Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, в обґрунтування якого зазначив, що із відповідачкою по справі він перебував у шлюбі з 20 березня 1976 року. 13 вересня 1985 року відповідачка уклала договір купівлі-продажу та придбала будинок №50 по вул.Гідності (Куйбишева) в м.Марганці Дніпропетровської області, який зареєструвала в БТІ за своє ім'я. З 11 жовтня 2011 року між ним та відповідачкою припинилися шлюбні стосунки. З того часу переїхала жити до м.Києва, адреси її проживання він не знає. Заочним рішенням Марганецького міського суду від 24 листопада 2016 року шлюб між ними було розірвано. Просить суд визнати обєктом спільної власності подружжя будинок №50 по вул.Гідності в м.Марганець Дніпропетровської області та визнати за ним право власності н ? частину будинку №50 по вул.Гідності в м.Марганець Дніпропетровської області. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав й просив його задовольнити. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином через оголошення в газеті «Вісті придніпровя» від 04 квітня 2017 року №24 (1823). Будь-яких заяв чи клопотань від неї не надходило.\~\~ З урахуванням положень статті 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.235 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З огляду на наведені положення діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріальну правову презумпцію). Як встановлено судом, сторони перебувають в шлюбі з 20 березня 1976 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.8), копіями паспорту позивача (а.с.4-на звороті) та відповідача (а.с.6-на звороті). Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.23). Згідно копії договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 212-50, [PERSON] придбала будинок № 50 по вулиці Куйбишева в м.Марганець Дніпропетровської області 13 вересня 1985 року. Право власності зареєстровано в Ніопольському міжміському бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області 26 листопада 1985 року (а.с.20-21). Оскільки, як встановлено судом, сторони придбали будинок №50 по вул.Гідності (Куйбишева) в м.Марганець Дніпропетровської області під час шлюбу, і відповідач не надала суду заперечень проти цього, вказана квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. За ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених ст.61 цього Кодексу. Під час розгляду цивільної справи судом не встановлено обставин, які можуть дозволити відступити від засади рівності часток подружжя, а тому розмір часток спільного сумісного майна позивача та відповідача має бути рівним. На підставі статей 60, 69, 70 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved