Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - ПАТ «Укртрансгаз») звернулося до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління у місті Києві (далі - ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві) Диких О. О. про поновлення виконавчого провадження № 49973205 в частині встановлення строку для самостійного виконання рішення суду. Скарга мотивована тим, що 28 січня 2016 року державним виконавцем на підставі виданого 28 грудня 2015 року Печерським районним судом міста Києва виконавчого листа винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] 885 358,98 грн. Вказаною постановою заявнику надано строк для самостійного виконання виконавчого листа до 04 лютого 2016 року. За клопотанням заявника від 02 лютого 2016 року державним виконавцем 05 лютого 2016 винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 18 січня 2016 року. 21 березня 2016 року ПАТ «Укртрансгаз» отримало постанову державного виконавця від 18 березня 2016 року про поновлення виконавчого провадження, якою встановлено строк для самостійного виконання рішення до 18 березня 2016 року. Оскільки постанова про поновлення виконавчого провадження отримана 21 березня 2016 року, то 22 березня 2016 року представник заявника звернувся до державного виконавця з клопотанням про відкладення виконавчих дій, а 23 березня 2016 року ПАТ «Укртрансгаз» виконав добровільно рішення суду. Заявник вважає постанову про поновлення виконавчого провадження № 49973205 в частині встановлення строку для самостійного виконання рішення суду протиправною, оскільки такий строк виключає можливість боржника самостійно виконати рішення суду. На підставі викладеного ПАТ «Укртрансгаз» просило визнати неправомірними дії державного виконавця в частині винесення постанови про поновлення виконавчого провадження № 49973205 від 18 березня 2016 року з примусового виконання виконавчого листа № 757/33127/14-ц, виданого Печерським районним судом міста Києва, про стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 885 358,98 грн; скасувати указану постанову в частині встановлення ПАТ «Укртрансгаз» строку для самостійного виконання рішення до 18 березня 2016 року включно. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2016 року у задоволенні скарги ПАТ «Укртрансгаз» відмовлено. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що дії головного державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві ДикихО.О. при винесенні постанови про поновлення виконавчого провадження № 49973205 з примусового виконання виконавчого листа № 757/33127/14-ц в частині встановлення ПАТ «Укртрансгаз» строку для самостійного виконання рішення суду відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», направлені на примусове виконання рішення суду та здійснення останнім в межах покладених на державного виконавця обов'язків, а тому оскаржувана постанова є законною та такою, що не підлягає скасуванню. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що встановлення державним виконавцем в оскаржуваній постанові від 18 березня 2016 року строку для самостійного виконання боржником рішення суду до 18 березня 2016 року не є порушенням вимог законодавства. У даному випадку встановлення такого строку у постанові від 18 березня 2016 року не свідчить про погіршення становища ПАТ «Укртрансгаз» як учасника виконавчого провадження та, відповідно, про порушення прав боржника. У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Укртрансгаз», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані ухвали та постановити нову ухвалу про задоволення скарги. Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «Укртрансгаз» 02 лютого 2016 року, тобто в межах строку для добровільного виконання рішення суду, подало до виконавчої служби заяву про зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2016 року. Проте державним виконавцем в порушення частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» лише 05 лютого 2016 року винесено постанову про зупинення виконавчого провадження. Постанову про поновлення виконавчого провадження від 18 березня 2016 року заявник отримав лише 21 березня 2016 року, тобто у нього не було можливості виконати її вимоги щодо сплати заборгованості до 18 березня 2016 року. Разом з тим, заявник 22 березня 2016 року звернувся до виконавчої служби з клопотанням про відкладення провадження виконавчих дій, проте це клопотання залишено державним виконавцем без реагування. Наступного дня (23 березня 2016 року) боржником виконано рішення суду в повному обсязі, заборгованість сплачено. Державний виконавець встановлює строк для самостійного виконання рішення суду лише при відкритті виконавчого провадження, а не при вирішенні питання про поновлення виконавчого провадження. Однак суди не врахували вимоги норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконних ухвал. Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив. 28 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Суди встановили, що 28 січня 2016 року державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві Диких О.\~О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49973205 про стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] 885 358,98 грн та надано боржнику строк для самостійного виконання рішення суду до 04 лютого 2016 року. 02 лютого 2016 року до державного виконавця надійшла заява від ПАТ «Укртрансгаз» про зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2016 року. Державним виконавцем 05 лютого 2016 року винесено постанову про зупинення виконавчого провадження, тобто після спливу строку для самостійного виконання рішення суду ПАТ «Укртрансгаз». Вказана постанова про зупинення виконавчого провадження учасниками виконавчого провадження в судовому порядку не оскаржувалась, а відтак є чинною. 18 березня 2016 року державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві Диких О.\~О. винесено постанову про поновлення виконавчого провадження, якою встановлено строк для самостійного виконання рішення суду - до 18 березня 2016 року включно. Вказану постанову ПАТ «Укртрансгаз» отримало 21 березня 2016 року, що стверджується матеріалами виконавчого провадження. Судами також встановлено, що 22 березня 2016 року ПАТ «Укртрансгаз» звернулось до держаного виконавця з клопотанням про відкладення виконавчих дій, а 23 березня 2016 року виконало виконавчий лист та сплатило [PERSON] стягнуті за рішенням суду кошти. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно зі статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Встановлено, що лише при відкритті виконавчого провадження державний виконавець встановлює строк для самостійного виконання рішення суду, що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк. Проте суди не врахували вимоги статті 387 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, за змістом якої, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Оскільки нормами процесуального права передбачено, що державний виконавець встановлює строк для самостійного виконання рішення суду лише при відкритті виконавчого провадження, тому суди дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для встановлення вказаного строку при вирішенні питання про поновлення виконавчого провадження. Крім того, цей строк було встановлено без фактичної можливості виконання рішення суду боржником, оскільки спірну постанову останній отримав через три дні після закінчення строку на виконання рішення суду, зазначеного у постанові. Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). З огляду на наведене, відсутні правові підстави вважати, що оскаржувані ухвали постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Статтею 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина третя статті 406 ЦПК України). Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права, це порушення призвело до постановлення незаконних ухвал, тому оскаржувані ухвали відповідно до статті 412 ЦПК України необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги ПАТ «Укртрансгаз» частково.

Outcome: partial