Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком, який належить на праві власності та виселення, в якій зазначила, що відповідач по справі зареєстрований в її власному житловому будинку з 2007 року, Договір оренди або найму житлового будинку з відповідачем позивачка не укладала, згоду на його реєстрацію не надавала. В 2007 році відповідач уклав договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, який був зареєстрований Каїрською сільською радою без згоди позивачки. У зв'язку з тим, що відповідач зловживає алкогольними напоями, погрожує фізичною розправою, позивач просить задовольнити позов, яким зобов'язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надав до суду клопотання про слухання справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за місцем реєстрації, відзиву щодо позову та клопотань до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі - продажу серії [NUMBER] від 25.04.2006 року, зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.05.2006 року, [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10681792 від 19.05.2006 року. Відповідно до довідки про склад сім'ї №578 від 03.10.2017 року, виданої Каїрською сільською радою Лиманського району Одеської області, в житловому будинку за зазначеною вище адресою зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON] - донька, [PERSON] - донька, [PERSON] - онук, [PERSON] - онук, [PERSON] - онука, [PERSON] - співмешканець доньки. Відповідно до наданої копії договору №5 від 15.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір найму квартири в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 2.1.4. Договору наймодавець має право в судовому порядку висилити наймача, членів його сім'ї або інших осіб, які проживають разом з ним, без надання іншого житла, якщо вони систематично псують або руйнують приміщення або використовують його не за призначенням, або створюють неможливі умови для спільного проживання з ним інших мешканців будинку. Пунктом 4.1. Договору визначено, що цей договір може бути розірвано з ініціативи будь - якої сторони за наявності умов і в порядку передбаченому законодавством. Відповідно до повідомлення Лиманського ВП ГУНП в Одеській області від 02.10.2017 року №16507 відносно [PERSON] складено адміністративний протокол за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП за повідомленням [PERSON] Як вбачається з наданих документів доказів на підтвердження правомірності проживання відповідача в житловому будинку суду не надано, відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до ч.1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно),яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1Першогопротоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач вселився до належного позивачці на праві власності будинку без її згоди, як власника, що перешкоджає їй у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, будь яких належних та допустимих доказів, які спростовували б вищезазначене та доказів щодо набуття у встановленому законом порядку право на житло у спірному будинку відповідачем не надано, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та виселення відповідача [PERSON], із належного позивачці житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Outcome: approved