Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

В вересні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 18 квітня 2014 року позивач передав відповідачу [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти в сумі - 9750,00 доларів США, з поетапним строком повернення до 30 червня 2014 року, відповідно графіку зазначеного в борговій розписці. Після закінчення строку для повернення Відповідач повернув [PERSON] лише частину грошових коштів, а тому позивачка звернулася до суду за захистом свого порушеного права із цим позовом, у якому просила суд стягнути на її користь грошові кошти основного боргу в сумі - 7 025,00 доларів США та 3% річних за період з 01.07.2014 по 01.09.2015 в сумі - 5 577,77 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 1 645,07 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти заявлених позовних вимог, просив надати йому відстрочку виконання рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 18 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено розписку про боргове зобов'язання, відповідно до якого останній отримав у позику грошові кошти в розмірі 9 750,00 доларів США та зобов'язався поетапно повернути борг згідно графіку не пізніше 30 червня 2014 року. Вимогами ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачами укладено правочин, який по суті є договором позики. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК). Згідно даного договору від 18.04.2014 року, позичальник [PERSON] зобов'язався повернути суму позики не пізніше 30 червня 2014 року. Стаття 629 ЦК України встановлює, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятому у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13, який у відповідності до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, в порушення умов даного Договору позики, тобто у визначений у розписці строк до 30.07.2014 року, взятих на себе зобов'язань, відповідач [PERSON] не виконав і не повернув належні позивачу грошові кошти в повному обсязі. Отже станом на даний час заборгованість відповідача перед позивачем [PERSON] становить у розмірі 7 025,00 США, вказана сума підлягає стягненню в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України передбачає що, боржник який прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. Позивачем було надано розрахунок 3 % річних прострочення відповідачем повернення суми позики в розмірі - 5 577, 77 грн. за період з 01.07.2014 по 01.09.2015 року, яку позивач розрахував з основної суми неповернутої позики - 7 025,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.08.2015, яка становить у розмірі - 158 929,46 грн. Але при розрахунку позивачем не вірно застосований офіційний курс НБУ гривні до іноземної валюти - долара, який в дійсності станом на 27.08.2015р. за 1 долар США - становив 21,425702 грн., а саме 150 515,55 грн., виходячи з цього 3% річних в період з 01.07.2014 по 01.09.2015 року складає суму у розмірі 5 294,85 грн. З урахуванням того, відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, то з нього підлягають стягненню на користь позивача грошові кошти за договором позики від 18 квітня 2014 року в розмірі суми основної заборгованості - 7 025 доларів США, що еквівалентно - 150 515 грн. 55 коп. по курсу Національного банку України станом на 27.08.2015 року, та 3% річних від суми боргу за період з 01.07.2014 року по 01.09.2015 року в сумі - 5294 грн. 85 коп., а всього в розмірі - 155 810,85 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково. За умовами положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню, сплачений останнім при подачі вказаного позову судовий збір в розмірі 1 645,07 грн.

Outcome: partial