Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД» про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення коштів, в якому просила розірвати договір постачання від 30.07.2019 року за № 0730, який було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД» та [PERSON] ; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД» на користь [PERSON] суму попередньої оплати за товар (аванс) за договором поставки від 30.07.2019 року за № 0730 в розмірі 102 407, 21 грн., з яких: 93 113 грн. - сума попередньої оплати; 9 294, 21 грн. - штрафні санкції та 20 000 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди; а всього стягнути 122 407, 21 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.07.2019 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД» у письмовій формі було укладено договір поставки № 0730, за яким відповідач продає та поставляє позивачу товари в асортименті згідно Специфікації № 1 до договору поставки, а саме вироби з металу (труба, круг, арматура, лист) на загальну суму 92 942, 10 грн. На виконання даного договору та відповідно до рахунку на оплату від 29.07.2019 року № 1348, [PERSON] 30.07.2019 року були перераховані грошові кошти на розрахунковий рахунок № [NUMBER] Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД» в сумі 93 113 грн., з яких: 77 451, 75 грн. - вартість товару; 15 490, 35 грн. - ПДВ; 171 грн. - додаткова сума у випадку збільшення вартості товару). Відповідно до умов вищевказаного договору, поставка товару має бути здійснена протягом чотирьох календарних днів з дати оплати покупцем 100% вартості товару на рахунок постачальника. За таких умов, поставка товару мала бути здійснена Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД» у строк до 02.08.2019 року, включно. Однак, у встановлений в договорі поставки строк відповідачем умови договору виконані не були. 07.08.2019 року, 03.12.2019 року та 05.12.2019 року позивачем було направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД» претензію, в якій пропонувала відповідачу повернути їй сплачені грошові кошти. Однак, відповіді позивач не отримала. [PERSON] зі своєї сторони виконала всі свої зобов`язання за договором поставки від 30.07.2019 року, а тому вважає, що є всі підстави для розірвання договору постачання від 30.07.2019 року № 0730 та стягнення з відповідача на її користь 102 407, 21 грн., з яких: 93 113 грн. - сума попередньої оплати; 9 294, 21 грн. - штрафні санкції. Також позивач зазначила, що окрім спричинення їй матеріальної шкоди, унаслідок зазначених протиправних дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД», їй була спричинена також і моральна шкода, яка виразилась в душевних стражданнях пережитими у зв`язку із самим фактом не поставки необхідного товару. На підставі викладеного, [PERSON] змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.12.2019 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09.04.2020 року проведено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник - адвокат Лопащук Д.І. у судове засідання не з`явились, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи без їх участі, в якій на позовних вимогах наполягали, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. 05 серпня 2020 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Встановлено, що 30.07.2019 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД» у письмовій формі було укладено договір поставки № 0730, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД» продає та поставляє [PERSON] товари в асортименті згідно Специфікації № 1 до договору поставки, а саме вироби з металу (труба, круг, арматура, лист) на загальну суму 92 942, 10 грн. Частинами першою та другою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). За змістом частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На виконання вищевказаного договору та відповідно до рахунку на оплату від 29.07.2019 року № 1348, [PERSON] 30.07.2019 року були перераховані грошові кошти на розрахунковий рахунок № [NUMBER] Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД» в сумі 93 113 грн., з яких: 77 451, 75 грн. - вартість товару; 15 490, 35 грн. - ПДВ; 171 грн. - додаткова сума у випадку збільшення вартості товару, що підтверджується платіжним дорученням № 4007269307 від 30.07.2019 року. Відповідно до умов вищевказаного договору, поставка товару повинна бути здійснена протягом чотирьох календарних днів з дати оплати покупцем 100% вартості товару на рахунок постачальника, тобто з 30.07.2019 року. Та за таких умов, поставка товару мала бути здійснена Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД» у строк до 02.08.2019 року, включно. Однак, у встановлений в договорі поставки строк Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД» умови договору виконані не були. 07.08.2019 року, 03.12.2019 року та 05.12.2019 року [PERSON] було направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД» претензію, в якій остання пропонувала повернути їй сплачені грошові кошти на які відповіді так і не отримала. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до положень статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша статті 662 ЦК України). Покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (стаття 689 ЦК України). Якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу (частина четверта статті 690 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13 дійшов висновку про те, що однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Тобто, у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Отже, суд вважає, що позивачем [PERSON] надано належні та допустимі докази на підтвердження істотних порушень умов укладеного договору з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД», а також доведено настання збитків та (або) упущеної вигоди, які полягають у не здійсненні поставки товару за договором поставки від 30.07.2019 року № 0730 в асортименті згідно Специфікації № 1 до договору поставки, а саме вироби з металу (труба, круг, арматура, лист) на загальну суму 92 942, 10 грн., тобто продавець відмовився виконати умови зобов`язання, в його діях наявна вина, отже суд вбачає наявність підстав для розірвання договору. Оскільки істотні порушення договору зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД» судом встановлені, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошових коштів у сумі попередньої оплати товару у розмірі 102 407, 21 грн., з яких: 93 113 грн. - сума попередньої оплати; 9 294, 21 грн. - штрафні санкції - підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, суд встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання укладеного між сторонами 30 липня 2019 року договору поставки № 0730, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Леко ЛТД» було порушено умови договору щодо поставки товару та стягнення з відповідача на користь [PERSON] грошових коштів у сумі попередньої оплати товару за вищевказаним договором поставки у розмірі 102 407, 21 грн., з яких: 93 113 грн. - сума попередньої оплати; 9 294, 21 грн. - штрафні санкції. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів»чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року, справа № 761/26293/16-ц відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦПК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором. За правилами статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Договір № 0730 від 30 липня 2019 року, укладений між сторонами не містить положень щодо виплати моральної шкоди у зв`язку із невиконанням чи неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань. Крім того, позивач не надала суду достатніх доказів того, що їй були завдані моральні страждання діями відповідача, внаслідок невиконання договору. Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з огляду на встановлені обставини у цій справі та правові норми, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов [PERSON] задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на корить держави судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1 024, 07 грн. виходячі з розрахунку: (розмір задоволених позовних вимог 102 407, 21грн.) * 1 224, 07 грн. (1% від ціни позову) / 122 407, 21 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 1 024, 07 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial