Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулась з позовом до ТОВ «Єврокосметик», ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним договору про надання послуг та розірвання угоди про надання споживчого кредиту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03 жовтня 2016 року між нею та ТОВ «Єврокосметик» було укладено договір про надання послуг № КН0110, згідно умов якого останній повинен був надати їй комплекс послуг в обсязі та на умовах договору, вартість яких складає 9 577,00 грн. Цього ж дня, нею було підписано оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 401723372 та акцепт пропозиції про укладення угоди про надання споживчого кредиту ПАТ «Альфа-Банк». 04 жовтня 2016 року вона звернулася до ТОВ «Єврокосметик» із заявою про розірвання договору про надання споживчого кредиту та до ПАТ «Альфа-Банк» з повідомленням про намір розірвати договір про надання послуг. 11 жовтня 2016 року вона повторно звернулася до відповідачів із вказаними заявами, однак, відповіді на них вона не отримала, в зв'язку з чим звернулася до суду для захисту своїх порушених прав. Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд визнання недійсним договір про надання послуг КН 0110, укладений 03 жовтня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Єврокосметик» та розірвати угоду про надання споживчого кредиту № 401723372, укладену 03 жовтня 2017 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк». Представник відповідача ТОВ «Єврокосметик» Якухно Н.П. в судовому засіданні позов не визнав, просить суд відмовити у його задоволенні. Представник відповідача ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача ТОВ «Єврокосметик», дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно із ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 03 жовтня 2016 року ТОВ «Єврокосметик» та [PERSON] уклали договір про надання послуг КН0110, відповідно до умов якого ТОВ «Єврокосметик» надає [PERSON] комплекс послуг в обсязі та на умовах, визначених цим договором, а [PERSON] зобов'язується своєчасно та в повному обсязі оплатити такі послуги згідно умов даного договору (а.с. 8). Відповідно до п.п. 3.1 договору, вартість послуг складає 9 577,00 грн. Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним. ( п.5.1 договору) Даний договір може бути розірваний тільки за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору (п.5.2 договору). 03 жовтня 2016 року [PERSON] підписано оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 401723372 ПАТ «Альфа-Банк» та акцепт пропозиції про укладення угоди про надання споживчого кредиту (а.с. 9-10). За умовами оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту [PERSON] запропонувала ПАТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту та надати їй споживчий кредит на умовах продукту споживчий стандарт NST кредит, а саме 9 924,35 грн. з остаточною датою повернення кредитних коштів 04 квітня 2017 року. Вказані кошти пропонує надати для оплати товарів згідно з переліком, що вказаний у специфікації № 401723372 від 03 жовтня 2016 року або листі-гарантії до угоди про надання споживчого кредиту від 03 жовтня 2016 року в загальній сумі 9 577,00 шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «Єврокосметик». У відповідності до п. 5.1 оферти, днем надання споживчого кредиту є день списання кредитних коштів з позичкового рахунку банку з метою їх подальшого зарахування, що вказані в п. 5 цієї оферти, а саме на рахунок ТОВ «Єврокосметик». За умовами додатку № 1 до угоди про надання кредиту № 401723372 від 03 жовтня 2016 року, датою надання кредиту встановлено 04 жовтня 2016 року (а.с. 11). У відповідності до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції 01 січня 2016 року), споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Споживач не зобов'язаний сплачувати будь-які інші збори у зв'язку з відкликанням згоди. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 04 жовтня 2016 року надала ТОВ «Єврокосметик» заяву про розірвання договору про надання послуг КН 0110 від 03 жовтня 2016 року та одночасно з тим угоди про надання споживчого кредиту № 401723372 від 03 жовтня 2016 року, дана заява прийнята ТОВ «Єврокосметик» 04 жовтня 2016 року за вхідним номером № 30 (а.с. 14). 11 жовтня 2016 року [PERSON] повторно звернулася на адресу ТОВ «Єврокосметик» із заявою про відмову від договору про надання послуг КН 0110 від 03 жовтня 2016 року та відмову від угоди про надання споживчого кредиту № 401723372 від 03 жовтня 2016 року та ПАТ «Альфа-Банк» про відмову від угоди про надання споживчого кредиту № 401723372 від 03 жовтня 2017 року (а.с. 18-19). Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить підстави визнання недійсними договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. За змістом ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Проаналізувавши норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За нормами ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Дослідивши умови договору про надання послуг КН 0110 від 03 жовтня 2016 року, суд приходить до висновку, що він містить несправедливі умови, визначені ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається. Позивач відкликала свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту в строк, встановлений чинним законодавством, шляхом надання письмового повідомлення, кредитні кошти не отримувала, а тому не має підстав для повернення кредитодавцю коштів, що вказані в договорі та відсотків за їх користування. Крім того, позивачем не було отримано від виконавця жодної з послуг, визначених у п.1.2. Договору про надання послуг КН 0110 від 03 жовтня 2016 р., в той же час підписаний сторонами акт приймання-передачі наданих послуг не може бути визнаний судом як допустимий доказ надання послуг, обумовлених умовами договору, оскільки не містить дати його підписання та фактично суперечить вказаній вище обставині. Згідно ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідача про визнання недійсним договору про надання послуг КН 0110, що укладений 03 жовтня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Єврокосметик» та розірвання угоди про надання споживчого кредиту № 401723372, укладеної 03 жовтня 2017 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», оскільки позивач, як споживач послуг, скористалась своїм правом розірвати договір з дотриманням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», наведені позивачем підстави для визнання недійсним договору та розірвання угоди доведено в судовому засіданні шляхом подання позивачем доказів про прийняті з її боку міри про розірвання договору про надання послуг та угоди про надання споживчого кредиту. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ТОВ «Єврокосметик», ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним договору про надання послуг та розірвання угоди про надання споживчого кредиту є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому підлягає стягненню з ТОВ «Євро косметик» та ПАТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] по 551,21 грн. судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved