Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування \~ \~ \~ \~Звернувшись до суду із вказаним позовом, представник позивача посилався на те, що 05 червня 2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/1179/82/0137577. \~ \~ \~ \~У подальшому ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право грошової вимоги до боржника за цим договором ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» (далі - ПАТ «КІБ»), яке, у свою чергу, відступило право грошової вимоги за цим же договором позивачу. \~ \~ \~ \~Таким чином, позивач відповідно до Договору відступлення права вимоги №20171128 від 28 листопада 2017 року та Реєстру боржників №5 від 15 березня 2018 року набув право грошової вимоги до відповідачки на суму 11\~827,58 грн., яка є заборгованістю за кредитним договором. \~ \~ \~ \~Проте, відповідачка не здійснювала погашення своєї заборгованості за кредитним договором як перед первісним кредитором (ПАТ «КІБ»), так і перед позивачем, припинивши сплату належних за договором платежів. \~ \~ \~ \~Таким чином, позивач, набувши право вимоги за кредитним договором №014/1179/82/0137577 від 05 червня 2013 року, просив стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 11\~827,58 грн., із яких 6\~257,08 грн. основана сума боргу, 72,80 грн. - сума заборгованості за відсотками та 5\~497,70 грн. сума заборгованості за пенею, а так само і судові витрати. \~ \~ \~ \~Процесуальні дії у справі \~ \~ \~ \~Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2020 року. \~ \~ \~ \~Позиція сторін \~ \~ \~ \~Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлявся належно кожного разу, направив до суду заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності, паралельно висловивши позицію щодо підтримання своїх позовних вимог. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Одночасно представник позивача дав згоду на ухвалення заочного рішення у справі у разі неявки відповідачки в судове засідання ( а.с.43). Відповідачка ж в судове засідання також не прибула, викликалась у нього неодноразово за адресою, вказаною у позовній заяві, шляхом направлення судових повісток, а також публікації оголошення про виклик на офіційному веб - порталі судової влади України, яке було розміщене не пізніше, ніж за десять днів до дати судового засідання, а тому в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що належно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, будь яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань відповідачка до суду не направляла, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх передумов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки [PERSON] двічі належно повідомлена про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явилась, причин своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подала, у той час, як позивач надав свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Зокрема, щодо питання поінформованості відповідачки про розгляд справи, учасником якої вона є, суд вважає за доцільне вказати наступне. Після надходження справи до суду відповідачка про судові засіданні повідомлялася шляхом направлення судових повісток за адресою указаною у позовній заяві. Інформацію про дату, час та місце самого провадження розміщувалася на веб -сайті судової влади України. Забезпечити її СМС інформування відповідачки про розгляд справи суд змоги не мав через відсутність у нього відомостей про номери засобів її зв`язку. Разом з цим, ужиті заходи не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні відповідачки, хоча останні прямо та беззаперечно, в своїй сукупності, указують на те, що вона мала б бути у силу вжитих заходів поінформована про цей процес, який здійснюється в Арбузинському районному суді Миколаївської області. При цьому, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі»\~Європейський суд\~з прав людини\~роз`яснив, що\~реалізуючи пункт\~1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції\~вправі\~встановлювати правила\~судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження,\~зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі. Відповідно суд, забезпечивши право відповідачки приймати особисту участь в судовому засіданні, уживши усіх доступних йому заходів для поінформованості її про даний процес та ураховуючи її поведінку, вважає за можливе завершити розгляд провадження на підставі наявних у справі матеріалів. \~ \~ \~ \~За відсутності сторін в судовому засіданні, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу . Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що склались між сторонами, із посиланням на норми права, що регулюють ці правовідносини та на докази, надані позивачем \~ \~ \~ \~У свою чергу, суд, дослідивши усі наявні у справі докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, виходив із такого. \~ \~ \~ \~Зокрема, суд установив, що 05 червня 2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг у сфері страхування №014/1179/82/0137577 (далі Кредитний договір), відповідно до п. 1.1. якого банк зобов`язався надати відповідачці кредит, а остання використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору основну суму кредиту, сплатити проценти за користування ним і виконати інші зобов`язання, визначені цим договором. \~ \~ \~ \~При цьому, відповідач підписала вказаний договір, а тому є підстави вважати, що сторони погодили його істотні умови, зокрема, суму кредиту 11\~642,68 грн., із яких 11\~000,00 грн. надається на споживчі цілі, а 642,68 грн. на сплату страхового платежу (п.1.1.1. 1.1.2. Договору). \~ \~ \~ \~Кредит надавався на 72 місяці із кінцевою датою повернення 05 вересня 2019 року та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 41,1 % річних шляхом внесення щомісячних ануїтетних платежів до 05 числа кожного календарного місяця згідно Графіка погашення кредиту. Сума щомісячного переказу 438,00 грн., яка дорівнює сум ануїтетного платежу згідно Графіку (п.п.1.1.4 1.1.12.2 Договору). \~ \~ \~ \~При цьому, порядок сплату і нарахування процентів, порядок погашення кредиту і процентів, а так само і інших платежів за кредитом передбачені статтями 2 та 3 Договору. \~ \~ \~ \~Відповідальність сторін передбачена статтею 10 Договору, зокрема, згідно п. 10.3 Договору за прострочення виконання будь яких грошових зобов`язань за Договором, кредитор має право вимагати, а позичальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. \~ \~ \~ \~При цьому, розрахунок пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов`язання могло бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов`язання включно. \~ \~ \~ \~Відповідач своїх зобов`язань за Договором повністю не виконала, припинила внесення ануїтетних платежів, внаслідок чого позивач, набувши право грошової вимоги до відповідачки, як боржника, зажадає стягнення із неї на його користь основного богу за кредитом, процентів та пені, нарахованої за прострочення строків сплати грошових зобов`язань згідно умов Договору та Графіку. Тому вирішуючи справу, суд виходив із наступного. \~ \~ \~ \~Статтею 629\~ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст.\~625\~ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У свою чергу, відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. А згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.\~1054, ч.2 ст.\~1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст.526, 612, 625\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас, згідно з частиною першою статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. А відповідно до статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України), а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач здійснювала платежі задля погашення кредитної заборгованості, але не у строк та не у сумі, що погоджена у кредитному договорі. Внаслідок чого у неї виникла заборгованість за Кредитним договором №014/1179/82/0137577 від 05 червня 2013 року на загальну суму 11\~827,58 грн., із яких 6\~257,08 грн. основана сума боргу, 72,80 грн. - сума заборгованості за відсотками та 5\~497,70 грн. сума заборгованості за пенею. Вказану заборгованість суд вважає обгрунтованою, оскільки вона підтверджена матеріалами справи, у тому числі й відповідним розрахунком, із якого слідують відомості щодо погашення кредитних платежів відповідачкою та одночасно простежується механізм утворення заборгованості внаслідок неналежного (несвоєчасного і не у повному обсязі) виконання нею своїх договірних зобов`язань. Водночас, у матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачкою кредитних зобов`язань за укладеним договором. Стосовно права вимоги позивача за цим договором, то суд відмічає наступне. Згідно положень статей 1077, 1078\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, а фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). Згідно зі ст.\~1081\~ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. ст. 512, 514\~ЦК України відступлення права вимоги, яке має наслідком заміну кредитора у зобов`язанні, передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст.\~1082\~Цивільного кодексу\~України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до статті 516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517\~ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. У цій справі суд установив, що 28 листопада 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/48-F, згідно якого первісний кредитор (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») передає (відступає) новому кредиторові за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, що вказані у Реєстрах боржників ( п. 2.1. Договору № 114/48-F від 28 листопада 2017 року). В цей же день, 28 листопада 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (позивач) було укладено Договір відступлення права вимоги №20171128, згідно п.2.1. якого первісний кредитор (ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк») передає (відступає) новому кредиторові за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, що вказані у Реєстрах боржників. У свою чергу, згідно Витягу з Реєстру боржників №5 від 15 березня 2018 року до Договору відступлення права вимоги №20171128 від 28.11.2017 року загальна сума заборгованості боржника [PERSON] за Кредитним договором № 014/1179/82/0137577 становить 11\~827,58 грн. При цьому, відповідачка здійснила останній платіж за Кредитним договором договором 13 березня 2018 року у розмірі 260,69 грн. за кредитом та у розмірі 836,68 грн. за відсотками. \~ \~ \~ \~ У подальшому погашення кредитної заборгованості припинила, принаймні, про протилежне суду доказів не надала. При цьому, матеріали справи містять у собі повідомлення ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», яке було направлено на адресу боржника [PERSON] , про відступлення прав вимоги позивачу. Крім цього, відповідачці було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 червня 2013 року. Разом із цим, матеріали справи не містять у собі достовірних даних про те, що відповідачка дійсно отримала ці повідомлення. Проте, суд установив, що відповідачка здійснила погашення кредитної заборгованості первісному кредитору, а саме : 13 березня 2018 року. У подальшому ж припинила погашення заборгованості, як новому, так і первісному кредитору. Тому суд робить висновок про стягнення заборгованості із [PERSON] на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника (чи його неналежне повідомлення) про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту. (постанова Верховним Судом України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15). Як наслідок, слід констатувати, що права позивача є порушеними відповідачкою через неналежне виконання нею умов Кредитного договору від 05 червня 2013 року у частині повного і своєчасного повернення платежів на його умовами, а тому підлягають захисту шляхом стягнення із неї на користь позивача заборгованості у розмірі, що заявлена позивачем. Відповідно, позов підлягає до задоволення. Щодо розподілу судових витрат Стосовно ж стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору у розмірі 2\~102,00 грн., то суд виходив із правила, установленого ч.1 ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Та оскільки позов задоволено повністю, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~102, 00 грн. З цих мотивів,

Outcome: approved