Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Відповідач [PERSON], позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач, його представник [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх РНОКПП; копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.12.2014 р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS]; копія договору купівлі-продажу від 15.06.2015 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.12.2014 р., реєстр № 1351, належить житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS]. 15 червня 2015 р. між позивачем [PERSON] (покупець) та відповідачем [PERSON] (продавець) була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS], який складається в цілому з житлового будинку літ. А, загальною площею 81,60 кв.м., житловою площею 56,80 кв.м., підсобною площею 24,80 кв.м., вбиральні літ. Б, літньої кухні літ. В, погребу літ. в, сараю літ. Г, навісу літ. г, огорожі 1-5, спорудження 6,7. Відповідач, як власник нерухомого майна, продав позивачу вищевказаний житловий будинок, передавши у володіння та користування належний йому об'єкт нерухомості, отримавши за це грошову компенсацію. Позивач вступив у володіння та користування зазначеним майном. Сторони також домовились, що пізніше оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Таким чином, з 15.06.2015 р. по теперішній час, позивач фактично, відкрито володіє житловим будинком із надвірними спорудами [ADDRESS], стежить за його технічним станом, сплачує комунальні послуги тощо. Тобто, сторони домовилися про усі суттєві умови договору, так відповідач передав позивачу нерухоме майно - житловий будинок у натурі, а позивач прийняв його та передав відповідачу обумовлену договором грошову компенсацію. Фактично позивач вступив у володіння та користування зазначеним майном. Через деякий час позивач звернувся до відповідача, з метою посвідчення правочину у нотаріальному порядку, але останній постійно відмовлявся від зустрічі, мотивуючи тим, що бракує вільного часу. Таким чином, відповідач свідомо ухиляється від нотаріального посвідчення договору, тому позивач звернувся із позовом до суду, для захисту своїх порушених прав. У зв'язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має всі підстави для визнання за ним права власності на житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS], оскільки правочин між сторонами фактично відбувся, а тому право власності на це нерухоме майно може бути визнано за ним. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, а продавець передав покупцю нерухомість в натурі. Позивач фактично вступив в управління та володіння нерухомістю, тобто правочин між сторонами відбувся. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити правочин нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач запропонував відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог законодавства, однак з незалежних від нього обставин, зробити це не вдалося, оскільки відповідач свідомо ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду за для захисту своїх порушених прав. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися, щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов'язки відповідача щодо житлового будинку (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивача, тому є правові підстави визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна дійсним та визнати право власності на предмет договору - житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS], за позивачем.

Outcome: approved