Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Представник позивачів [PERSON]., [PERSON] - [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження [PERSON].; копія свідоцтва про народження [PERSON].; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про шлюб [PERSON]. із [PERSON]; копія довідки Нагірненської сільської ради Ренійського району від 12.02.2018р. про склад сім'ї [PERSON]; копія державного акту серії [NUMBER] від 06.05.2005р. на право власності на земельну ділянку - земельні ділянки загальною площею 3,19 га, розташовані на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копія державного акту серії [NUMBER] від 11.09.2007р. на право власності на земельну ділянку - земельні ділянки загальною площею 3,32 га, розташовані на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO].; копія довідки Відділу у Ренійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області про нормативну грошову оцінку земельних ділянок; копія будинкової книги; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.05.2018р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачки у справі являються онуками, відповідачка - донькою нині померлої [PERSON] За життя [PERSON] належали: на підставі державного акту серії [NUMBER] від 06.05.2005р. на право власності на земельну ділянку - земельні ділянки загальною площею 3,19 га, розташовані на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; на підставі державного акту серії [NUMBER] від 11.09.2007р. на право власності на земельну ділянку - земельні ділянки загальною площею 3,32 га, розташовані на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO]. померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] була її донька, спадкоємцями четвертої черги - позивачки у справі. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачі не звернулися до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом, за життя бабусі вони мешкали із нею, фактично прийняли спадщину. Відповідачка за прийняттям спадщини не зверталася, на спадщину не претендує та її не прийняла. Незважаючи на те, що позивачі прийняли спадщину, оформити її неможливо у зв'язку із тим, що в них відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів. Останні роки перед смертю [PERSON] позивачі мешкали разом із нею, доглядали за бабусею, як онуки. У нинішній час, при зверненні позивачів до нотаріуса для отримання свідоцтв про право на спадщину, їм в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки, про що 08.05.2018р. нотаріусом було винесено відповідні постанови. Необхідні нотаріусу документи позивачі надати не можуть у зв'язку із втратою їх спадкодавцем. Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту неможливо оформити спадщину. Згідно п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат. Так як набуте за спадкуванням право власності позивачами не було оформлено, вони не в змозі отримати дублікат державного акту про право власності на землю. Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) державного акта на право власності на земельну ділянку - при посвідченні договору купівлі-продажу, міни, дарування, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, спадкового договору, а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. На оригіналі державного акту нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця. Отже, після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки, як на об'єкти спадщини, можуть звернутися тільки спадкоємці. Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їхні доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як було встановлено судом, позивачі у справі являються спадкоємцями четвертої черги за законом. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачі не звернулися до нотаріальної контори із відповідною заявою, однак, вони мешкали разом із спадкодавцем. Як зазначили позивачі, після смерті бабусі у них були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові земельні ділянки. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідні свідоцтва позивачі не мають можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачі прийняли спадщину фактично, оскільки їхня воля, як спадкоємців за законом, була виражена у їхніх діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих документів на земельні ділянки, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо). Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявили про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачі є суб'єктами набуття права власності на земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити їхні вимоги щодо визнання за ними права власності на спадкове майно.

Outcome: approved