Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судові засідання, які призначалися на 25.01.2018р., 13.02.2018р., 26.02.2018р., будучи належним чином сповіщені, не явилися, про причину неявки суд не сповістили, були попереджені, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у їх відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Представник позивача, діючий від імені та в інтересах позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Згідно із ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO].; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO].; копія заповіту від 28.05.2012р., оформленого на ім'я [PERSON]; копія заяви [PERSON] про відмову від спадщини на користь позивача; копія довідки відділу у Ренійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області про нормативну грошову оцінку спірних земельних ділянок; копія державного акту серії [NUMBER] від 10.07.2005р. на право власності на земельну ділянку площею 2,73 га, оформленого на ім'я [PERSON]; копія державного акту серії [NUMBER] від 10.07.2005р. на право власності на земельну ділянку площею 2,74 га, оформленого на ім'я [PERSON]; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.07.2017 р.; копія протоколу опитування свідка [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є спадкоємцем за заповітом, який було складено [PERSON] 28.05.2012р. За життя [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] Від даного шлюбу в них є двоє дітей - відповідачів у справі - [PERSON], [PERSON] За життя подружжю належало наступне майно: [PERSON]- земельна ділянка площею 2,73 га із кадастровим номером [NUMBER], розташована на території Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії [NUMBER] від 10.07.2005р. на право власності на земельну ділянку; [PERSON]- земельна ділянка площею 2,74 га із кадастровим номером [NUMBER], розташована на території Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії [NUMBER] від 10.07.2005р. на право власності на земельну ділянку. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO]. помер.Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Відповідачі - діти померлого і спадкоємці першої черги за прийняттям спадщини після смерті батька не зверталися, відповідачка [PERSON] від спадщини відмовилась. Дружина [PERSON] - [PERSON] за прийняттям спадщини не зверталася також, однак вона до смерті чоловіка постійно мешкала із ним та доглядала його, отже вона прийняла спадщину після смерті чоловіка в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, тобто успадкувала земельну ділянку, що належала [PERSON] За життя [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 28.05.2012р. склала заповіт на ім'я позивача, [INFO] - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач, як спадкоємець за заповітом, не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Проте він останні роки перед смертю [PERSON] мешкав разом із нею, доглядав її, поніс всі витрати, пов'язані із похованням заповідача. Про це свідчать пояснення свідка [PERSON], які містяться в матеріалах справи. Відповідачі за прийняттям спадщини після смерті матері не зверталися, будь-яких заперечень або вимог самостійного характеру під час розгляду справи судом - не пред'являли. При зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на вищевказані земельні ділянки, про що 29.07.2017р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON], [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки, як на об'єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняв спадщину за заповітом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці її не прийняли. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ст. 1269 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою для прийняття спадщини за заповітом. Як зазначив позивач, після смерті заповідача у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові земельні ділянки. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості у зв'язку із відмовою нотаріуса з причини відсутності правовстановлюючих документів. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на земельні ділянки, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, за заповітом, оскільки на момент відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved