Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивач, його представник [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їхньої участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер 08.04.2007р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 86 по вул. Набережна в с. Плавні Ренійського району Одеської області, оформленого на імя [PERSON]; копія довідки Плавнівської сільради про належність житлового будинку і земельних ділянок; копія домової книги на будинок; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.09.2017р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Набережна, 86 в с. Плавні Ренійського району, належав на праві власності [PERSON] На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 08.04.2007 р. помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Відповідачка у справі є вдовою [PERSON] , отже вона є і спадкоємицею після смерті чоловіка. Позивач у справі тривалий час мешкав за адресою спадкової нерухомості (з 2002р.), доглядав за [PERSON] до його смерті. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини сторони у справі не звернулися до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Цього не зробила відповідачка, хоча вона є спадкоємицею першої черги за законом. Позивач [PERSON] останні роки перед смертю [PERSON] мешкав разом із ним, доглядав за ним, після його смерті поніс всі витрати на поховання та продовжує мешкати у спадковому будинку до теперішнього часу. Відповідачка на спадщину не претендує, не заперечує, щоб її оформив позивач. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючого документу на вищевказану нерухомість, про що 16.09.2017р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Перешкодою стало те, що за життя [PERSON] не оформив право власності на нерухомість належним чином та не зареєстрував її у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняв спадщину як спадкоємець четвертої черги за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст. 1264 ЦК України у четверту чергу на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Як було встановлено судом, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не склав, у 2007р. помер. Після смерті чоловіка відповідачка в установлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття і в даний час на спадщину не претендує. Не звернувся із вищевказаною заявою і позивач, як спадкоємець четвертої черги (1264 ЦК України). Як зазначив позивач, після смерті [PERSON] у нього були відсутні правовстановлюючі документи на будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості у звязку із відмовою нотаріуса з причини відсутності правовстановлюючих документів. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на будинок, утримання нерухомості тощо). Таким чином, позивач, як спадкоємець четвертої черги за законом, прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування.

Outcome: approved