Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Відповідно до позовної заяви, вимоги якої було змінено, представник позивача вказує, що позивач [PERSON] на підставі договору оренди, укладеного 25.06.2001 року з Нехворощанською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області, строково володіє земельною ділянкою площею 0,72 га, яка знаходиться в [ADDRESS] і передана йому в оренду з метою несільськогосподарського використання, для комерційних цілей. Договором оренди визначений термін у 20 років з дати його реєстрації. 02 лютого 2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір суборенди частини вищезазначеної земельної ділянки, предметом якого була передача в тимчасове володіння та користування земельної ділянки площею 12 кв.м. строком на 3 роки. Представник позивача зазначив, що відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» мало місце поновлення договору суборенди земельної ділянки 02.02.2013 року та 02.02.2016 року, а 02.02.2019 року спливає термін його дії. Вважає, що оскільки [PERSON] жодного разу не сплатила кошти за договором суборенди, має місце істотне порушення умов договору, що є підставою для розірвання правочину. Тому просив розірвати договір суборенди від 02.02.2010 року між [PERSON] та [PERSON] та зобов`язати відповідачку повернути позивачу земельну ділянку площею 12 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS] , в належному стані, за актом прийому-передачі земельної ділянки. Крім того, 05.06.2019 року представником позивача було надано до суду письмове клопотання про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на надання правової допомоги в розмірі 10880 грн. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25.05.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03.12.2018 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник позивача, адвокат Грибовод В.В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін, давши оцінку матеріалам справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що у позивача [PERSON] на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного 25 червня 2001 року з Нехворощанською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області, перебуває у строковому платному володінні і користуванні земельна ділянка площею 0,72 га, яка знаходиться в [ADDRESS] і передана в оренду з метою несільськогосподарського використання, для комерційних цілей. Договором оренди визначений термін у 20 років з дати його реєстрації. Договір посвідчений приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Дашівською В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 879 (а.с. 14-19). Державну реєстрацію договору оренди здійснено 27.06.2001 року за № 4. 02 лютого 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір суборенди земельної ділянки площею 12 кв.м. строком на 3 роки (а.с. 10, 11). Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки за договором суборенди від 02.02.2010 року земельна ділянка площею 12 кв.м, що розташована в [ADDRESS], передана в суборенду для встановлення павільйону «Ветеринарної аптеки» терміном до 02.02.2018 року (а.с. 12). Відповідно до ч.4 ст.93 Земельного кодексу України орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда). Порядок укладання договорів суборенди врегульований ст..8 Закону України «Про оренду землі», яка у ч.5 передбачає, що договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Статтею 210 ЦК України передбачає, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Судом встановлено, що передбачена законом державна реєстрація укладеного між сторонами у справі договору суборенди спірної земельної ділянки від 02.02.2010 року здійснена не була . Відповідачем такі обставини жодними доказами не спростовані, не заперечується, тому суд приходить до висновку про відсутність у відповідача правових підстав для користування спірною земельною ділянкою. Відповідно до ст..152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю , навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі ст.. 27 ЗУ «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, має право на усунення перешкод у користуванні нею. 06.02.2018 року [PERSON] було направлено повідомлення [PERSON] з вимогою повернути вищезазначену земельну ділянку, надану їй в суборенду, та сплатити орендну плату (а.с. 23, 25). Відповідач в судовому засіданні визнала про одержання зазначеної вимоги , суду пояснила, що відповідь на вимогу не надала. Судом встановлені обставини наявності у позивача права оренди земельної ділянки згідно з укладеним на підставі рішення №7 двадцять четвертої сесії Нехворощанської сільської ради від 15.05.2001 року договору оренди від 25.06.2001 року, зареєстрованого 27.06.2001 року, строк дії якого 20 років. На момент розгляду справи строк дії договору оренди не закінчився. Отже право позивача підлягає захисту відповідно до вимог ст.. 152 Земельного кодексу України. Позивач, вважаючи договір суборенди продовженим, просить суд розірвати договір суборенди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач не сплачує орендну плату. З позовними вимогами в цій частині суд не може погодитися, виходячи з наступного. Згідно ст. 35 Закону України «Про оренду землі», спори пов`язані з орендою землі, вирішуються в судовому порядку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації, або з дня реєстрації права оренди землі відповідно до цього договору. Вказане роз`яснено в правовому висновку ВС України по справі № [NUMBER] цс16 від 13.06.2017 року. Таким чином, оскільки договір суборенди землі від 02.02.2010 року не пройшов державної реєстрації, а також право суборенди землі на підставі вказаного договору не зареєстровано, тому судом встановлено, що між сторонами відповідно до договору суборенди землі від 02.02.2010 року не виникло прав та обов`язків, зокрема, у орендаря відсутнє право користування спірною земельною ділянкою, а у позивача відсутні відповідні обов`язки за цим договором, оскільки сторони цього договору не набули цивільних прав та обов`язків через відсутність державної реєстрації договору суборенди землі. Тобто, якщо на виконання неукладеного договору стороною передчасно передано чи отримано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави та застосовуються положення, передбачені ст.ст. 1212-1215 ЦК України, відповідно до яких, зокрема, набувач зобов`язаний повернути безпідставно набуте майно в натурі. З врахуванням вищезазначеного, оцінивши наявні докази з приводу їх належності, допустимості та достовірності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині зобов`язання [PERSON] повернути йому спірну земельну ділянку, а в частині розірвання договору суборенди земельної ділянки не підлягають задоволенню . Окрім того, з [PERSON] на користь [PERSON] відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 352,40 грн. Щодо вимог представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне. З аналізу п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Дослідивши умови договору про надання правової допомоги від 02.09.2018 року (а.с. 26, 27), акт приймання-передачі виконаних робіт від 04.10.2018 року, суд критично сприймає наданий розрахунок визначення вартості та обсягу отриманих адвокатом юридичних послуг в частині «попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, - 2 години, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи - 2 години, підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява, клопотання, письмові пояснення, адвокатські запити тощо) - 11 годин, судове представництво (1 судове засідання: 20.07.2018 року) - 1 година, а всього - 16 годин, вартість послуг адвоката на суму 10880 грн.» і вважає неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. З огляду на викладене, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial