Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] та належав [PERSON], померлому [INFO] року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS]. Вона є його спадкоємицею по закону та прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Однак своє спадкове право на належне [PERSON] домоволодіння вона не може оформити через відсутність на нього правовстановлюючого документу, який при житті батько не отримав і не зареєстрував своє право власності. Отримати даний правовстановлюючий документ неможливо в зв'язку зі смертю власника. За таких обставин державний нотаріус відмовила їй в оформленні спадкових прав, про що винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача - Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року в с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району Хмельницької області, місце реєстрації: Великочернятинська сільська рада Старокостянтинівського району Хмельницької області, про що складено відповідний актовий запис № 27, згідно даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Великочернятинською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області [INFO] року. У відповідності до даних довідки, виданої виконавчим комітетом Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району 07 серпня 2017 року за № 1216, [PERSON], який помер [INFO] року, був зареєстрований та проживав на день смерті один за адресою: [ADDRESS]; до складу спадкового майна після його смерті належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] фактично в управління та розпорядження спадковим майном з [INFO] року вступила спадкоємець за законом його дочка [PERSON], яка прийняла спадщину, доглядала батька до дня смерті та провела його похорони. Згідно довідки, виданої Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації 29 травня 2017 року за № 478, на домоволодіння, що знаходить за адресою: [ADDRESS], право власності не зареєстровано. Позивачка [PERSON], [INFO], є дочкою померлого [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про її народження серії [NUMBER], виданого Великочернятинською сільською радою Старокостянтинівського району 02 лютого 1952 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим Старокостянтинівським ЗАГС Хмельницької області 18 лютого 1993 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 серпня 2017 року № 2316/02-31 державний нотаріус Старокостянтинівської державної нотаріальної контори відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, оскільки нею не надано документу, який посвідчував би право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, хто його пережив та батьки. Згідно ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Крім того, згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до роз'яснень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази, кожний окремо та у їх сукупності, суд приходить до переконання, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набув право власності на вищевказане домоволодіння відповідно до закону. Приймаючи до уваги те, що позивачка є його спадкоємицею за законом та прийняла спадщину, однак не може оформити право власності на вказане спадкове майно в зв'язку з відсутністю на нього правовстановлюючого документу, а також не може в адміністративному порядку звернутися для усунення даної перешкоди, так як власник помер, тому права позивачки [PERSON] підлягають захисту, а відсутність правовстановлюючого документу не може бути підставою відмови у захисті права позивачки. З огляду на вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved