Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у відсутності його представника. Позивач, її представник [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їхньої участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження позивачки; копія свідоцтва про народження брата позивачки [PERSON]; копія свідоцтва про укладення шлюбу позивачки із [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер 07.12.2016р.; копія витягу з держреєстру про отримання державної допомоги на поховання; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер 01.09.2004р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул.Кошевого, 7а в м. Рені Одеської області, оформленого на імя [PERSON]; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.12.2005р.; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно; копія державного акту серії ЯЛ №450726 від 19.01.2011р. на право власності на земельну ділянку площею 0,0847 га, оформленого на імя [PERSON]; копія акту встановлення меж земельної ділянки в натурі; копія домової книги; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 24.03.2017р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.05.2017р.; копія акту прийомки до експлуатації закінченого будівництвом житлового будинку від 24.11.2005р.; копія рішення про введення до експлуатації житлового будинку та господарсько-побутових споруд від 25.11.2005р.; копія довідки відділу Держгеокадастру у Ренійському районі Одеської області про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; копія рішення Ренійської міської ради про надання земельної ділянки під житлову забудову. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є рідною сестрою нині померлого [PERSON] За життя [PERSON] належали: - на підставі свідоцтва про право власності від 08.12.2005р. житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Кошевого , 7а в м.Рені Одеської області; - згідно державного акту серії ЯЛ №450726 від 19.01.2011р. про право власності на земельну ділянку земельна ділянка площею 0,0847 га, розташована по вул.. Кошевого, 7а в м. Рені Одеської області, виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). За життя [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 07.12.2016р. помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивачки за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у звязку із тим, що в неї були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів. Останні роки перед смертю [PERSON] позивачка мешкала разом із ним, доглядала за братом, як сестра. Відповідач у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивачка. У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку та житловий будинок про що 16.05.2017р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на майно, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно із ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею другої черги за законом (ст. 1262 ЦК України). У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті брата у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові житловий будинок та земельну ділянку. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка також не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо). До підготовчого судового засідання у справі представником позивачки були наданні протоколи опитування свідків в порядку п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які також досліджувалися, як докази. Як виходить з письмових свідчень [PERSON], вона була сусідкою [PERSON], він будував будинок самостійно, вона допомагала йому із питанням підключення електрики до будинку, у цьому будинку [PERSON] мешкав сам. Свідок [PERSON] пояснила, що вона також знала [PERSON], оскільки часто приходила до своїх батьків, які були його сусідами, [PERSON] за життя мав багато жінок, постійної жінки у нього не було, до 1994р. він мешкав із [PERSON], будинок будував, купував будматеріали самостійно. Свідок [PERSON] також підтвердив, що він знав [PERSON], був його сусідом, [PERSON] будував будинок, він та інші друзі [PERSON] допомагали у будівництві будинку, за життя у [PERSON] було багато жінок, була і [PERSON], він мешкав із нею, але вона не допомагала у будівництві спірного будинку. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на житловий будинок та земельну ділянку з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved