Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

В вересні 2019 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що на підставі договору кулівлі -продажу,нотаріально посвідченого 06.01.1993 р.,вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач був зареєстрований у спірному житловому приміщенні за згодою власника,проте фактично з 2004 р. у квартирі не мешкає. Посилаючись на те,що формальна реєстрація проживання відповідача,який не користується спірним житлом без поважних причин понад встановлені законом строки,порушує права власника та змушує нести додаткові витрати на утримання житла,створює інші перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.405 ч.2 ЦК України,визнати відповідача таким,що втратив право користування спірним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позову,зазначивши,що відповідач [PERSON] являється членом її сім`ї як власника спірного житла,за її згодою у 2003 р.був зареєстрований у спірній квартирі,проте у 2004 р.він виїхав з квартири з усіма належними йому речами,з того часу відносин з нею відповідач не підтримує ,фактично зв`язок з ним втрачений. Третя особа [PERSON] в суді пояснив,що його брат [PERSON] формально зареєстрований у квартирі позивачки,але не живе з 2004 р.,не оплачує комунальні послуги,з сім`єю родинних відносин не підтримує,забрав з квартири усі належні йому речі та залишив позивачці ключі,інтересу до цього житла не проявляв багато років. Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин,викликався за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки,про зміну адреси проживання суд не повідомляв,відзив на позов не подав. Оголошення про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи та виклик в судове засідання відповідачів розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими про дату,час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,допитавши свідків,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі договорукупілві-продажу,нотаріально посвідченого державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори 06.01.1993 р.№3-16,позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в ОП ЗМБТІ 07.02.1993 р. З наведеного суд встановив,що позивачка набула право власності на спірне житлове приміщення у встановлений законом спосіб,з правочину,та підтвердила ці обставини належними допустимими доказами,які нічим не спростовані. В спірному житловому приміщенні зареєстрований відповідач [PERSON] з 2003 р.,що підтверджено інформацією департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради . Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України,члени сім`ї власника житла,які разом з ним проживають у будинку(квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім`ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.405 ч.2 ЦК України,член сім`ї власника втрачає право користування житловим приміщенням,якщо протягом більше одного року не користується ним без поважних причин. Свідок [PERSON] в суді показав,що з 1986 р.він мешкає в одному будинку з сім`єю позивачки,знає її сина [PERSON] ,якого востаннє бачив у спірній квартирі щонайменше 10 років тому. Свідок [PERSON] в суді показала,що є сусідкою сім`ї позивачки,занє її синів [PERSON] та [PERSON] ,якого не бачила у спірному житловому приміщенні з початку 2000-х років,при зустрічі його навіть не впізнає,зі слів позивачки,він не мешкає у квартирі з матір`ю та не підтримує з родиною контактів. З досліджених доказів суд встановив,що відповідач ,хоча і є членом сім`ї позивачки-власника спірного житла,з 2004 р.не користується цим житлом без поважних причин,звільнив його за власним бажанням та залишив ключі від спірного житла власнику,у такий спосіб на свій розсуд розпорядився своїм правом щодо цього майна. Встановлені судом обставини не спростовані відповідачем під час судового розгляду справи. Таким чином,суд встановив,що позов грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірним житлом відповідачем після спливу визначеного ст.405 ч.2 ЦК України строку наразі відсутні,його реєстрація у спірній квартирі створює перешкоди позивачу як власнику у користуванні та розпорядженні власністю. На підставі ст.64 ч.2,156,157 ЖК України,ст.383,391,405 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved