Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

В вересні 2016р. позивачка [PERSON] (далі по тексту - позивачка за первісним позовом/відповідач 2 за зустрічним позовом) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: Київської міської ради (далі по тексту - відповідач 1 за первісним позовом/відповідач 1 за зустрічним позовом), відповідача 2 - [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2 за первісним позовом/позивачка за зустрічним позовом), третя особа: Головне управління юстиції, в якому просила суд: - визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки, площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: м. Київ, [ADDRESS], шляхом набуття права власності на ? частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] та на другу ? частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] Свої позовні вимоги позивачка за первісним позовом обґрунтовував тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після смерті якої відкрилась спадщина, яка складалась з ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] та ? частини земельної ділянки, площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] Померла мати не залишила заповіту щодо розпорядження належним їй майном, а отже спадкування її майна здійснюється за законом. В зв'язку з чим позивачка за первісним позовом своєчасно звернулася до нотаріальної контори. Проте, при зверненні з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом позивачка за первісним позовом, отримала лише свідоцтво про право на спадщину за законом на частину будинку. Щодо свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, загальною площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: м. Київ, [ADDRESS], що залишилася після смерті матері, позивачка за первісним позовом дізналася, що державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно зазначеній постанові їй відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім'я на частку земельної ділянки, площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: м. Київ, [ADDRESS], в зв'язку з невизначеною часткою в спільному праві власності на зазначене майно, та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування. Також свої позовні вимоги позивачка за первісним позовом обґрунтовувала тим, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась з ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] та ? частини земельної ділянки, загальною площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] За життя померлою було складено на користь позивачки за первісним позовом та відповідача 2 за первісним позовом заповіт. Отже спадкування її майна здійснюється за заповітом. Позивачка за первісним позовом своєчасно звернулася до нотаріальної контори. Спадкова справа була відкрита в Десятій Київській державній нотаріальній конторі. Проте, при зверненні з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачка за первісним позовом отримала лише свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частку від ? частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належала померлій. Щодо частини земельної ділянки, державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори, винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої позивачці за первинним позовом відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на її ім'я на частку земельної ділянки, загальною площею 0,0969 га, кадастровий номер:[NUMBER], що розташована за адресою: м. Київ, [ADDRESS], в зв'язку з невизначеною часткою в спільному праві власності на зазначене майно. Рекомендовано звернутися до суду для вирішення цього питання. В свою чергу відповідач 2 за первісним позовом, в порядку ст. 123 ЦПК України звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з зустрічним позовом до Київської міської ради, [PERSON], третя особа Головне управління юстиції м. Києва, в якому просив суд: - визначити, що [PERSON], [INFO]. народження, на праві власності належить ? частка земельної ділянки, кадастровий номер: [NUMBER], площею 0,0969 га, за адресою: м. Київ, [ADDRESS], що перебувала у спільній приватній власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 15 березня 2000р. Київською міською радою на підставі рішення Київської міської ради від 28 січня 1999р. № 116-2/217; - визнати за [PERSON] [INFO]. народження, право власності на ? частину земельної ділянки, кадастровий номер: [NUMBER], площею 0,0969 га, що розташована за адресою: м. Київ, [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] Свої позовні вимоги позивачка за зустрічним позовом обґрунтувала тим, що їй на праві власності належала ? частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] та на праві спільної приватної власності з [PERSON], [PERSON] земельна ділянка, площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] Іншими співвласниками частини житлового будинку та земельної ділянки були мати позивача за зустрічним позовом, [PERSON] та рідна сестра [PERSON], які обидві на даний час померли. Також свої позовні вимоги позивачка за зустрічним позовом обґрунтовувала тим, що [INFO] померла її мати, [PERSON]. Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складалась з ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд. За життя померлою було складено на користь позивача за зустрічним позовом та відповідача 2 за зустрічним позовом заповіт. Отже спадкування її майна здійснюється за заповітом. Позивач за зустрічним позовом своєчасно звернувся до нотаріальної контори. Спадкова справа була відкрита в Десятій Київській державній нотаріальній конторі. Проте, при зверненні з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачка за зустрічним позовом отримала лише свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частку від ? частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належала померлій. Щодо частини земельної ділянки, державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори, винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно зазначеній постанові позивачу за зустрічним позовом відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на її ім'я на частку земельної ділянки, загальною площею 0,0969 га, кадастровий номер:[NUMBER], що розташована за адресою: м. Київ, [ADDRESS], в зв'язку з невизначеною часткою в спільному праві власності на зазначене майно. Рекомендовано звернутися до суду для вирішення цього питання. На думку сторони позивача за зустрічним позовом, вона є власником ? частини земельної ділянки на підставі ст. 120 ЗК України, так як їй належала ? частина будинку та 1\\4 частини земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері, на підставі зазначеного позивач за зустрічним позовом просив суд зустрічний позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом, заявлений первісний позов підтримав, з підстав, зазначених в ньому, і просив суд первісний позов задовольнити, також не заперечував проти задоволення судом позовних вимог по зустрічному позову. Відповідач 1 за первісним позовом та за зустрічним позовом, про час та місце розгляду справи оповіщався в установленому законом порядку, надав суду лист в якому просить розглядати справу у його відсутність, згідно діючого законодавства. Представник відповідача 2 за первісним позовом, визнав позовні вимоги позивачки за первісним позовом, проти задоволення первісного позову не заперечував, та заявлений зустрічний позов, з врахуванням уточнень позовних вимог підтримав, з підстав, зазначених в ньому, і просив суд зустрічний позов задовольнити, як такий що ґрунтується на вимогах закону. Третя особа, як за первісним, так і за зустрічним позовами: Головне управління юстиції у м. Києві, в судове засідання своїх представників не направило, проте на адресу суду були надіслані письмові пояснення, в яких третя особа просила суд розглядати справу за відсутності її представників, а по суті заявлених позовних вимог просила прийняти рішення відповідно до діючого законодавства. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що [INFO] померла [PERSON] - мати позивача за первісним позовом, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 20 січня 2014р. Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 8), після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема на ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] та ? частини земельної ділянки, площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] Майно, що складає спадкову масу, належало спадкодавцю: - ? частина будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом; - частина земельної ділянки, загальною площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: м. Київ, [ADDRESS], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 15 березня 2000р. Київською міською радою на підставі рішення Київської міської ради від 28 січня 1999р. № 116-2/217, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 88-2-00411. Померла [PERSON] не залишила заповіту щодо розпорядження належним їй майном, а отже спадкування її майна здійснюється за законом. Позивачка за первісним позовом є донькою померлої [PERSON] Згідно з вимогами ст. 1223 цього Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка за первісним позовом, як донька померлої, є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, вчасно звернулась з відповідною заявою до нотаріальної контори. Судом достеменно встановлено, що спадкова справа ( № у нотаріуса 303/2014, номер у спадковому реєстрі 55885802) була 22 березня 2014р. відкрита за її заявою в Одинадцятій Київській державній нотаріальній конторі. 23 лютого 2016р. позивачка за первісним позовом звернулась до нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину будинку та на частину земельної ділянки, загальною площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: м. Київ, [ADDRESS], що залишилася після смерті її матері, [PERSON]. 23 лютого 2016р. державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, видала позивачці за первісним позовом свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з: ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS], що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою 05 жовтня 1994р. за реєстровим № 7н-16338, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 15 березня 1997р. в реєстровій книзі за № 13350. Також 23 лютого .2016р. державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно зазначеної постанови позивачці за первісним позовом відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім'я на частку земельної ділянки, площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: м. Київ, [ADDRESS], що залишилась після смерті матері, в зв'язку з невизначеною часткою в спільному праві власності на зазначене майно. Крім того, як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що [INFO] померла - [PERSON]. Що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого [INFO] Відділом реєстрації смерті у м. Києві. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалась з ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] та ? частини земельної ділянки, загальною площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] Майно, що складає спадкову масу, належало померлій: - ? частина будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом; - частина земельної ділянки, загальною площею 0,0969 гектарів, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: м. Київ, [ADDRESS], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 15 березня 2000р. Київською міською радою на підставі рішення Київської міської ради від 28 січня 1999р. № 116-2/217, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 88-2-00412. За життя [PERSON], склала заповіт щодо розпорядження належним їй майном. Отже спадкування її майна, а саме ? частина житлового будинку з відповідними частинами господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] та її частину земельної ділянки, загальною площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], здійснюється за заповітом. Згідно заповіту посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І., 11 лютого 2014р., зареєстрованого в реєстрі за № 197, позивачка за первісним позовом та відповідач 2 за первісним позовом/позивачка за зустрічним позовом є спадкоємцями по ? частині майна, після смерті [PERSON] Позивачка за первісним позовом своєчасно звернулася до Десятої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В зазначеній нотаріальній конторі знаходиться спадкова справа № у нотаріуса 1126/2015, номер у Спадковому реєстрі 57989886, заведена до майна померлої [PERSON]. 18 квітня 2016р. державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори, Домашенко В.В., видала позивачці за первісним позовом свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Згідно зазначеного свідоцтва, [PERSON] отримала право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частку від ? частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 08 серпня 1979р. за реєстровим № 5ДН-7643, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 18 вересня 1979р. за № 13350. Крім того, 18 квітня 2016р. державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори, винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої позивачці за первісним позовом відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на її ім'я на частку земельної ділянки, загальною площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: м. Київ, [ADDRESS], в зв'язку з невизначеною часткою в спільному праві власності на зазначене майно. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України та роз'яснень в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008р. № 7 встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п.п. «а», «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України право власності на землю громадяни України набувають на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами та на підставі прийняття спадщини. Крім того, ст. 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Статтею 89 ЗК України, передбачено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: співвласників жилого будинку. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], спірна земельна ділянка належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Розмір часток земельної ділянки кожному із власників не визначений. Згідно, ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. В зв'язку з тим, що померлій - [PERSON], матері позивачки за первісним позовом, належала ? частина будинку на праві приватної власності, померлій- [PERSON] належала ? частина будинку на праві приватної власності, а [PERSON] належить ? частина будинку на праві приватної власності для обслуговування якого була передана у власність земельна ділянка, відповідно померла [PERSON] була власницею ? частини земельної ділянки, померла [PERSON] була власницею ? частини земельної ділянки, [PERSON] є власницею ? частини земельної ділянки, загальною площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] Оскільки позивачка за первісним позовом, є єдиною спадкоємицею за законом, після смерті своєї матері - [PERSON], та однією із спадкоємців за заповітом, після смерті [PERSON] суд вважає, що в зв'язку з цим позивачка за первісним позовом має право власності на ? частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON] та другу ? частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом, загальною площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: м. Київ, [ADDRESS], після смерті [PERSON]. Відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідач 1 за первісним позовом не порушує прав позивачки за первісним позовом. Стосовно зустрічних позовних вимог, то вони також підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду з зустрічним позовом, сторона позивача за зустрічним позовом наголошувала, що [PERSON] на праві власності належить ? частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 05 жовтня 1994р. за реєстровим № 7н- 16338, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 15 березня 1997р. в реєстровій книзі за № 13350. Крім того, належить на праві спільної приватної власності з [PERSON], [PERSON] земельна ділянка, площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: м. Київ, [ADDRESS], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 15 березня 2000р. Київською міською радою на підставі рішення Київської міської ради від 28 січня 1999р. № 116-2/217, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 88-2-00410. Судом достовірно встановлено, що [INFO] померла, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого [INFO] Відділом реєстрації смерті у м. Києві. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалась з ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] та частини земельної ділянки, загальною площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] [PERSON] за життя, склала заповіт щодо розпорядження належним їй майном. Отже спадкування майна померлої [PERSON], а саме ? частини житлового будинку з відповідними частинами господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] та її частину земельної ділянки, загальною площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], здійснюється за заповітом. Згідно заповіту посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І.,, 11 лютого 2014р., зареєстрованого в реєстрі за № 197, позивачка за зустрічним позовом та відповідач 2 по зустрічному позову, є спадкоємцями по ? частині майна, після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Позивачка за зустрічним позовом, своєчасно звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В зазначеній нотаріальній конторі знаходиться спадкова справа № у нотаріуса 1126/2015, номер у Спадковому реєстрі 57989886, заведена до майна померлої, [PERSON]. Судом встановлено, що 18 квітня 2016р. державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори, Домашенко В.В., видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Згідно зазначеного свідоцтва, позивачка за зустрічним позовом, отримала право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частку від ? частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою 08 серпня 1979р. за реєстровим № 5ДН-7643, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 18 вересня 1979р. за № 13350. Крім того, 18 квітня 2016р. державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори, винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої позивачці за зустрічним позовом відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім'я на частку земельної ділянки, загальною площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: м. Київ, [ADDRESS], в зв'язку з невизначеною часткою в спільному праві власності на зазначене майно. Рекомендовано звернутися до суду для вирішення цього питання. Судом встановлено, що позивачці належить ? частина будинку на праві приватної власності, померлій [PERSON] належала ? частина будинку на праві приватної власності, а померлій [PERSON] належала ? частина будинку на праві приватної власності, для обслуговування якого була передана у власність земельна ділянка, загальною площею 0,0969 гектарів, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідно позивачка за зустрічним позовом, є власницею ? частини земельної ділянки, померла [PERSON] була власницею ? частини земельної ділянки, а померла [PERSON] була власницею ? частини земельної ділянки, загальною площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] Оскільки позивачка за зустрічним позовом, є однією із спадкоємців за заповітом, після смерті [PERSON], тому має право власності на ? частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Друга ? частина земельної ділянки площею 0,0969 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: м. Київ, [ADDRESS], належить на праві власності позивачці за зустрічним позовом, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 15 березня 2000р. Київською міською радою на підставі рішення Київської міської ради від 28 січня 1999р. № 116-2/217, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 88-2-00410. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожної людини володіти, розпоряджатися та користуватися своє власністю. У ч.2 ст. 319 ЦК України зазначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, котрі не суперечать закону. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім того, ст. 1268 ЦК України, передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені зустрічні позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач 1 за зустрічним позовом не порушує права позивачки за зустрічним позовом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення первісного і зустрічного позову, судовий збір взаємозараховується.

Outcome: partial