Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, вказуючи, що 29.05.2013 року між позичивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в розмірі 2000 доларів США. Згідно договору позики відповідач зобовязувалася повернути отримані кошти не пізніше 29.08.2013 року разом з цим визначення кінцевого строку разом з процентами за договором позики залишилось за позивачем за першою її вимогою. Також відповідач має сплатити 5% щомісячних за користування коштів та у разі неповернення коштів 3% річних за кожний день прострочення. 12.07.2013 року [PERSON] частково було повернено відсотки за користування коштами в сумі 800 грн, як опату щомісячних 5%, але лише за червень 2013 року, тобто за перший місяць користування коштами. Так, у звязку з неповерненням коштів та не сплатою відсотків за час їх користування позивач заявила вимогу про повернення коштів, а саме: основної суми боргу та 5% за кожен місяць користування та 3% пені за кожен день прострочення, однак кошти не були поверненні. Лише 14.07.2014 року було частково сплачено борг за нарахування 5% в сумі 400 грн.. Станом на листопад 2014 року грошові кошти не повернуті, вимоги позивача про повернення коштів ігноруються, у звязку з чим позивач звернулася в суд з даним позовом. Позивач в судове засідання зявилася, позовні вимоги зменшила, просила стягнути з відповідача основну суму боргу та 3% пені за кожний день прострочення. Відповідач в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином судовою повісткою, що була направлена їй за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно повідомлення УДПЗ «Укрпошта» поштове відправлення не вручено адресату та повернуто до суду з поміткою про причини невручення, а саме: « за зазначеною адресою не проживає». Згідно довідки виданої Вільховецькою сільською радою Чемеровецького району від 19.01.2016 року № 87 вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO], але на даний час не проживає. На підставі п.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи . Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в силу наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що згідно договору позики від 29.05.2013 року [PERSON] отримала від [PERSON]Г, як позику грошові кошти в сумі 2000,00 доларів США., які зобовязувалася повернути готівкою в повній мірі разом з процентами за договором позики у строк встановлений позикодавцем ( на першу її вимогу). Згідно п.3, п.8 вказаного договору позики - сторонами було узгоджено, те, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики в розмірі 5% щомісчно, які за домовленістю сторін виплачуватимуться не пізніше 10 числа щомісячно до дня повернення позики та якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики та проценти за договором позики, вона зобовязана сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто не сплачену у строк суму основну боргу та пеню в сумі 3% від простроченої суми за кожний день її прострочення. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч.2\~ст.1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 27.11.2014 року [PERSON], надіслала на адресу [PERSON], письмову вимогу про повернення боргу за договором позики, що підтверджується квитанцією УКРПОШТИ від 27.11.2014 року \~ Відповідач безпідставно ухиляється від виконання свого обовязку по поверненню отриманих коштів, що призводить до порушення майнових прав [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, основна сума боргу яку просить стягнути позивач з відповідача складає в розмірі 2000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 15.02.2016 року курс доллара США визначався в розмірі 2614,7430 грн. за 100 доларів, а тому 2000,00 дол.США х 2614,7430 грн. = 52294,86 грн.. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Як установлено судом, пунктом 8 договору, передбачено, що якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики та проценти за договором позики, вона зобовязана сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто не сплачену у строк суму основну боргу та пеню в сумі 3% від простроченої суми за кожний день її прострочення. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Вищевказане правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 03.09.2014 року в справі № 6-100 цс 14. Розмір пені = сума позики х кількість днів прострочення х 3%= 2000 дол.США х 446 дні х 3% пені = 26 760 дол.США. Оскільки право на стягнення пені в [PERSON], виникло з 27.11.2014 року, а до суду вона звернулася 10.12.2015 року, то період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік. Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Відповідно до\~ст. 256 цього Кодексу\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено сторонами у спорі, є підставою для відмови у позові відповідно до\~ст. 267 цього Кодексу. Визначення початку відліку позовної давності міститься в\~ст. 261 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно правової позиції Верховного Суду України від 03.09.2014 року в справі № 6-100 цс 14 за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в частині позову про стягнення 3% пені за кожний день прострочення з [PERSON], на користь [PERSON] с відмовити у звязку з пропуском позовної давності. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому судовий збір який підлягає стягненню з [PERSON]. на користь [PERSON] становить 522, 95 грн.

Outcome: partial