Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] і [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в розмірі 25 000,00 гривень, моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., витрати на судовий збір в розмірі 310,00 грн., витрати на адвокатські послуги в розмірі 2 500,00 грн., а всього на загальну суму 33 710,00 грн. Пізніше позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 20 900,00 гривень, моральну шкоду в розмірі 5000 грн., витрати на судовий збір - 310,00 грн., а всього 26 210,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 28 серпня 2014 року в місті Маріуполі відбулась ДТП за участю позивача та відповідача [PERSON] Дорожньо-транспортна пригода мала місце за обставин, коли [PERSON] керував транспортним засобом - трактором Т-40 АМ, державний номер [NUMBER] з причепом 3 ПТС-4, рухаючись по пр. Будівельників на перехресті з вул. Урицького перед зміною напрямку руху порушив правила дорожнього руху, не впевнився в безпеці даного маневру, різко змінив вліво напрямок свого руху та здійснив зіткнення з автомобілем позивача. Внаслідок ДТП транспортний засіб позивача Киа Оптима, державний номер [NUMBER], отримав механічні пошкодження. Загальна вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля позивача становить 25 900,00 грн., яку позивач просив стягнути з [PERSON] Крім того вказував, що внаслідок пошкодження автомобіля у позивача порушився звиклий спосіб життя, автомобіль є його основним засобом отримання доходу, у зв'язку із цим позивач мав докладати додаткові зусилля для його відновлення. На підставі зазначеного вказував про спричинення йому моральної шкоди, розмір якої позивач оцінює в 5000,00 грн. та просить стягнути вказану суму з відповідача [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги не визнала, оскільки не приймала участі у дорожньо-транспортній пригоді та не має жодного відношення до завданої позивачу шкоди. Просила проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно 28 серпня 2014 року він керував транспортним засобом - трактором марки Т-40 АМ, реєстраційний номер [NUMBER] з завантаженим причепом та рухався по проспекту Будівельників в місті Маріуполі зі швидкістю приблизно 5 км на годину. Під'їхавши до перехрестя з вулицею Гранітною ввімкнув лівий поворот та вивернув руль ліворуч. При цьому не встиг проїхати майже жодної відстані як об вивернуте ліве переднє колесо трактора зіткнувся автомобіль Киа Оптима, під керуванням позивача. Після цього були викликані працівники поліції. Винуватим себе у ДТП не вважає та не погоджується із сумою завданої шкоди. Просив відмовити у позові. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідач [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, двічі не прибув у судове засідання з невідомих причин, тому суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 серпня 2014 року на перехресті пр. Будівельників із вул. Гранітною в місті Маріуполі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу - трактора Т-40 держ.номер [NUMBER] з причепом під керуванням [PERSON] та KIA OPTIMA, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 28 серпня 2016 року, складаного інспектором міліції, встановлено, що [PERSON], рухаючись на тракторі по проспекту Будівельників на перехресті з вул. Гранітною, перед зміною напрямку руху не переконався в безпеці, змінив напрямок руху ліворуч, внаслідок чого скоїв ДТП - зіткнення з автомобілем «KIA OPTIMA» державний номер [NUMBER]. Внаслідок зіткнення було пошкоджено транспортний засіб позивача та заподіяно матеріально шкоду, що також підтверджується фото таблицею до протоколу огляд місця події. Відповідач [PERSON] підписав вказаний протокол без зауважень та погодився із викладеними обставинами. Автомобіль «KIA OPTIMA» державний номер [NUMBER] належить позивачу на праві приватної власності згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 13). Транспортний засіб трактор Т-40 держ.номер [NUMBER] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини серії [NUMBER] (а.с.21). Відповідач [PERSON] здійснював керування трактором на підставі наявного у нього посвідчення тракториста серії [NUMBER] та свідоцтва про реєстрацію машини (а.с.21). Постановою Жовтневого районного суд м.Маріуполя Донецької області від 13 жовтня 2014 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено штраф. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 25 лютого 2015 року постанову Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 13 жовтня 2014 року стосовно [PERSON] скасовано із закриттям провадження у справі у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Підставою для скасування постанови суду першої інстанції було неналежне повідомлення особи, яку притягнуто було до адміністративної відповідальності, про дату розгляду справи та порушення права її на захист, а також недостатність доказів вини у вчиненому правопорушенні. Отже за результатами розгляду адміністративної справи не було достовірно встановлено наявності вини відповідача у даній ДТП. В ході розгляду цивільної справи на підставі наданої сторонами схеми ДТП та письмових пояснень за клопотанням позивача була призначена судова автотехнічна експертиза. Згідно висновку судового експерта Донецького Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1040 від 29.06.2016 року з технічної точки зору, в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди, водій трактору Т-40, реєстраційний номер [NUMBER] з причепом 2 ПТС-4 [PERSON], для забезпечення безпеки дорожнього руху, перед змінюю напрямку руху, повинен був переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також при виконанні маневру лівого повороту завчасно зайняти крайнє ліве положення на проїзній частині, призначеній для руху в даному напрямку, тобто діяти відповідно до вимог п.10.1 та п.10.4 Правил Дорожнього руху України. При цьому з технічної точки зору водій трактора [PERSON], виконуючи вимоги п.10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти настанню даної ДТП. З технічної точки зору в розглянутій дорожній ситуації, в діях водія автомобіля «KIA OPTIMA», р/н [NUMBER] [PERSON], у досліджуваних варіантах № 1,5,6 - (дивись таблицю №1 в дослідницькій частині) не вбачається невідповідностей вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, які б знаходилися у причинному зв'язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки водій [PERSON], виконуючи вищезгадані вимоги Правил дорожнього руху, не мав технічну можливість запобігти дану ДТП. З технічної точки зору в діях водія автомобіля «KIA OPTIMA», р/н [NUMBER] [PERSON], у досліджуваних варіантах 2,3,4,7,8 (дивись таблицю №1 в дослідницькій частині), які не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, знаходились у причинному зв'язку із настанням даної ДТП, оскільки водій [PERSON], виконуючи вищезгадані вимоги Правил дорожнього руху, мав технічну можливість запобігти ДТП. З технічної точки зору, водій автомобіля «KIA OPTIMA» [PERSON], у досліджуваних варіантах №1,5,6 - (дивись таблицю №1 в дослідницькій частині), своєчасно застосувавши заходи до гальмування, тобто виконуючи вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху, не мав технічну можливість запобігти зіткнення керованого ним автомобіля з трактором Т-40 АМ реєстраційний номер [NUMBER] з причепом 2 ПТС-4, а у досліджуваних варіантах 2,3,4,7,8 (дивись таблицю №1 в дослідницькій частині), виконуючи вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху, мав технічну можливість запобігти дану ДТП. Отже з проведеної судової автотехнічної експертизи вбачається наявність в діях водія трактора [PERSON] порушень правил дорожнього руху, та наявність технічної можливості запобігти настанню ДТП. Водночас стосовно оцінки дій водія «KIA OPTIMA» [PERSON] судовим експертом надані декілька варіантів, за якими в одному випадку - в діях водія не вбачається невідповідностей вимогам правил дорожнього руху та відсутність технічної можливості уникнути настанню ДТП, а в іншому випадку - виявлена наявність такої можливості та невідповідність дій вимогам пункту 12.3. Правил дорожнього руху. В мотивувальній частині висновку експерта відображена таблиця проведених експертом розрахунків варіантів технічної можливості уникнути ДТП водієм автомобіля «KIA OPTIMA» [PERSON], з якої вбачається, що за варіантами № 1, 5, 6 водій автомобіля KIA OPTIMA» [PERSON] не мав технічної можливості уникнути ДТП (а.с. 94). Із приведених числових показників таблиці, зокрема швидкості руху водія автомобіля «KIA OPTIMA» [PERSON] перед зіткненням та відстані, яку подолав трактор в небезпечному напрямку, тобто з моменту початку повороту ліворуч у бік смуги руху автомобіля «KIA OPTIMA», слідує, що різні варіанти результатів проведеного експертного дослідження мають місце внаслідок представлених учасниками ДТП неточних (приблизних) вихідних даних про обставини події, що, наразі, має вирішальне значення для математичних вирахувань технічної можливості уникнути ДТП. Зокрема в таблиці за показами сторін експертом відображені два варіанти відстані, яку подолав трактор в небезпечному напрямку, це - 3 та 5 метрів (другий рядок з лівого боку таблиці - а.с. 94), а також швидкість руху водія автомобіля «KIA OPTIMA» [PERSON] перед зіткненням це - 40 км/г. та 50 км./г. При визначенні, який саме показник є правдивим, більш точним та відповідає дійсності суд виходить із аналізу всіх в сукупності матеріалів справи та наданих учасникам ДТП показів. Так у судовому засіданні в своїх письмових поясненнях [PERSON] повідомив, що швидкість руху [PERSON] перед зіткненням була вище допустимої правилами, що вказує про необхідність прийняття судом до розрахунку більшого показника швидкості руху позивача (більшої межи, яка досліджувалася експертом), тобто 50 км. на годину, а не 40 км/г. Стосовно відстані, яку подолав трактор в небезпечному напрямку до моменту зіткнення, то в судовому засіданні [PERSON] наголошував на відсутність такої відстані та вказував, що він практично не встиг проїхати, а лише вивернув руль ліворуч, після чого відбулось зіткнення в ліве колесо трактора. З огляду на це суд вважає правильним прийняття до розрахунку меншого розміру відстані, яку подолав трактор в небезпечному напрямку до моменту зіткнення (меншу межу, яка досліджувалася експертом), тобто 3 метри, а не 5 метрів. Приймаючи до розрахунку вказані вище показники швидкості руху «KIA OPTIMA» та відстані, яку подолав трактор в небезпечному напрямку до моменту зіткнення, та системно застосувавши їх з результатами в таблиці, суд вважає, що слід прийняти до розрахунку відстань, яку подолав трактор в небезпечному напрямку, це - 3 метри, а швидкість руху водія автомобіля «KIA OPTIMA» [PERSON] перед зіткненням була 50 км/г. Зазначені показники відстані трактору та швидкості автомобіля «KIA OPTIMA» притаманні лише двом варіантам, які відображені в таблиці, це 5 та 6 варіанти, при яких водій автомобіля «KIA OPTIMA» [PERSON] не мав технічної можливості уникнути ДТП. З урахуванням зазначеного, усуваючи взаємовиключні висновки експертного дослідження, суд відхиляє досліджувані експертом варіанти обставин подій №1,2,3,4,7,8, а приймає лише варіанти № 5, 6, що викладені в експертному висновку автотехніка, оскільки вважає їх більш обґрунтованими і підтвердженими іншими доказами у справі, зокрема поясненнями сторін. Беручи до уваги досліджувані варіанти №5, 6 експертизи, суд приходить до висновку про наявність в діях водія трактора [PERSON] порушень правил дорожнього руху, та наявність технічної можливості запобігти настанню ДТП, та водночас, відсутність у [PERSON] технічної можливості запобігти зіткненню керованого ним автомобіля «KIA OPTIMA» і будь-яких невідповідностей в його діях вимог Правил дорожнього руху. Отже, застосовуючи до спірних правовідносин результати досліджуваних варіантів №5, 6 висновку судової авто технічної експертизи №1048 від 29.06.2016р. Донецького Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, суд приходить до висновку, що винуватою особою в настанні ДТП є [PERSON], адже його фактичні дії не відповідали вимогам Правил дорожнього руху України, знаходились у причинному зв'язку з настанням подій пригоди та він мав технічну можливість уникнути ДТП. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З урахуванням того, що в судовому засіданні була доведена одноосібна винуватість [PERSON] у вчиненому ДТП та заподіяні шкоди транспортному засобу позивача, тому на відповідача покладається відповідальності за спричинену матеріальну та моральну шкоду. Водночас вимоги позивача до [PERSON], яка є власником транспортного засобу трактора Т-40 держ.номер [NUMBER], є безпідставними, оскільки згідно пункту 6 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). З урахуванням вказаних роз'яснень та положень діючого законодавства, [PERSON], як власник транспортного засобу, в даній ситуації не має нести відповідальність перед позивачем за неправомірні дії [PERSON], який на законних підставах здійснював керування трактором в момент ДТП та у зв'язку із цим має нести повну матеріальну відповідальність за завдану в результаті цього шкоду. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. (ч.1 ст. 212 ЦПК України). Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно пункту 14 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Згідно дефектної відомості на автомобіль «KIA OPTIMA», р/н [NUMBER], складеної 01 вересня 2014 року Приватним підприємцем [PERSON], були виявлені пошкодження та вихід із ладу крила переднього (правого), двері передньої (правої), петлі двері (передньої), молдинг двері (передньої), накладка порога, поріг (правий), плівка двері (передньої), диск колеса, комплект кліпсів на обшивку двері та правого підкрилка. Необхідність заміни та окраски вказаних деталей (а.с.14-15). Відповідно до акту виконаних робіт від 22 вересня 2014 року приватним підприємцем [PERSON] були виконанні ремонтно-відновлювальні роботи автомобіля «KIA OPTIMA», р/н [NUMBER] згідно обсягів дефектної відомості на загальну суму 25 905,00 грн. Відповідно до правовстановлюючих документів суб'єкта господарювання - виконавця ремонтних робіт, [PERSON] зареєстрований у встановленому законом порядку, як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності якого є технічне обслуговування та ремонт автомобілів, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців, витягом із даного реєстру та свідоцтвом платника єдиного податку (а.с.17-19). Аналізуючи вказані документи, суд вважає, що позивачем були представлені належні та достатні докази проведення ремонтних робіт пошкодженого в ДТП транспортного засобу автомобіля «KIA OPTIMA», р/н [NUMBER] на загальну суму 25 905,00 грн., які є необхідними для відновлення пошкодженої речі та з огляду на положення статті 1192 ЦК України є збитками позивача. Статтею 11 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, який полягає в тому, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Позивачем були зменшені позовні вимоги у вигляді матеріальної шкоди до 20 900,00 грн., що є його процесуальним правом, не суперечить діючому законодавству та не порушує прав відповідача. Враховуючи вказані положення та встановлені обставини, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача матеріальної шкоди у вигляді ремонтно-відновлювальних робіт в сумі 20 900,00 грн. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно статті ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням наведеного суд вважає, що позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу, була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна. Враховуючи, що пошкоджений транспортний засіб, який слугував для позивача та його сім'ї необхідним засобом для пересування та влаштування особистого життя, після пошкодження за своїми технічними характеристиками був непридатний до використання та для його ремонту необхідно було витрачати додаткові кошти і докладати додаткові зусилля для проведення ремонтних робіт і відновлення звичайного способу життя позивача, тому суд вважає, що достатньою, справедливою та розумною компенсацією за завдану моральну шкоду його власнику буде грошова сума в розмірі 500,00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 310,00 грн., то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, у справі була проведена автотехнічна експертиза вартість якої згідно довідки становить 879,60 грн., яка також підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: partial