Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. [PERSON] Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. N 37 було затверджено Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР(далі Положення). В п.п.1-3, 5 Порядку(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено це Положення визначає порядок надання службових жилих приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду і користування ними. Службові жилі\~приміщення призначаються\~для заселення\~громадянами,\~які у\~зв'язку\~з характером\~їх трудових\~відносин повинні\~проживати за\~місцем роботи\~або поблизу\~від нього.\~Через це\~зазначені приміщення\~повинні знаходитися\~у безпосередній\~близькості від\~дільниці,\~яка ними\~обслуговується (їх\~робочого місця). Підприємства, установи, організації мають використовувати службові жилі приміщення за їх цільовим призначенням. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом [PERSON] народних депутатів за місцем знаходження приміщення. Облік службових жилих приміщень у всіх будинках, незалежно від їх належності, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових. ОЦІНКА СУДУ Суд відзначає, що порушення вимог законодавства, зокрема ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», може мати наслідком скасування розпорядження органу приватизації про передачу житла в приватну власність та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житлове приміщення. Системний аналіз положень норм процесуального права дозволяє дійти висновку про те, що особа, яка звернулась із позовом про визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на нерухоме майно повинна довести факт порушення вимог закону під час приватизації державного житлового фонду, а також факт порушення її прав та законних інтересів. Суд відзначає, що позивачем не було надано та в процесі судового розгляду не було здобуто доказів, які б підтверджували доводи позивача про те, що під час приватизації квартири [ADDRESS] органом приватизації були порушені вимоги закону. Так, зокрема позивачем не було доведено те, що на момент проведення приватизації квартири відповідачі у ній не проживали, те, що вказане приміщення мало статус службового, а також те, що фактично ним було приватизовано самочинно збудоване майно. Крім того, суд вважає, що позивачем не було доведено, що внаслідок приватизації відбулось порушення його прав та інтересів. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. В п.11 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З огляду на вказане суд вважає за можливе не вирішувати заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності. Судові витрати суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed