Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вінницького національного аграрного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому просила суд стягнути з відповідача 220661,76 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2018 року по 30.09.2019 року включно з подальшим відрахуванням 39712,12 грн. (ПДФО - 18%) та 3309,93 грн. (військового збору - 1,5%), а також понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у трудових відносинах та 06.08.2018 року позивача було звільнено з роботи. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 року стягнуто з Вінницького національного аграрного університету на користь [PERSON] 7444,67 грн. заборгованості по заробітній платі з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів, 5010,66 грн. заборгованості по вихідній допомозі при звільненні з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів; 20060,16 грн. з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів - середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.08.2018 року по 10.09.2018 року із розрахунку 835,84 грн. за кожен день прострочки, 3000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 30.09.2019 вказане рішення суду було виконано відповідачем добровільно, а компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні позивачу було виплачено лише за період з 07.08.2018 року по 10.09.2018 року. Тому позивач вважає, що на підставі ст. 117 КЗпП України за період з 11.09.2018 року по 30.09.2019 року (264 дні) у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в загальному розмірі 220661,76 грн. Ухвалою суду від 18.12.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 21.01.2020 року. 03.01.2020 року на адресу суду найшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на відсутність в діях ВНАУ вини у затримці виплати позивачу належних при звільненні сум. Видана бухгалтерією Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ довідка про розмір заборгованості по заробітній платі від 06.08.2018 року, на яку посилається позивач, неправильна, підписана посадовими особами, які не були уповноважені на підписання таких документів, не погоджена з централізованою бухгалтерією. Крім того, [PERSON] пропущено тримісячний строк звернення до суду за вирішенням даного трудового спору (а.с. 67-75). 15.01.2020 року представник позивача [PERSON] - адвокат Лахнік А.О. подав до суду відповідь на відзив (а.с. 128-130). У відповіді зазначав, що обставини затримки за час розрахунку при звільненні, а також розміри належних позивачу сум до виплати встановлені рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 року, тому додатковому доказуванню або спростуванню не підлягають. Доводи викладені у відзиві не спростовують відповідальність відповідача за несвоєчасний розрахунок при звільненні. 20.01.2020 року ВНАУ подало заперечення на відповідь на відзив, обґрунтовуючи, що обставини встановлені рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 року в силу ч. 7 ст. 82 ЦПК України не є обов`язковими при розгляді даного спору. Також зазначили, що неможливість проведення повного розрахунку з позивачем викликана призупиненням дії рахунків ВНАУ призначених для виплати заробітної плати (а.с. 137-140). Ухвалою суду від 21.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено дану цивільну справу до судового розгляду на 20.02.2020 року. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Лахнік А.О. позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву, просив позов задовольнити повністю, стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник відповідача - адвокат Томляк Т.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити, пославшись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву. Суду пояснила, що позивачу не було виплачено вчасно розрахунок при звільненні, оскільки були призупинені дії рахунків призначених для виплати заробітної плати, тому вини відповідача немає. Крім того, довідка про заробітну плату, видана Брацлавським агроекономічним коледжем Вінницького національного аграрного університету є невірною, а саме зазначено нарахування заробітної плати у більшому розмірі. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи, зокрема, з рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 року, судом встановлено, що 01.09.1993 року [PERSON] було прийнято на роботу до Брацлавського державного сільськогосподарського технікуму згідно наказу №84 від 30.08.1993 року. 31.08.2003 року її було прийнято на посаду викладача в порядку переведення до Брацлавського сільськогосподарського технікуму Вінницького державного університету. 01.09.2014 року з нею було укладено трудовий контракт на посаду заступника директора з навчальної роботи Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ по 30.06.2015 року. 01.07.2015 року з нею було продовжено термін дії контракту по 30.06.2018 року. Відповідно до наказу Вінницького національного аграрного університету від 08.05.2018 року за №164 «Про ліквідацію відокремленого структурного підрозділу Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ» та на підставі наказу №178 від 22.05.2018 року «Про попередження про звільнення у зв`язку з ліквідацією Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ» [PERSON] було попереджено про наступне звільнення з 06.08.2018 року із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України. Згідно наказу №518-к від 27.07.2018 року позивачку було увільнено з посади заступника директора з навчальної роботи Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України з 02.07.2018 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту про що було зроблено відповідний запис до її трудової книжки. Однак з вказаним наказом її ніхто не ознайомлював. А оскільки наказ про її звільнення з посади заступника директора був підписаний тільки 27.07.2018 року, то вона відповідно по вказану дату виконувала обов`язки заступника директора за контрактом. Водночас звільнивши її з посади заступника директора у зв`язку із закінченням строку дії контракту позивачка продовжувала виконувати трудові обов`язки на посаді викладача Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ по 06.08.2018 року, тобто до моменту звільнення з посади викладача у зв`язку із ліквідацією коледжу. Наказом ректора ВНАУ №238 від 02.07.2018 року Брацлавський агроекономічний коледж було переведено на централізований бухгалтерський облік ВНАУ з 05.07.2018 для своєчасного проведення виплати стипендій, заробітної плати, компенсації за невикористані відпустки, вихідних допомог та інших сум працівникам коледжу при звільненні. Наказом ректора ВНАУ №270 від 01.08.2018 року [PERSON] було звільнено із посади викладача Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ з 06.08.2018 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Зобов`язано бухгалтерію провести кінцевий розрахунок та виплату компенсації за невикористану відпустку з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України. На момент звільнення роботи з позивачкою не був проведений повний розрахунок. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 року зобов`язано Вінницький національний аграрний університет здійснити запис у трудовій книжці [PERSON] про її звільнення з посади викладача Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ з 06.08.2018 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України згідно наказу ВНАУ №270 від 01.08.2018 року. Стягнуто з Вінницького національного аграрного університету на користь [PERSON] 7444,67 грн. заборгованості по заробітній платі з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів; 5010,66 грн. заборгованості по вихідній допомозі при звільненні з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів; 20060,16 грн. з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів - середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.08.2018 року по 10.09.2018 року із розрахунку 835,84 грн. за кожен день прострочки; 3000,00 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах розміру місячної заробітної плати в сумі 7444,67 грн. звернуто до негайного виконання. Судові витрати по справі зі сплати судового збору покладено на рахунок держави (а.с. 5-9). Вказане рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 року набуло законної сили 28.10.2019 року. Разом з тим, 30.09.2019 року відповідачем було добровільно виконане вказане судове рішення та виплачено позивачу всі присуджені Немирівським районним судом Вінницької області виплати, а саме [PERSON] було виплачено однією сумою 29174,97 грн., що підтверджується довідкою, виданою АТ КБ «ПриватБанк» від 10.10.2019 року (а.с. 10). Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02.09.2019 року встановлено, що [PERSON] на день її звільнення з роботи не було виплачено заробітну плату, тому судом було стягнуто заборгованість по зарплаті, а також на підставі ст. 117 КЗпП України середньомісячну зарплату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.08.2018 року до 10.09.2018 року. Крім того, судом встановлено і не спростовано відповідачем належними доказами, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 835,84 грн. В судовому засіданні представник відповідача Томляк Т.С. вказувала на відсутність вини університету у затримці виплати позивачці належних їй при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, порушенням видачі довідки про зарплату [PERSON] . Однак представник відповідача не спростувала належними доказами правомірність видачі довідки про заборгованість по заробітній платі [PERSON] від 06.08.2018 року і відсутність вини у невиплаті належних сум при звільненні з роботи. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звернувшись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] вказувала, що оскільки відповідач порушив строки розрахунку при звільненні і виплаті заборгованості по зарплаті, тому на підставі ст. 117 КЗпП України підлягає виплаті середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 11.09.2018 року до 30.09.2019 року, в сумі 220661,76 грн. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктами 20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зокрема, передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. В пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що задовольняючи вимогу про оплату праці суд має навести в рішенні розрахунок, з якого він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Судом встановлено, що сума невиплаченої заробітної плати - 5992,96 грн. Середньоденна заробітна плата [PERSON] за два останні місяці, що передували звільненню (червень-липень 2018 року) становила 835,84 грн. За період затримки розрахунку при звільненні з 07.08.2018 року по 10.09.2018 року позивачу було виплачено відповідачем 30.09.2019 року 29174,97 грн., тому у відповідача наявна перед позивачем заборгованість по середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2018 року по 29.09.2019 року включно. Кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні з 11.09.2018 року по 29.09.2019 року становить 263 дні. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2018 року по 29.09.2019 року становить 219825,92 грн. (835,84 грн. х 263 дні = 219825,92 грн.). Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, тому суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів (п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»). Разом з тим, вимоги про стягнення середнього заробітку за один день - 30.09.2019 року задоволенню не підлягають, оскільки цього дня з позивачем було проведено повний розрахунок, тому відсутні підстави для зарахування даного дня до періоду прострочення. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо строку звернення до суду [PERSON] з даним позовом, то суд вважає за необхідне вказати про таке. Днем, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, суд вважає день повного розрахунку із позивачем у зв`язку із її звільненням з роботи - 30.09.2019 року. Направивши позов до суду поштою 04.12.2019 року, позивачем дотримано передбачений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує вимоги, викладені в частині 3 цієї статті. Згідно з приписами пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати (крім судового збору), пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що позивач у позовній заяві вказала попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи в розмірі 3000 грн. Згідно договору про надання правової допомоги №157 від 24.06.2019 року між адвокатом Лахніком А.О . та позивачем [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги по справі за позовом [PERSON] до Вінницького національного університету про стягнення затримки розрахунку при звільненні, сума гонорару адвоката за вказаним договором становить 3000 грн. (а.с. 17). Адвокатом Лахніком А.О. надано суду акт від 21.11.2019 року наданих послуг за договором №157 від 24.06.2019 року, відповідно до якого зазначено обсяг наданих послуг та загалом надано послуг клієнту на суму 4500 грн. (а.с. 20). Відповідно до п. 2 вказаного акту клієнт приймає вказані послуги як належним чином виконані та підтверджує, що сплачена ним сума гонорару - 3000 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №157 від 21.11.2019 року та довідки №157 про отримання коштів в якості гонорару від 21.11.2019 року, адвокатом Лахніком А.О. прийнято від [PERSON] 3000 грн. в якості оплати гонорару (а.с. 18-19). Враховуючи наведені обставини, а також складність справи та виконаних адвокатом робіт; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для сторін, а також попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог про стягнення судових витрат за надані послуги адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позову, судові витрати по сплаті судового збору також підлягають частковому стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений судовий збір в сумі 2198,23 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2988,60 грн., а всього 5186,83 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial