Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

В жовтні 2012 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними вимоги ДП «Регіональні електричні мережі» в особі Донецької філії ДП «Регіональні електричні мережі» про сплату нею заборгованості [PERSON], як умову для укладання з позивачкою договору на поставку електроенергії. Крім того, просила зобов'язати відповідача укласти договір на постачання електроенергії, на належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. Справа розглядалася судом неодноразово. Рішенням апеляційного суду м. Севастополя від 28.02.2013 р. скасовано рішення суду 1-ї інстанції від 12.12.2012 р. в частині відмови задоволення позову про визнання протиправними вимог відповідача про сплату заборгованості [PERSON], як умови для укладання договору на постачання електричної енергії. В цій частині ухвалене нове рішення. У задоволенні вимог [PERSON] до ДП «Регіональні електричні мережі» в особі Донецької філії ДП «Регіональні електричні мережі» про захист прав споживачів, відмовлено. Ухвалою апеляційного суду м. Севастополя від 28.02.2013 р. скасована ухвала суду 1-ї інстанції від 12.12.2012 р., провадження по цивільній справі в частині заявлених позовних вимог про зобов'язання відповідача укласти з позивачем договір на постачання електроенергії на належну позивачу на праві власності квартиру [ADDRESS], закрито, відповідно до п. 2, ч. 1 ст. 205 ЦПК України, і в цій частині передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Просила визнати зобов'язати відповідача укласти з нею договір на поставку електроенергії. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутності його представника, на підставі заперечень, які є в справі. З матеріалів справи вбачається, що правовідносини сторін регулюються Законом України «Про електроенергетику» і главою 54, & 5 ЦК України. Судом встановлено, що 22.01.2008 р. між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір довічного утримання, і позивачка отримала у власність квартиру [ADDRESS], взяв на себе зобов'язання довічно повністю утримувати [PERSON], у тому числі сплачувати комунальні послуги за квартиру. В цей же день вказаний договір був зареєстрований в державному реєстрі правочинів. Рішенням Петровського райсуду м. Донецька від 17.03.2010 р., з [PERSON] на користь ДП «Регіональні електричні мережі» стягнута заборгованість за споживчу не обліковану електричну енергію в сумі 1370 гривень 93 копійок. [INFO] [PERSON], померла, залишив після себе заборгованість у вигляді штрафу в розмірі 1340 гривень 93 копійки за споживання безоблікової електроенергії. Після смерті [PERSON], позивачка з 24.03.2010 р. стала власником вказаної квартири. 2 Оскільки постачання електроенергії в квартиру [ADDRESS], було припинено ще при житті [PERSON], позивачка звернулася до відповідача з вимогою про укладання укласти договір на постачання електроенергії. Проте, на не однократні звернення позивачки від 13.03.2012 р. та 17.04.2012 р. укласти договір на поставку електроенергії, підприємство в своєму листі від 12.06.2012 р. не заперечує, але в зв'язку з наявністю факту розкрадання електроенергії, що зафіксовано в акті від 08.12.2008 р., не може подати останню в квартиру, і ставить умови оплати заборгованості [PERSON] оскільки вважає позивачку правонаступником [PERSON] Згідно положень ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як встановив суд, серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин, в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладання відповідних договорів. Таким чином, суд приходе до висновку, що [PERSON] вибрала невірний спосіб захисту свого майнового права та в непередбачений законом спосіб, тому підстав для задоволення позову не має. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, а позивачка як інвалід 2 групи була звільнена від сплати судового збору, він компенсується за рахунок держави. На підставі ст. 16 ЦК України,

Outcome: dismissed