Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

В грудні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до Чортківської міської ради Тернопільської області про визнання права власності на земельну ділянку. В позовній заяві позивачка вказала, що 16 червня 1998 року їй було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ТР 1206, а саме на земельну ділянку площею 0,056 га, що розташована на території Горішньовигнанської сільської ради Чортківського району, цільове призначення якої для ведення підсобного господарства. Факт передачі [PERSON] у власність вказаної земельної ділянки також підтверджується рішенням Горішньовигнанської сільської ради № 70 від 15.05.1996 року та інформацією начальника відділу Держгеокадастру у Чортківському районі від 19.06.2020 року. Оскільки Державний акт на землю був старого зразка, а земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер, для того, щоб зареєструвати право власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно виникла необхідність у присвоєнні кадастрового номера. В червні 2020 року [PERSON] виявила, що Державний акт на землю за невідомих обставин нею втрачено. Також вона звернулася до відділу Держгеокадастру у Чортківському районі з клопотанням про видачу їй дубліката акту на землю. Однак, керівником відділу Держгеокадастру у Чортківському районі позивачці було надано роз`яснення, що дублікат Державного акта на землю видати неможливо у зв`язку з тим, що чинним законодавством не передбачено порядку видачі дублікатів, а начальником відділу надано світлокопію акту на землю з другого примірника, який зберігається у відділ Держгеокадастру у Чортківському районі. Пунктом 53 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 р. №1127, передбачено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації). У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія. Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа. При огляді копії Акту на землю [PERSON] виявила, що по батькові в Акті на землю записано як « [PERSON] », а не « [PERSON] », як у паспорті. За таких обставин, державний реєстратор відмовить позивачці у реєстрації права власності на земельну ділянку. Тому вона просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,056 га, що розташована на території Горішньовигнанської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, цільове призначення якої для ведення підсобного господарства. Представник позивачки [PERSON] адвокат Дядик Я. Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Від відповідача - Чортківської міської ради Тернопільської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника, при вирішенні даного спору міська рада на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до вимог ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є: наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Такий же спосіб захисту передбачено і в п. а ч. 3 ст. 152 ЗК України. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Тобто, особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Ефективним засобом захисту, є такий спосіб захисту, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Так, згідно паспорту серії [NUMBER] позивачка значиться як [PERSON] , [INFO] , яка народилася в с. Бичківці Чортківського району Тернопільської області. Судом встановлено, що 16 червня 1998 року [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ТР 1206/№102 на земельну ділянку площею 0,056 га, що розташована на території Горішньовигнанської сільської ради Чортківського району, цільове призначення якої для ведення підсобного господарства. В копії цього Державного акта позивачка значиться як [PERSON] . З архівного витягу Горішньовигнанської сільської ради народних депутатів Чортківського району Тернопільської області двадцять другого скликання дев`ятої сесії, виданого 22 жовтня 2020 року архівним відділом Чортківської райдержадміністрації за № 1257 вбачається, що рішенням № 70 від 15 травня 1996 року «Про передачу громадянам сіл Гор. Вигнанка, Переходи та м. Чорткова безплатно у приватну власність та користування земельних ділянок затверджено передачу безплатно у приватну власність та користування [PERSON] 0,05 га земель, в тому числі під підсобним господарством. В газеті «Голос народу» № 49 (8806) від 3 грудня 2020 року розміщено оголошення: «Вважати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії І-ТР за № 1208/№102, виданий на підставі рішення Горішньовигнанської сільської ради від 15 травня 1996 р. за № 9/22 на ім`я: [PERSON] . Довідкою Горішньовигнанського старостинського округу № 5 Чортківської міської ради № 715 від 03 грудня 2020 року підтверджується, що [PERSON] дійсно належить земельна ділянка для ведення підсобного господарства, що знаходиться на території Горішньовигнанської сільської ради площею 0,056 га, про що свідчить Держаний акт на право приватної власності на землю серії ТР № 1208/102, виданий Горішньовигнанською сільською радою 16.06.1998 року. Також право власності позивачки на земельну ділянку для ведення підсобного господарства, що знаходиться на території с. Горішня Вигнанка Чортківського району, площею 0,056 га, підтверджується викопіюванням з публічної кадастрової карти та опису суміжних землевласників та землекористувачів. Таким чином, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачки, вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на вищезазначену земельну ділянку.

Outcome: approved