Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Відповідач, його представник, позовні вимоги визнали частково, щодо обов'язку сплачувати аліменти на утримання [PERSON] на період його навчання - не заперечують, однак, у зв'язку із станом здоров'я відповідача, його сімейного та матеріального положення вважають можливим стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, саме цей розмір стягнення позивач вважає спроможним для себе. Позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на стягненні аліментів з відповідача саме в розмірі ? частини його заробітку наполягає, вважає, що відповідач матеріально спроможний надавати синові аліменти саме у цьому розмірі і він категорично не підлягає зменшенню. В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія паспорту на [PERSON]; копія свідоцтва про зміну імені [PERSON] на [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON] - [INFO]; копії квитанцій про оплату за навчання та за мешкання у гуртожитку (2016р.); довідка з місця роботи та про заробіток відповідача - за 6 місяців - 40704 грн. 06 коп.; копія довідки УСЗН Ренійської райдержадміністрації про неотримання відповідачем соціальної допомоги; довідка про склад сім'ї відповідача (дружина, донька, онук); копія довідки про доходи [PERSON] у ВУЗі; копія довідки про заробітну плату позивачки - за 6 місяців - 54293 грн. 42 коп.; копія довідки з місця навчання [PERSON] від 07.09.2017р.; копії квитанцій про оплату за гуртожиток та внесення благодійного внеску (2017р.); копія висновку ЛКК Ренійської ЦРЛ від 18.09.2017р. про стан здоров'я відповідача; копії квитанцій про оплату комунальних послуг «Одесагаз» та «Одесаобленерго»; копія довідки про склад сім'ї позивачки; копія висновку ЛКК Ренійської ЦРЛ від 18.09.2017р. про стан здоров'я позивачки; копії виписок із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] у зв'язку із його навчанням в розмірі 1/4 частини заробітку з відповідача [PERSON], із яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах і який у свідоцтві про народження записаний батьком дитини, зазначивши, що сімейне життя із відповідачем не склалося, сторони розійшлися, мешкають окремо. З 06.08.2016р. син [PERSON] навчається у ВУЗі (Одеському національному морському університеті) на бюджетній основі, ніде не працює, оскільки ще не отримав спеціальність, потребує матеріальної допомоги, закінчує навчання у ВУЗі у липні 2020р. До досягнення повноліття відповідач сплачував на утримання сина [PERSON] аліменти у примусовому порядку. В даний час син досяг повноліття, аліментні виплати припинилися. Однак, у зв'язку із тим, що син сторін поступив у ВУЗ і навчається, він потребує матеріальної допомоги від батьків. Позивачка, як матір, із якою мешкає син, допомагає йому матеріально, вона працює, отримує заробітну плату, бере участь у всіх витратах, пов'язаних із навчанням сина, але її прибуток є недостатнім для утримання дитини-студента, забезпечення необхідними атрибутами для навчання, забезпечення йому необхідного рівня життя. Відповідач в даний час перебуває у шлюбі із іншою жінкою, працює, отримує заробітну плату, припинив аліментні виплати на сина [PERSON] по досягненні ним 18-річчя, отже має реальну можливість надавати синові матеріальну допомогу на період його навчання, яку позивачка і просить стягнути в розмірі ? частини всіх його видів заробітку. Заслухавши позивачку, що наполягала на задоволенні позову, представника відповідача, який оспорював розмір аліментів, вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина є обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню в частині їх розміру стягнення. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно із ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як було встановлено під час судового розгляду у справі, [PERSON] згідно свідоцтва про його народження є сином сторін, відповідач у справі є його батьком. Судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що [PERSON] в даний час є студентом Одеського національного морського університету, він навчається на бюджетній основі, на денній формі навчання, в даний час є студентом, відповідний професійно-кваліфікаційний рівень навчання ще не отримав, оскільки навчається тільки другий рік. У зв'язку із навчанням, син сторін у справі не працює, він мешкає у гуртожитку, хоча і навчається на бюджеті, однак несе певні витрати у зв'язку із проходження учбового процесу. Отже, син сторін потребує матеріальної допомоги від батька. Відповідач, його представник щодо цієї позовної вимоги не заперечували, нужденність сина [PERSON] у матеріальній підтримці від батька визнали, однак заперечували щодо розміру аліментів, зазначеного позивачкою, а саме щодо ? частини від заробітку, просили змінити його на 1/6 частину. В якості підстав для зменшення розміру аліментів відповідач, його представник вказали на матеріальне становище його теперішньої сім'ї (на утриманні відповідача перебуває донька, яка є непрацездатною, оскільки має малолітню дитину), стан здоров'я (згідно висновку ЛКК Ренійської ЦРЛ відповідач є хворим на цукровий діабет), необхідність в утриманні сім'ї в цілому та домоволодіння (яких-небудь пільг, соціальних виплат відповідач не отримує). На підтвердження свого положення позивачка надала також відповідні документи, які свідчать про її стан здоров'я (виписки із медичних карт, висновок ЛКК Ренійської ЦРЛ, згідно яких у позивачки є жіноче захворювання, яке потребує лікування), сімейний стан (згідно довідки позивачка мешкає сама). Аналізуючи матеріальний стан обох сторін, як працездатних осіб, суд зазначає, що обидві сторони працюють, отримують зарплатню, яка є майже однаковою, тому мовити про те, що одна із сторін є більш забезпеченою ніж інша - недоречно. Як передбачено ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з вищенаведених положень законодавства, суд зазначає, що матеріальний стан сторін майже однаковий, стан здоров'я у обох сторін потребує покращення та проходження курсів лікування, у обох сторін на утриманні є діти (у позивачки - син, у відповідача - і син (на утримання якого він сплачував аліменти до повноліття), і донька, яка має малолітню дитину). Крім того, суд також бере до уваги і сімейний стан сторін: позивачка в даний час мешкає за своєю адресою одна, відповідач - разом із дружиною, донькою та онуком). Разом із тим у ч. 2, 3 ст. 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Документи, які б свідчили, що позивачка, син [PERSON], окрім оплати проживання у гуртожитку, несуть ще будь-які витрати у зв'язку із навчанням у ВУЗі, матеріали справи не містять. Позивачка не була позбавлена можливості подати такі докази до суду з причин, що об'єктивно від неї не залежали. З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що відповідач матеріально забезпечений, має реальну змогу надавати матеріальну допомогу сину, враховуючи обставини справи, матеріальне та сімейне положення відповідача та позивачки, суд задовольняє вимоги позивачки частково та стягує з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно. При цьому, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 24 травня 2017 року. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання їх дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial