Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

В жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович про повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи тим, що 05.05.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом винесено рішення по справі № 357/12233/19 за його позивом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позов задоволено та рішення суду набрало законної сили. Але, в період з серпня 2020 року по вересень 2020 року, включно, з його заробітної плати стягнуто і перераховано на користь приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича 7 088,42 грн. Приватний виконавець за його заявою добровільно повернув йому 3 371,67 грн., а кошти в сумі 3 716,75 грн. ним вже були перераховані відповідачу по справі, про що зазначено у листі приватного виконавця від 19.08.2020 року. 26.08.2020 року з метою врегулювання спору мирним шляхом, листом він звернувся до відповідача про добровільне повернення грошей, але до цього часу не отримав відповіді. Просив суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на його користь безпідставно набуті кошти в сумі 3 716,75 грн. та судові витрати в сумі 840,80 грн. ( а. с. 1-2 ). Ухвалою судді від 12 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 20-21 ). В судове засідання позивач не з`явився, 10.11.2020 року за вх. № 43102 судом отримано заяву від представника позивача [PERSON], який діє на підставі Ордеру серії КС № 763206 від 10.11.2020 року про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного рішення ( а. с. 24 ). Відповідач ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в судове засідання свого представника не направило, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися в законному порядку. Так, у зв`язку з неодноразовим направленням на адресу відповідача судових повісток, на адресу суду поверталися поштові конверти де працівниками пошти зазначалося причини повернення, яка закінчення строку зберігання. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Відповідно до ч. ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Отже, оголошення було здійснено судом після повернення на адресу суду поштового конверту з судовою повісткою, на якому працівниками пошти причина повернення зазначено, як закінчення терміну зберігання. З наявного в матеріалах справи оголошення вбачається, що воно вчинено 12.03.2021 року про виклик ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в судове засідання на 07.04.2021 року. Тобто, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України відповідач ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзив на позовну заяву позивача. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся в законному порядку. Так, на адресу суду повернувся поштовий конверт, де працівниками пошти причина повернення зазначено адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що третя особа приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович належним чином був повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не з`явилося в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надано відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 07.04.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2020 року позовні вимоги [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню були задоволені. Визнано виконавчий напис № 6881 від 29 липня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 768,40 гривень. Зазначене судове рішення набрало законної сили 07.08.2020 року ( а. с. 3-11 ). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Листом від 19.08.2020 року за вих. № 21306 приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович повідомив позивача, що платіжним дорученням від 19.08.2020 року за № 14826 на реквізити вказані [PERSON] у заяві повернуто кошти в сумі 3 371,67 грн., що були утримані в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження. Кошти в сумі 3 716,75 грн., що були утримані в рахунок погашення боргу за виконавчим документом, перераховані стягувачу платіжними дорученнями № 3809 від 27.09.2019 року та № 4057 від 10.10.2019 року ( а. с. 12 ). Встановлено, що 26.08.2020 року позивач звертався з заявою до керівництва ТОВ «Фінансова компаній управління активами» про повернення в добровільному порядку грошових коштів в розмірі 3 716,75 грн., які були перераховані приватним виконавцем останньому ( а. с. 13 ). Зазначені кошти були стягнуті з позивача в період з серпня 2020 року по вересень 2020 року з заробітної плати позивача. Направлення позивачем вищевказаної заяви на адресу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» підтверджується наявною в матеріалах справи накладною та фіскальним чеком ( а. с. 14 ). Встановлено, що на даний час ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не відреагувало на заяву позивача та грошові кошти не повернуті. Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами, позивач вважає, що такі грошові кошти повинні бути стягнути з відповідача на його користь, так як відповідач їх отримав на підставі, яка згодом відпала. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Оскільки грошові кошти, які були стягнуті з позивача на користь відповідача на підставі виконавчого напису, який судовим рішенням був визнаний такими, що не підлягає виконанню, то такі суми повинні бути повернуті позивачу [PERSON] . До того ж, встановлено, що грошові кошти на користь відповідача були стягнуті за виконавчим написом в період з серпня 2020 року по вересень 2020 року, який в той час заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.05.2020 року був визнаний таким, що не підлягає виконанню та судове рішення набрало законної сили. Однак, не зважаючи на звернення позивача з заявою від 26.08.2020 року до керівництва ТОВ «Фінансова компаній управління активами» про повернення в добровільному порядку грошових коштів в розмірі 3 716,75 грн., які були перераховані приватним виконавцем, останній не відреагував та заява залишилася поза увагою. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи вищенаведене, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved