Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив: стягнути з відповідача на його користь суму належного йому до виплати страхового відшкодування в розмірі 16 042,60 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день (з 03.07.2015 по 02.12.2015), що складає 3 514,43 грн. та відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 204,38 грн., вирішити питання про судові витрати, мотивуючи свої вимоги наступним. 19.02.2015 о 16.00 годині в місті Боярка по вулиці Шевченка Києво-Святошинського району Київської області водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «ГАЗ 330214», д.н.з. [NUMBER], під час руху заднім ходом, не переконався, що це буде безпечно, допустив зіткнення з автомобілем марки «VOLKSWAGEN», д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу, винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.03.2015 року було визнано [PERSON] та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 425 грн. Позивач свтерджує, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ГАЗ 330214», д.н.з. [NUMBER], під час вищезазначеної ДТП була застрахована відповідачем. 26.02.2015 позивач повідомив відповідача про ДТП, а 03.04.2015 ним було подано заяву до відповідача про виплату страхового відшкодування, із зазначенням реквізитів банківської картки для його перерахунку. 05.06.2015 листом відповідач повідомив позивача про прийняття рішення щодо виплати йому страхового відшкодування в розмірі 16 042,60 грн. Однак, по день звернення позивача до суду з позовом відповідач так і не перерахував йому суму страхового відшкодування. Позивач акцентує увагу суду на тому, що на підставі п. 36.2 статті 36 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач повинен був сплатити відповідачу суму страхового відшкодування не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тобто 02.07.2015 року, проте прострочив таку виплату. Позивач просить стягнути із відпрвідачу і вищенаведену суму пені за таку прострочку виконання своїх зобов`язань. Окрім цього, позивач просить застосувати положення ч.2 ст.625 ЦК України та стягнути з відповідача на свою користь 3% річних, зазначаючи, що мова йде про грошове зобов`язання (а.с.4-6) Сторони в судове засідання не з?явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України (а.с. 21-22, 27). Разом з тим, позивач направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, де зазначив, що позов підтримує в повному обсязі (а.с.26). Представник відповідача в судове засідання не з?явився, надіславши до суду письмові заперечення проти позову, в яких визнав позов в частині стягнення суми страхового відшкодування та пені, щодо стягнення 3% річних - заперечував, оскільик вважав, що положення ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин не застосовуються (а.с.28) Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено та не оспорюється сторонами, що 19 лютого 2015 року о 16.00 годині в місті Боярка по вулиці Шевченка Києво-Святошинського району Київської області водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «ГАЗ 330214», д.н.з. [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем марки «VOLKSWAGEN», д.н.з. [NUMBER], який стояв припаркований, і належить позивачу в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.03.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме визнано винним у вищезазначеній ДТП (а.с. 11). Остання відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована у відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УОСК»), позивач звернувся 26.02.2015 року з заявою про дорожньо-транспортну пригоду, яка можу бути підставою для здійснення страхового відшкодування № ЦВ-13882 (а.с. 8), а 03.04.2015 - подав заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.9), із зазначенням особового рахунку для перерахунку суми страхового відшкодування. 05.06.2015 відповідач повідомив позивача що ним прийнято рішення щодо виплати йому страхового відшкодування в розмірі 16 042,60 грн. (а.с. 10) Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Оскільки право позивача на виплату суми страхового відшкодування відповідачем не оспорюється, а розмір який підлягає стягненню - 16 042,60 грн. встановлений самим відповідачем, позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження факту виплати позивачу страхового відшкодування, жодних заперечень в цій частині суду він не надав, свого контррозрахунку днів прострочки та відповідних сум не надав, то суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 3 514,43 грн. пені, відповідно до розрахунків наданих позивачем (а.с.15-16) Щодо стягнення 3% річних, то слід зазначити, що положення ч.2 ст.625 ЦК України до спірних взаємовідносин не застосовуються. Згідно роз`яснень, викладених в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільний і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення ст.625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням. Винятком є відповідальність страховика, тобто наявність договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності (ст.992 ЦК України) Таким чином, вимоги позивача стосовно стягнення 3% річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, оскільки цивільним законодавством не передбачено застосування ст.625 ЦК України до деліктних правовідносин, які виникли між потерпілим і страховою компанією. Положення ст.625 ЦК України застосовуються лише при порушенні страховиком своїх зобов`язань перед страхувальником за договором добровільного страхування, на чому акцентує увагу ВССУ у вищезазначеній постанові пленуму №4. Цивільні ж права та обов`язки сторін в спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин. Зазначена правова позиція висловлена також Вищим господарським судом України в постановах від 11.02.2015 у справі №908/1757/14, від 24.03.2015 у справі №910/17021/14. Також суд враховує правовий висновок ВСУ у справі №6-2759цс15 постанова від 20.01.2016, в якій ВСУ зазначив, що частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Таким чином, в даному випадку мова йде про спеціальне законодавство - Закон України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: partial