Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання державного акту недійсним та скасування його державної реєстрації, в якому просив визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю № 099181 зареєстрований 25 листопада 1999 року, реєстраційний номер 1123, виданий на ім'я [PERSON], що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (площа 0,1244 га), цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку та скасувати його державну реєстрацію. В обґрунтування позову позивач вказав, що відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 26 червня 1991 року [PERSON] на праві особистої власності належав житловий будинок, загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS]. Житловий будинок розміщений на земельній ділянці загальною площею 0,35 га з яких: 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку і 0,010 га - для ведення особистого селянського господарства, що були передані [PERSON] на підставі рішення від 05 квітня 1994 року Сурсько-Литовської сільської ради народних депутатів 16 сесії XXI скликання та рішення від 23 червня 1999 року Сурсько-Литовської сільської ради 5 сесії XXIII скликання. [INFO] [PERSON] помер. Таким чином, до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] входять: житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] заповіту не складав. Спадкоємцями першої черги є він [PERSON] та його мати [PERSON], яка в свою чергу відмовилася від прийняття спадщини після смерті [PERSON] Він у встановлениц законом строк прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] шляхом подачі заяви до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори. Однак, постановою державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори від 18 листопада 2014 року йому було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме: в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті [PERSON], померлого [INFO], оскільки при переході права власності на житловий будинок повинно переходити і право власності (або право користування) на земельну ділянку, на якій він розміщений. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стала інформація (лист від 10.11.2014р. №3363) Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, згідно якої до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, зареєстроване право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (площа 0,1244 га), за [PERSON]. Державний акт на право приватної власності на землю № 099181 зареєстрований 25.11.1999 року, реєстраційний номер 1123, виданий на підставі рішення 5 сесії 23 скликання Сурсько-Литовської сільської ради від 23.06.1999 року. Вважає, що вищезазначений державний акт видано та зареєстровано з порушенням вимог законодавства, що діяло на момент його видачі та реєстрації. Рішенням 5 сесії 23 скликання Сурсько-Литовської сільської ради від 23 червня 1999 року [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, цим же рішення [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,16 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] державного акту на право приватної власності на земельну ділянку не отримував. Наявність державного акту оформленого з порушенням вимог Інструкції, унеможливлює оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та отримання правовстановлюючого документа на земельні ділянки майнові права на які перейшли до позивача в порядку спадкування, тому він звернувся до суду з позовом для захисту своїх майнових прав. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги визнала. Представник відповідача Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника сільської ради (а.с.42). Представник відповідача Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився. Представник третьої особи Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника нотаріальної контори (а.с.40). Суд, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно дослідивши докази по справі, прийшов до наступного. Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 125, 126 3К України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав і посвідчується державним актом, який видається і реєструється сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 26 червня 1991 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Дніпропетровської районної ради народних депутатів № 331 від 25 грудня 1990 року, зареєстрованого в Новомосковському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу за № 779-4, [PERSON] на праві особистої власності належить житловий будинок, загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Вищевказаний житловий будинок розміщений на земельній ділянці загальною площею 0,35 га з яких: 0,25 га призначено для будівництва та обслуговування житлового будинку і 0,010 га призначено для ведення особистого селянського господарства, що були передані [PERSON] на підставі рішення від 05 квітня 1994 року Сурсько-Литовської сільської ради народних депутатів 16 сесії XXI скликання та рішення від 23 червня 1999 року Сурсько-Литовської сільської ради 5 сесії XXIII скликання (а.с.19). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом № 02 від 08 січня 2014 року в свідоцтві про смерть [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 08 січня 2014 року (а.с.26). Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] як спадкоємець за законом, на підставі ст. 1269, 1270 ЦК України, в установлений законом шестимісячний термін звернувся з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. Однак в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], позивачу було відмовлено, оскільки при переході права власності на житловий будинок повинно переходити і права власності (або право користування) на земельну ділянку. На якій він розміщений, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 листопада 2014 року (а.с.9). Встановлено, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стала інформація надана Управлінням Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області листом від 10 листопада 2014 року за № 3363, відповідно до якої в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, зареєстроване право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,1244 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, за громадянкою [PERSON]; державний акт на право приватної власності на землю № 099181 зареєстрований 25 листопада 1999 року, реєстраційний номер 1123, виданий на підставі рішення 5 сесії 23 скликання Сурсько-Литовської сільської ради від 23.06.1999 року. Відповідно до ст. 6 ЗК України, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Частиною 1 ст. 9 ЗК України встановлено, що до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить: 1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; 2) реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі. Згідно ч. 1 ст. 17 ЗК України передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішенням 5 сесії 23 скликання Сурсько-Литовської сільської ради від 23 червня 1999 року [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,35 га з яких: 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку і 0,010 га - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Разом з тим, цим же рішення [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,16 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. На час виникнення спірних відносин порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю було регламентовано Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 04 червня 1999 року за № 354/3647. Відповідно до пункту 1.4 Інструкції державний акт на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю або право постійного користування землею видається на підставі рішення Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, районної, міської, селищної, сільської ради, а на право власності на землю - на підставі рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, міської, селищної, сільської ради. Пунктом 2.11 Інструкції встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею складається у двох примірниках, підписується сільським, селищним, міським головою або головою відповідної державної адміністрації і скріплюється відповідною гербовою печаткою. Сторінку державного акта з зображенням плану земельної ділянки підписує начальник районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів. Відповідно до пункту 3.1 Інструкції державні акти на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю або на право постійного користування землею видаються міськими, селищними, сільськими радами. Якщо рішення було прийнято Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим або обласною радою, то видача державного акта здійснюється районною радою. Пунктом 3.3 Інструкції передбачено, що державна реєстрація державних актів, що посвідчують право приватної власності на землю або право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) здійснюється районною, міською, селищною, сільською радою; договорів оренди - виконавчим органом міської, селищної, сільської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями; державних актів право власності на землю - місцевими державними органами земельних ресурсів. Пункт 3.4 Інструкції встановлює, що забезпечення державної реєстрації державних актів, що посвідчують право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю або право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди покладається на державні органи земельних ресурсів: районні відділи земельних ресурсів; управління (відділи) земельних ресурсів у містах обласного і районного підпорядкування; Київське та Севастопольське міські управління земельних ресурсів. Встановлено, що [PERSON] державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, передану йому на підставі рішення 5 сесії 23 скликання Сурсько-Литовської сільської ради від 23 червня 1999 року, загальною площею 0,35 га з яких: 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку і 0,010 га - для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] не отримував. Разом з тим, на підставі рішення 5 сесії 23 скликання Сурсько-Литовської сільської ради від 23 червня 1999 року [PERSON] було отримано Державний акт на право приватної власності на землю № 099181 зареєстрований 25 листопада 1999 року, реєстраційний номер 1123, що посвідчує її право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (площа 0,1244 га), цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку. Таким чином, з порушенням вимог Інструкції, Сурсько-Литовською сільською радою було складено, видано, зареєстровано, районним відділом земельних ресурсів зареєстровано, а [PERSON] було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку який суперечить рішенню 5 сесії 23 скликання Сурсько-Литовської сільської ради від 23 червня 1999 року стосовно адреси місця розташування земельної ділянки, а саме з зазначенням адреси: [ADDRESS], коли вірною є адреса: [ADDRESS]. Наявність державного акту оформленого з порушенням вимог Інструкції, унеможливлює оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та отримання правовстановлюючого документа на земельну ділянку [PERSON], які перейшли до нього в порядку спадкування. Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до п. 22 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021, запис про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку, в розділі Книги записів скасовується (поновлюється) посадовою особою на підставі рішення суду. Так, відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. В зв'язку з вищевикладеним, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю № 099181, що зареєстрований 25 листопада 1999 року за реєстраційним номером 1123, виданий на ім'я [PERSON], що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (площа 0,1244 га), цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку та скасування його державної реєстрації є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Частиною 2 ст. 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. На підставі наведеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Враховуючи, вищевикладене на підставі ст.ст. 15, 1216, 1218, 1220, 1268 ЦК України, ст. 152, 155 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 32, 114, 208-210, 212-215, 224 ЦПК України, суд -

Outcome: approved