Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала, визначений позивачем розмір аліментів не оспорювала, просила про розгляд справи без її участі. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи у її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін; копія свідоцтва про народження дитини - доньки [PERSON], [INFO]. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач просить розірвати шлюб із відповідачкою та стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] на користь відповідачки, зазначивши, що подружнє життя у них не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони припинили шлюбні відносини кілька місяців тому, мешкають окремо, в різних областях країни. Ними неодноразово робилися спроби щодо примирення, однак, вони позитивних результатів не надали. Таким чином, вже тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачкою носить суто формальний характер, позивач наполягає на його розірванні. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO], питання щодо утримання та виховання якої відповідачка вирішує самостійно. Дитина мешкає разом із відповідачкою, яка доглядає за донькою, утримує її. Позивач в силу окремого мешкання від родини не може безперешкодно та систематично надавати матеріальну допомогу на утримання доньки і, усвідомлюючи свій батьківський обов'язок, вважає необхідним закріплення аліментного обов'язку у судовому порядку. Таким чином, неповнолітня дитина потребує матеріальної допомоги від позивача, яку він і просить стягнути в твердій грошовій сумі - в розмірі 1500 грн. щомісячно. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже досить тривалий час разом не проживають, в даний час взагалі мешкають окремо, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У наданій суду заяві відповідачка просила після розірвання шлюбу із позивачем залишити за нею прізвище «[PERSON]». На підставі вищевказаних положень законодавства суд задовольняє вимоги відповідачки щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу. У звязку із ситуацією, що склалася на момент розірвання шлюбу (тривале знаходження дитини із матір'ю з моменту фактичного розпаду сім'ї), суд визначає місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] - разом із матір'ю. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Оскільки позивачем в добровільному порядку матеріальна допомога відповідачці на утримання їх сумісної дитини не надається, а домовленість про способи, періоди надання утримання на доньку між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін і інтереси дитини, задовольняє позовні вимоги позивача про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки в повному обсязі - в розмірі 1500 грн. щомісячно.

Outcome: approved