Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

В жовтні 2015 року позивач звернулася із позовом до Крижопільської селищної ради про стягнення збитків, завданих несвоєчасним виконанням рішення суду, заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних та моральної шкоди. Зазначала, що рішенням Тульчинського районного суду від 05.01.1998 року зобовязано Крижопільську селищну раду надати їй квартиру. Ухвалою цього ж суду від 11.10.2006 року змінено спосіб виконання рішення суду від 05.01.1998 року та зобовязано виконком Крижопільської селищної ради закласти в бюджет на 2007 рік кошти в сумі 49400 гривень для придбання для неї квартири та стягнути з виконкому Крижопільської селищної ради на її користь 49400 гривень вартості квартири, а також судові витрати. Рішенням Крижопільської селищної ради від 12.01.2007 року було закладено у видаткову частину бюджету розвитку селищної ради на 2007 року кошти в сумі 49400 гривень для придбання квартири та вирішено виплату проводити на протязі року рівними долями у першому та другому півріччі 2007 року. Однак, зазначені кошти вона не отримала, рішення суду не виконане, на теперішній час зросли ціни на нерухомість, тому вважає, що Крижопільська селищна рада прострочила виконання грошового зобовязання і інфляційні втрати за період з листопада 2006 року січень 2015 року становлять 293683 гривні. Також просить стягнути 3% річних, що складає 13147 гривень 16 коп., збитки завдані несвоєчасним виконанням рішення суду 350000 гривень та моральну шкоду в розмірі 100000 гривень. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримуючи заявлені позовні вимоги, вказували, що відповідач у серпні 2015 року в примусовому порядку виконав судове рішення і на користь позивача було стягнуто 49820 гривень. Оскільки за цей час зросла ціна на нерухомість порівняно з 2006 роком, то вважають, що у позивача є обґрунтоване право вимагати від відповідача відшкодування збитків завданих несвоєчасним виконанням рішення суду в розмірі 350000 гривень, понесених інфляційних витрат в сумі 293683 гривні, 3% річних 13147 гривень 16 коп. та вказуючи, що своєю бездіяльністю відповідач завдав позивачу душевних страждань та фізичних незручностей, так як вона є інвалідом 2-ої групи і потребує постійного медичного догляду, то моральну шкоду оцінили в 100000 гривень. В судовому засіданні представники відповідача не визнали позовні вимоги, вказавши, що вони безпідставні і просили застосувати строки позовної давності. Вислухавши позивача, його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. За ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Так за п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обовязків є завдання майнової шкоди іншій особі. За ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, крім іншого, є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на положення статей 22, 1166 Цивільного кодексу України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди (збитків) потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. На позивача покладається обовязок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіяні збитків. На підставі п.14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що в разі, якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів. Аналогічна позиція була висловлена Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в «Узагальненні судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010 2011 роках» із посиланням на п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, де було зазначено, що в разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів. При цьому на підставі аналізу Верховного Суду України від 1 липня 2014 року «З практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» вбачається, що ст.625 ЦК України регулює зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.5 ст.11 ЦК, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Наголошено, що суди повинні враховувати, що ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, а не невиконання судового рішення. Судом встановлено, що за рішенням Тульчинського районного суду від 05 січня 1998 року за позовом [PERSON] позовні вимоги останньої були задоволені шляхом визнання ордера на житлове приміщення №565, який виданий на підставі рішення виконкому Крижопільської селищної ради від 29 листопада 1994 року, [PERSON] з сімєю із 5 чоловік на заняття квартири [ADDRESS] недійсним, виселенням [PERSON] з усіма її членами сімї з квартири №1 в будинку №4 з наданням іншого жилого приміщення та зобовязано виконком Крижопільської селищної Ради народних депутатів видати [PERSON] ордер на заняття квартири [ADDRESS]. Ухвалою Тульчинського районного суду від 11 жовтня 2006 року за поданням начальника відділу державної виконавчої служби Крижопільського районного управління юстиції змінено спосіб і порядок виконання рішення Тульчинського районного суду від 5 січня 1998 року і зобовязано виконком Крижопільської селищної Ради закласти в бюджет на 2007 рік кошти в сумі 49400 гривень для придбання [PERSON] квартири та стягнути з виконкому на користь [PERSON] 49400 гривень вартості квартири та 420 гривень судових витрат. Сума 49400 гривень це вартість квартири №1 в житловому будинку №4 по вулиці Південній в смт Крижопіль, яка визначена будівельно-технічною експертизою. Згідно довідки відділення №235/01 АБ «Укргазбанк» від 24.09.2015 року на поточний рахунок, який відкрито на імя [PERSON] 28.08.2015 року зараховано платіж в сумі 49820 гривень з призначення платежу: «Стягнення відповідно до виконавчого листа Тульчинського райсуду по справі №148/1584/14-ц від 06.11.2014 року [PERSON]Й.». В судовому засіданні позивач [PERSON] суду пояснила, що в 2014 році звернулася до Тульчинського районного суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа у звязку з втратою його оригіналу і 13 жовтня 2014 року вказана заява була задоволена, а 17 березня 2015 року цим же судом був поновлений пропущений строк для предявлення виконавчого листа і у серпні 2015 року судове рішення було примусово виконано. Покази позивача стверджуються наданими суду копіями ухвал Тульчинського суду від 13 жовтня 2014 року та 17 березня 2015 року. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відносини, які виникли між сторонами стосуються виконання рішення органами виконавчої служби, а тому у позивача не має права вимагати відшкодування в порядку передбаченого статтею 625 ЦК України.

Outcome: dismissed