Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 27.11.2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Спільне життя не склалося, збереження сім'ї є неможливим, оскільки з відповідачем не підтримують подружніх стосунків, разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Мають різні характери та погляди на життя. Позивач просив розірвати шлюб з відповідачем. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду направив заяву відповідно до якої просив здійснювати розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Додатково вказав, що поновлювати шлюбні відносини з відповідачем наміру не має, спільних дітей не мають, за строк наданий для примирення не примирились. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, на адресу суду направила заяву про відкладення розгляду справи , оскільки має намір примиритись та зберегти сім'ю. Суд, дослідивши надані докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог, приходить до слідуючого висновку . Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 27.11.2007 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, про що був зроблений актовий запис за № 2615. Вказана обставина підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. ( а.с. 3). Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені його особисті та майнові права, крім того суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно, оскільки за час наданий судом сторони не примирились, спільне проживання є неможливим, а отже збереження даної сім'ї є недоцільним, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на викладене , позовні вимоги підлягають до задоволення з вищенаведених підстав. Посилання відповідача, яка заперечує щодо розірвання шлюбу та просить надати строк для примирення суд до уваги не приймає, оскільки за її клопотанням вже було надано строк для примирення, однак сторони не примирились, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Враховуючи викладене, на підставі ст.112, 113 СК України,

Outcome: approved