Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 15 травня 2015 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за яким [PERSON] отримав від позивача грошові кошти у розмірі 2000 доларів США та 9000 гривень, а також зобовязався повернути вказані грошові кошти до 20 липня 2015 року. На підтвердження отримання грошових коштів від позивача [PERSON] надав власноруч написану розписку. Позивач звертався до [PERSON] з вимогою щодо повернення грошових коштів, проте відповідач ухиляється від сплати боргу. Зважаючи на це, [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] борг за договором позики у загальному розмірі 2000 доларів США, з урахуванням трьох відсотків річних за прострочення виконання зобовязання у розмірі 252 гривень, проценти за користування позикою у розмірі 4798 гривень 35 копійок, а також 9000 гривень, з урахуванням трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 54 гривень та проценти за користування позикою у розмірі 1028 гривень 22 копійки. У судовому засіданні [PERSON] підтримав предявлений позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Надав до суд заяву, якою просив відмовити у задоволенні позову та розглянути справу без його участі. Крім цього, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що ним були отримані грошові кошти від [PERSON] про що і була написана розписка, а тому вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та незаконними. Тому, на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 15 травня 2015 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 2000 доларів США та 9000 гривень, а [PERSON] зобовязався повернути вказані грошові кошти до 20 липня 2015 року. Вказана обставина підтверджується копією розписки (а.с.5). У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 зазначено, що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику». Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 15 травня 2015 року був укладений договір позики В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав свої зобовязання за договором позики та повернув грошові кошти. За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Саме, тому, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики у розмірі 2000 доларів США, що станом на 23 вересня 2015 року становить 42000 гривень, та 9000 гривень. Крім цього, згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зважаючи на те, що між сторонами не було визначено розмір процентів за користування грошовоми коштами, тому їх розмір має визначатись на рівні облікової ставки НБУ та становить відповідно за користування 9000 гривень 1028 гривень 22 копійки, за користування 2000 доларів США 4798 гривень 35 копійок. У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи кількість днів прострочення виконання зобовязання за період з 23 вересня 2015 року по 01 жовтня 2015 року 3% річних від простроченої суми становить відповідно за користування 9000 гривень - 54 гривень та за користування 2000 доларів США - 252 гривень. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 841 гривень 58 копійок. Предявлений ним позов задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витати на оплату судового збору у розмірі 841 гривень 58 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved