Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зняття з реєстрації та зобов'язання оплатити витрати на лікування. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що була опікуном неповнолітніх [PERSON] та [PERSON]. В 2008 році [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] і став проживати разом із нею та її батьками за адресою: [ADDRESS], де і мешкає до теперішнього часу. 26 грудня 2013 року відповідач уклав з ПАТ «Платинум Банк» кредитний договір на суму 8000 грн. З початку 2014 року з самого рання до пізнього вечора представники ПАТ «Платинум Банку» телефонують їй на стаціонарний телефон 3-4 рази на день на надсилають листи з погрозами звернути стягнення на все її майно, в тому числі й на квартиру. Відповідач не відповідає банківській установі по мобільному телефону, квитанції про погашення сум кредиту не надає. Квартира, якій вона проживає, належить їй на праві приватної власності з 1993 року, відповідач зареєстрований в зазначеній квартирі. Після чергових погроз по телефону та письмових погроз банку 8 жовтня 2015 року вона втратила свідомість, впала на підлогу, отримала струс мозку, з нею сталася гіпертонічна криза, у зв'язку з якою вона знаходилась на стаціонарному лікуванні з 14.11.2015р. по 23.11.2015р., з 26.04.2016р. по 06.05.2016р., вимушена була брати у борг гроші на лікування. На підставі наведеного просила зняти відповідача з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], та зобов'язати його оплатити їй витрати на лікування в сумі 8652,64 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутністю, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, не надав заяви про розгляд справи за його відсутністю. Згідно ст.224 ЦПК України справу розглянуто в заочному порядку на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Водночас відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. №1382-IV з наступними змінами та доповненнями зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те що закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічні положення містять в собі правові висновки, викладені в постановах Верховного суду України від 30.06.2015р. (справа № 21-1438а15) та від 01.03.2016р. (справа № 825/1335/13-а), які згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК прийняті за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своєї діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, позивачкою обрано невірний спосіб захисту порушеного права, що передбачений цивільним законодавством, що є підставою для відмови в задоволенні позову в частині зняття відповідача з реєстрації. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.3 цієї ж статті шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи наслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала школи каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. З аналізу зазначеної вище норми вбачається, що для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: 1) наявність школи; 2) протиправна поведінка заподіювача шкоди; 3) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; 4) вина. Згідно витягу із медичної карти стаціонарного хворого № 8387/1893 [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в Красноармійській ЦРЛ з 14 листопада 2015 року по 23 листопада 2015 року з приводу ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба П ст., Ш ст., ризик високий. СН Па. Гіпертонічний криз 14.11.2015р., кардіоцеребральний, неускладнений. В період знаходження позивачки на стаціонарному лікуванні, а також в 2016 році нею понесені витати по оплаті медичних препаратів, інструментів та перев'язочних засобів на загальну суму 8652,6 грн., що підтверджується відповідними фіскальними чеками. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором № 10707/0011XSGF від 26.12.2013р. перед ПАТ «Платинум Банк» належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, про необхідність погашення якої його інформує за місцем реєстрації адміністрація «Кредитекспресс Юкрейн Ел. Ел. Сі.» Разом з тим, в судовому засіданні не доведено наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправною повідною відповідача, що виключає підстави для відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я позивачки. На підставі наведеного, в задоволенні позову в частині відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, позивачці необхідно відмити. Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ст.ст.16, 319, 321, 391, 1166, 1195 ЦК України,

Outcome: dismissed