Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася та подала до суду заяву у якій просить розглянути справу за її відсутності. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася та подала до суду заяву у якій просить розглядати справу у її відсутності. Враховуючи згоду представника позивачки на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних в справі доказів. Судом встановлено, що позивачка є власником 5/9 частки житлових будинків та належних до них господарських і побутових споруд, які розташовані в [ADDRESS] . Вказана обставина стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 квітня 2021 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 253116207 сформованого 16 квітня 2021 року. У вищевказаному житлі зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка не проживає у житлових будинках [ADDRESS] . Вказані обставини стверджуються довідкою № 1730 виданою Кельменецькою селищною радою Дністровського району Чернівецької області 08 липня 2021 року. У матеріалах справи відсутні докази, які б стверджували, що відповідачка не проживає у спірному житлі з поважних причин. Таким чином, між сторонами склалися житлові правовідносини. Позивачка посилається на те, що реєстрація у будинку місця проживання відповідачки порушує житлові права позивачки та її право власності. За змістом ч.1 ст.321 ЦК, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ч.1 ст.16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень гл.32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачка вселилася у спірний будинок як член сім`ї сина позивачки і набула право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Якщо відповідачка спільним побутом із позивачкою не пов`язана, її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК. Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС. Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 16.01.2019 в справі №243/7004/17-ц. Право користування житлом, яке перебуває у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їхні діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до чч.2 та 4 ст.3 СК сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Судом встановлено, що [PERSON] тривалий час не проживає разом з [PERSON] , тобто вона перестала бути членом сім`ї позивачки. Отже, право [PERSON] на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника. Враховуючи наведене, суд вважає, що [PERSON] втратила право на користування житловим приміщенням, а саме житловими будинками [ADDRESS] , а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю. Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи викладене вище, на підставі ст.ст. 29, 383, 391, 406 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved