Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з позовом про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В ході розгляду справи позивачем доповнено позовну заяву в якій він, посилається на те, що згідно наказу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» [PERSON] 01.03.2013 року був прийнятий на роботу до ПАТ «Дельта Банк» на посаду начальника відділу споживчого кредитування м. Кривий Ріг управління споживчого кредитування Дніпровського регіону департаменту розвитку мережі споживчого кредитування лівобережної України. Наказом ПАТ «Дельта Банк» №1241-к/ТР від 15.09.2014 року позивача було звільнено з роботи з 15.09.2014 року за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку зі скороченням штату. З даним наказом позивач не згодний, оскільки при звільненні працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України роботодавець зобов'язаний запропонувати йому всі наявні на підприємстві, установі, організації вакантні посади, які б відповідали професії чи спеціальності такого працівника. У відповідача в існуючих відокремлених підрозділах ПАТ «Дельта Банк» були наявні вакантні посади за різними спеціальностями, які відповідали професії чи спеціальності позивача, з якими позивач не був ознайомлений та які позивачеві запропоновані не були. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» при звільненні позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України порушило вимоги ч. 3 ст.492 КЗпП України, а саме - не запропонувало працівнику всі наявні на підприємстві вакантні посади, які були наявні у відповідача на протязі двох місяців з 15 липня по 15 вересня 2014 року, що передували звільненню позивача. Тому просять визнати незаконним наказ ПАТ «Дельта Банк» №1241-к/ТР від 15.09.2014 року про звільнення [PERSON] з посади начальника відділу споживчого кредитування м. Кривий Ріг управління споживчого кредитування Дніпровського регіону департаменту розвитку мережі споживчого кредитування лівобережної України. Поновити [PERSON] на посаді начальника відділу споживчого кредитування м. Кривий Ріг управління споживчого кредитування Дніпровського регіону департаменту розвитку мережі споживчого кредитування лівобережної України ПАТ «Дельта Банк» та стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.09.2014 року по 18.05.2015 року включно у розмірі 10 506,72 гривень. Представник позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, на час розгляду справи клопотань про відкладення розгляду не надходило. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Як встановлено судом, наказом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» [PERSON] 01.03.2013 року був прийнятий на роботу до ПАТ «Дельта Банк» на посаду начальника відділу споживчого кредитування м. Кривий Ріг управління споживчого кредитування Дніпровського регіону департаменту розвитку мережі споживчого кредитування лівобережної України. Наказом ПАТ «Дельта Банк» №1241-к/ТР від 15.09.2014 року позивача було звільнено з роботи з 15.09.2014 року за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку зі скороченням штату. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року зі змінами і доповненнямитрудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Як визначено ч. 1, 3 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Таким чином, при звільненні працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України роботодавець зобов'язаний запропонувати йому всі наявні на підприємстві, установі, організації вакантні посади, які б відповідали професії чи спеціальності такого працівника. Як вбачається з представлених відповідачем документів, що кожного дня 15-18, 21-25, 28-31 липня; 1, 4-8, 11-15, 18-22, 26-29 серпня; 1-5, 8-12, 15 вересня 2014 року на протязі двох місяців з 15 липня по 15 вересня 2014 року, що передували звільненню позивача, у відповідача в існуючих відокремлених підрозділах ПАТ «Дельта Банк» були наявні вакантні посади за різними спеціальностями, які відповідали професії чи спеціальності позивача, з якими позивач не був ознайомлений та які позивачеві запропоновані не були. При цьому, відповідач не надав до суду доказів про скорочення вищевказаних вакантних посад, які були зазначені відповідачем в інформації про наявність вакантних посад у ПАТ «Дельта Банк» за липень - вересень 2014 року. Таким чином на думку суду, ПАТ «Дельта Банк» при звільненні позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України порушило вимоги ч. 3 ст.492 КЗпП України, а саме - не запропонувало працівнику всі наявні на підприємстві, тобто у всіх існуючих відокремлених підрозділах ПАТ «Дельта Банк» вакантні посади, які були наявні у відповідача на протязі двох місяців з 15 липня по 15 вересня 2014 року , що передували звільненню позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Оскільки при звільненні [PERSON] відповідач порушив визначену законодавством України процедуру звільнення, у зв'язку з чим таке звільнення є незаконним та безпідставним, позивач має бути поновлений на посаді начальника відділу споживчого кредитування м. Кривий Ріг управління споживчого кредитування Дніпровського регіону департаменту розвитку мережі споживчого кредитування лівобережної України ПАТ «Дельта Банк» з 15.09.2014 року, а наказ ПАТ «Дельта Банк» №1241-к/ТР від 15.09.2014 року має бути визнаний незаконним. Щодо позовної вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то вона підлягає задоволенню з огляду на наступне. Частина 2 ст.235 КЗпП України регламентує, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Тому з відповідача з часу незаконного звільнення слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно довідки про доходи позивача від 22.12.2014 року № 15-40/7592 нарахована заробітна плата позивача за два місяці (липень та серпень), що передують місяцю звільнення (вересень), становить відповідно: · липень 2014 року - 1344,67 грн.; · серпень 2014 року - 1344,67 грн. Всього за липень - серпень 2014 року - 2 689,34 грн. Відповідно до додатку до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» від 04.09.2013 р. N 9884/0/14-13/13, кількість робочих днів у липні-серпні 2014 року становить: · у липні 2014 року - 23 робочих днів; · у липні 2014 року - 20 робочих дня. Всього у липні-серпні 2014 року - 43 робочих дня. Згідно наданого суду розрахунку середньоденна заробітна плата позивача становить: 2689,34 грн. / 43 дня = 62,54 грн. Час вимушеного прогулу позивача, а саме: з моменту звільнення (з наступного дня після звільнення, тобто з 16.09.2014 року) по дату судового засідання (18.05.2015 року включно) становить 245 календарних днів (15 днів - з 16 по 30 вересня, 31 день - жовтень, 30 днів - листопад, 31 день - грудень 2014 року, 31 день - січень, 28 днів - лютий, 31 день - березень, 30 днів - квітень, 18 днів - по 18 травня 2015 року включно), з яких 168 робочих днів (11 днів - з 16 по 30 вересня, 23 дня - жовтень, 20 днів - листопад, 23 дня - грудень 2014 року, 20 днів - січень, 20 днів - лютий, 21 день - березень, 21 день - квітень, 9 днів - по 18 травня 2015 року включно), що підтверджується додатком до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» від 04.09.2013 р. N 9884/0/14-13/13 та додатком до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» від 09.09.2014 р. N 10196/0/14-14/13. Отже, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу (з 16.09.2014 року по 18.05.2015 року включно) складає: 62,54 грн. * 168 робочих днів = 10 506,72 грн., та ця сума підлягає до стягнення. На підставі ст.88 ЦПК України та Закону про судовий збір із змінами і доповненнями, з відповідача на користь держави слід присудити 487,20 грн. судового збору. Відповідно до п.7 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Стаття 367 ЦПК України передбачає випадки обов'язкового і факультативного негайного виконання рішення суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved