Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

В жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі: ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначало що 24 червня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № Д098/АК-068.08.2, на підставі якого відповідач отримав кредит в сумі 17029,54 доларів США зі сплатою 7,7 відсотків річних та щомісячної плати за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів в розмірі 0,3 процента від суми виданого кредиту. Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач виконував не в повному обсязі, в результаті чого станом на 25 вересня 2014 року в нього утворилася заборгованість перед банком в сумі 9226,25 доларів США та 1 028 733, 24 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8870,31 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 355,94 доларів США, заборгованості з щомісячної плати за проведення розрахунків в розмірі 13562,94 грн., пені в розмірі 1010474,33 грн., трьох відсотків річних за порушення грошового зобов'язання в розмірі 4695,97 грн., яку позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 25 серпня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Родовід банк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід банк» заборгованість за кредитним договором № Д098/АК-068.08.2 від 24 червня 2008 року станом на 25 вересня 2014 року в сумі 9226, 25 доларів США (тіло кредиту у розмірі 8870,31 доларів США, відсотки за користування кредитом у розмірі 355,94 доларів США), 13562,94 грн. ( плата за проведення розрахунків), 509 219,75 грн. (нарахована за період з 26 вересня 2013 року по 25 вересня 2014 року пеня за порушення строків повернення основної суми заборгованості, пеня за порушення строків повернення відсотків за користування кредитом, пеня за порушення строків сплати за проведення розрахунків), 2311,78 грн. (три відсотки річних за прострочення виконання зобов'язань за період з 26 вересня 2013 року по 25 вересня 2014 року), а також судовий збір в сумі 3654 грн., а всього 528748 грн. 47 коп. З вказаним рішенням не погодився відповідач та через свого представника [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову банку відмовити. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при розгляді справи необґрунтовано не застосував вимоги статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02 вересня 2014 року, згідно якої на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, де проводилася антитерористична операція і дія цього закону зупинена не була. Представник позивача [PERSON], діюча за довіреністю, в суді апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач та його представник [PERSON], діючий за довіреністю, в судове засідання апеляційного суду не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, що 24 червня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 17 029 долари 54 центи США строком до 24 червня 2015 року на умовах сплати за користування кредитними коштами 7,7 відсотків на рік та щомісячної плати за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів в розмірі 0,3 відсотки від суми виданого кредиту (а.с. 5-7). Станом на 25 вересня 2014 року у позичальника утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 9226,25 доларів США та 1 028 733, 24 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8870,31 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 355,94 доларів США, заборгованості з щомісячної плати за проведення розрахунків (комісії) в розмірі 13562,94 грн., пені в розмірі 1010474,33 грн., трьох відсотків річних за порушення грошового зобов'язання в розмірі 4695,97 грн., яку позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь (а.с.11-16). Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, з нього підлягає стягненню борг, що складається із заборгованості за тілом кредиту, відсотками, з щомісячної плати за проведення розрахунків ( комісії), пені та трьох відсотків річних за порушення грошового зобов'язання за період з 26 вересня 2013 року по 25 вересня 2014 року. При цьому, стягуючи з [PERSON] пеню за період з 14 квітня 2014 року, що нарахована на основну суму заборгованості, суд виходив з того, що відсутні підстави для звільнення відповідача від її сплати у відповідності до вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. З висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитись не можна. Рішення в частині незадоволених позовних вимог не оскаржувалось, тому апеляційним судом не перевірялось. Апеляційним судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 24 червня 2008 року було укладено кредитний договір, згідно якого банк відкрив [PERSON] відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 17 029,54 долари США строком до 24 червня 2015 року на умовах сплати за користування кредитними коштами 7,7 відсотків на рік та щомісячної плати за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів в розмірі 0,3 проценти від суми виданого кредиту. Згідно п.п.3.1, 3.3. кредитного договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в який укладений цей договір, позичальник зобов'язався щомісячно до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця частково погашати заборгованість за кредитом згідно із додатком № 1 до цього договору, а також сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом, плату за проведення розрахунків. Зважаючи на те, що відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, в жовтні 2014 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості, що виникла внаслідок такого невиконання та складається в тому числі з пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків, комісії, що передбачено п. 3.9. кредитного договору. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.525,526,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Неустойка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Вирішуючи спір, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки відповідач порушив зобов'язання, своєчасно не сплачував кредит, відсотки за його користування та не вносив щомісячну плату за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком, позикодавець має право вимагати повернення основного боргу та сплати комісії, пені, трьох відсотки річних за прострочення боргового зобов'язання. Разом з тим, суд не врахував наступне. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, Кабінетом Міністрів України 30 листопада 2014 року було затверджено Перелік пунктів, де проводиться антитерористична операція, дія якого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року була зупинена. 02 грудня 2015 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р був затверджений новий Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Місто Маріуполь Донецької області, де зареєстрований та мешкає відповідач, згідно зазначених переліків відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. У п.3.4. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (Справа N 1-10/2004)) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Отже, незважаючи на те, що дія Переліку пунктів, де проводиться антитерористична операція була тимчасово зупинена, Закон України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, в тому числі і його ст. 2, яка забороняє нарахування штрафних санкцій на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами, підлягає застосуванню. Крім того райони проведення АТО були визначені іншими нормативно-правовими актами, зокрема, наказом Служби безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення». Суд першої інстанції стягнув з відповідача пеню, що нарахована на основну суму заборгованості ( тіло кредиту та відсотки за його користування) за період з 26 вересня 2013 року по 25 вересня 2014 року. Згідно матеріалів справи, відповідач зареєстрований та проживає за адресою[ADDRESS] (а.с.60) Таким чином, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, який зареєстрований та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції на основну суму заборгованості за укладеним ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому оскаржуване рішення суду в частині стягнення з [PERSON] пені, нараховану на тіло кредиту та відсотки, за період з 14 квітня 2014 року по вересень 2014 року є необґрунтованим. За таких обставин рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 серпня 2015 рок підлягає зміні в частині розміру стягнутої заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» судового збору за подання позовної заяви в сумі 3 654,00 грн. рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, апеляційний суд присуджує на користь держави з позивача та відповідача відстрочені судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4019,40 грн, пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial