Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважав можливим збереження сімї, просив суд надати строк для примирення. У строк, наданий судом для примирення сторін, примирення не відбулося, сторони не примирилися, позивачка надала заяву, в якій наполягала на розірванні шлюбу, просила розглянути справу без її участі. Відповідач надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив розглянути справу без його участі, не заперечував, що у наданий судом строк для примирення, примирення подружжя не відбулось. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін; копія свідоцтва про народження сина [PERSON], [INFO]; копія паспорту позивачки з відміткою про шлюб; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 10 червня 2003р., зазначивши, що подружнє життя не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим між сторонами поступово втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, на даний час проживають окремо. Ними неодноразово робилися спроби щодо примирення, однак, вони позитивних результатів не надали. Таким чином, починаючи з 2010 р. сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. Від шлюбу є неповнолітня дитина син [PERSON], [INFO], який мешкає із матірю, яка його виховує і який знаходиться на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги синові не надає. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже тривалий час разом не проживають, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В ході розгляду справи позивачка просила після розірвання шлюбу із відповідачем залишити за нею прізвище - «Мальцева». На підставі вищевказаних положень законодавства суд задовольняє вимоги позивачки щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу. У звязку із ситуацією, що склалася на момент розірвання шлюбу (тривале знаходження малолітньої дитини із матірю з моменту фактичного розпаду сімї, окреме мешкання сторін), суд визначає місце проживання сина [PERSON] разом із матірю. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved