Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, в якому вказав, що з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі з 07.06.2003р., який розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя, яке набрало законної сили 11.03.2014р. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], 05.05.2005р.н. та [PERSON], 23.01.2010р.н., які на теперішній час проживають з відповідачкою. Під час сумісного життя в зареєстрованому шлюбі подружжям було придбано 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позивач просить розділити вказану частину квартири, визнавши за ним та відповідачкою право власності на 1/4 частину спірної квартири. В обґрунтування вимоги про визнання за ним та відповідачкою права власності по 1/4 частині вказаної квартири за кожним, [PERSON] в позові вказує на те, що 1/2 частина зазначеної квартири була придбана у період зареєстрованого шлюбу згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 17.12.2010р., в звязку з чим є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, але оскільки провести розподіл нажитої 1/2 частини спірної квартири у добровільному порядку не представилось можливим, тому він звернувся до суду із вказаними позовними вимогами. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, суду надана письмова заява в якій позивач просить провести розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає і просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, від представника відповідача адвоката [PERSON] до суду подано письмову заяву, в якій вона просить справу розглядати у відсутність відповідача та її представника, з позовними вимогами [PERSON] згодні в повному обсязі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наданих доказів. Суд, враховуючи, що відповідно до норм ЦПК України розгляд справи проводився судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.197 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами\~\~та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд ухвалює рішення на підставі доводів сторін та наданих ними доказів щодо обставин справи, досліджених в судовому засіданні. Відповідно до ч.4\~ст.174 ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем, за наявності законних підстав суд може ухвалити рішення про його задоволення. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісно власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.3\~ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.06.2003р., який розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2014р., яке набрало законної сили 11.03.2014р. Відповідно до зазначеного судового рішення шлюбні відносини між сторонами припинені з червня 2013 року,\~ з цього часу спільного господарства вони не ведуть. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], 05.05.2005р.н. та [PERSON], 23.01.2010р.н., які на теперішній час проживають з відповідачкою. Судом також встановлено, що під час сумісного життя в зареєстрованому шлюбі відповідачкою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2010р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №2694, було придбано частину обєкту нерухомості у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Таким чином, спірна частина обєкту нерухомості придбана в період зареєстрованого шлюбу сторін, є обєктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя сторін по справі, що ними визнається та не оспорюється. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя»\~\~(далі постанова Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007р. №11) передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України\~\~та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити, оскільки він визнаний відповідачкою [PERSON] повністю, не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси. Отже, враховуючи дані обставини, при визначенні часток подружжя, суд вважає необхідним визначати частки сторін у спірному майні рівними та поділити спільне сумісне майно подружжя між [PERSON] та [PERSON], визнавши за кожним із них право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS].

Outcome: approved