Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] пред'явив позов до [PERSON] з вимогами визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що є власником квартири, за адресою розташування якої значиться зареєстрованою [PERSON] Однак з серпня 2016 року [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, витрати за утримання житлової площі не несе, що покладає на позивача додатковий тягар матеріальних зобов'язань та перешкоджає останньому вільно розпоряджатися належною йому квартирою.На підставі наведеного позивач просить усунути перешкоди в користуванні майном, позбавивши [PERSON] права користування цим майном та зняти з реєстрації місця проживання у примусовому порядку. Провадження у справі відкрите 12 грудня 2017 року та справу призначено до розгляду по суті, про що постановлено відповідну ухвалу. За ухвалою суду та за згодою позивача, на підставі статей 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи, як і ухвалення судового рішення проводиться в заочному порядку, у зв'язку із неявкою належним чином повідомленого відповідача у судове засідання без повідомлення причин. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та обґрунтування, викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що із відповідачем [PERSON] раніше перебував у шлюбі та зареєстрував дружину у своїй квартирі, як члена родини. Після розлучення [PERSON] стала постійно проживати за адресою: [ADDRESS], але залишилася зареєстрованою в квартирі позивача. Ніяких дій щодо перереєстрації не вчиняє, у зв'язку із чим позивач вимушений вирішувати дане питання в судовому порядку. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши надані позивачем докази встановив, що місце проживання [PERSON], 1981 року народження, з 14 лютого 2007 року значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS], що підтверджено довідкою з місця проживання і реєстрації № 3768 від 30.11.2017 КП «ЖКС «ВУЗІВСЬКИЙ» Одеської міської ради, дільниця № 6. Вказана квартира належить позивачу на праві власності на підставі договору дарування від 25 лютого 1994 року, засвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Сегенюк С.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-986. Реєстрація вказаного договору Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації Одеського міського відділу Держжитлокомунгоспу проведена 10 травня 1994 року під № 528, стор. 112 книга 76пр. Згідно із актом обстеження, складеного 28 листопада 2018 року за адресою розташування квартири позивача, [PERSON] в цій квартирі не проживає з серпня 2016 року (а.с. 5). Відповідно до положень статей 71-72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право на користування житлом, якщо вона не користується цим приміщенням більше 6 місяців без поважних причин. Статтею 391 ЦК України встановлено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд встановив, що відповідач [PERSON] не є власником квартири де вона зареєстрована, квартирою не користується з 2016 року. Суд погоджується з доводами позивача, що усунути перешкоди в користуванні його майном можливо шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування цим майном. Однак позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання в судовому порядку є безпідставними, оскільки за статтею сьомою Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1282-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється у позасудовому порядку на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: partial