Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

В жовтні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» предявили позов до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості згідно кредитного договору № 23/7-08 в розмірі 134\~379, 77 грн., з яких: 48\~649, 91 грн. борг по кредиту, 48\~173, 10 грн. борг по відсотках, 37\~556, 76 грн. пеня. Рішенням Берегівського районного суду від 13 січня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 134\~379, 77 грн. заборгованості по кредиту та судові витрати (а.с.74-75). Не погоджуючись з цим рішенням, відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали апеляційну скаргу, просили рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Стверджували, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, судом не встановлено всіх обставин справи, а наведені розрахунки заборгованості по кредиту є невірними. Зокрема, апелянти вказують на те, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16 січня 2014 року по справі № 297/1430/13-ц було встановлено розмір заборгованості по спірному кредиту в сумі 15\~184, 85 грн., в тому числі по тілу кредиту 13\~459, 12 грн., по відсотках 1725, 73 грн., що не було враховано судом при розгляді даної справи. Стягнувши із відповідачів заборгованість в розмірі 134\~379 грн. місцевий суд цей висновок не обґрунтував, а в описовій та мотивувальній частині рішення розмір заборгованості визначено як 50\~681, 24 грн. Також судом не вірно визначено розмір стягнутого судового збору (а.с.79-81). Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 3 квітня 2015 року рішення місцевого суду скасовано, в задоволенні позову відмовлено через недоведеність розміру заборгованості (а.с.113-117). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому, суд касаційної інстанції вказав, що встановивши факт порушення відповідачем зобовязань з повернення кредитних коштів та наявності суперечностей між розрахунком заборгованості в цій справі, розміру заборгованості, встановленому судовим рішенням в іншій справі, апеляційний суд обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не встановив, наведених суперечностей не усунув та висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі дійшов передчасно. В судове засідання відповідачі не зявилися, подали суду заяву про розгляд справи без їх участі, у якій апеляційну скаргу підтримали (а.с.152-155, 160-163). Крім того, відповідачі подали суду довідку відділу ДВС Берегівського районного управління юстиції № 06-46/7880 від 27.10.2015 р., з якої слідує, що на виконання виконавчого листа №297/1430/13-ц, виданого 18.02.2014 року Берегівським районним судом за рішенням апеляційного суду від 16.01.2014 року, відповідачем [PERSON] було погашено 5184, 85 грн. згідно квитанції № 93 від 22.06.2015 року (тобто після ухвалення оспорюваного у даній справі судового рішення), заборгованість складає 10\~000 грн. (а.с.156). Представник позивача у судовому засіданні скаргу не визнав та просив відхилити. Водночас він подав суду письмове клопотання, у якому уточнив розмір заборгованості за спірним кредитним договором на час подачі позову до суду, вказав, що загальний розмір заборгованості склав на 1 вересня 2014 року 97\~128, 64 грн., з яких 46\~447, 37 грн. по відсотках та 50\~681, 27 грн. по пені. Пеню представник позивача просив стягнути у повному обсязі, оскільки відповідачі в суді першої інстанції не подавали заяви про застосування строків позовної давності. Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно статті 526 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до статті 610 ЦПК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) . За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (стаття 554 ЦК України). Встановлено, що 5 березня 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний кредитний договір № 23/7-08 на суму 50\~000 грн. під 16 % річних терміном до 4 березня 2018 року для завершення будівництва будинку (а.с.6-12). З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 5 березня 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та відповідачами [PERSON] і [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобовязався перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником всіх зобовязань за укладеним кредитним договором (а.с.14). 17 грудня 2012 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобовязалися передати грошові кошти в розпорядження Акціонерного комерційного промислово-інвестиційним банку, а Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк зобовязався відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору відступлення (а.с.16-26). Відповідно до наявного у справі витягу з реєстру позичальників Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за кредитним договором № 23/7-08 від 05.03.2008 року, що був укладений з відповідачем [PERSON] (а.с.36). Судами встановлено, що взятих на себе зобовязань позичальник [PERSON] не виконав. В 2013 році ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору № 40/23-2008 від 06.03.2008 року, укладеним між [PERSON] та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком з метою забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком від 05.03.2008 року, №23/7-08. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16 січня 2014 року цей позов було задоволено частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки (житловий будинок) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 23/7-08 від 05.03.2008 року, яка станом на 28.02.2013 року складалася з заборгованості за тілом кредиту в сумі 13\~459, 12 грн. та 1725, 23 грн. по відсотках (а.с.54-55). Відповідно до вимог статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Апеляційним судом також встановлено, що з моменту ухвалення вказаного вище судового рішення і до подачі позовної заяви у даній судовій справі визначена судом заборгованість сплачена не була. Лише 22 червня 2015 року [PERSON] було частково погашено борг у сумі 5184, 85 грн. в рамках виконавчого провадження (а.с.156), однак ця проплата судом не враховується, оскільки здійснена за межами досліджуваного у даній справі періоду. Отже, апеляційним судом встановлено, що з 28.02.2013 року по 01.09.2014 року відповідач [PERSON] не сплатив заборгованість за кредитним договором. Водночас, розмір цієї заборгованості не відповідає розміру, зазначеному позивачем у позовній заяві (а.с.2-5, 35). За тілом кредиту заборгованість складала 13\~459 грн. 12 коп. та 1725 грн. 23 коп. по відсотках, обрахованих до 28.02.2013 року. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року (справа № 6-1206цс15). Отже, позивач у даній справі вправі вимагати за встановлений період (з 28.02.2013 р. по 01.09.2014 р.) стягнення з позичальника несплачених процентів та пені. При цьому, проценти підлягають стягненню у розмірі, визначеному кредитним договором, а саме в розмірі 16 % річних (п.2.2. договору, а.с.6), на тіло кредиту. За період з 01.03.2013 року по 31.08.2014 року розмір процентів, що підлягає стягненню складає 3230, 15 грн. (16% річних визначених з суми 13\~459, 12 грн., період один рік і шість місяців). При визначенні пені суд першої інстанції виходить з подвійної облікової ставки НБУ, яка до 09.06.2013 року складала 15 %, до 12.08.2013 року 13 %, до 14.04.2014 року 19 %, до 16.07.2014 року 25 %, до 12.11.2014 року 28, 0 %. Сума з якої вираховується пеня становить 18, 414, 50 грн.: неповернутий кредит в розмірі 13\~459, 12 грн., 1725, 23 грн. відсотків за період до 28.02.2013 року та 3230, 15 грн. відсотків за період з 01.03.2013 року по 31.08.2014 року. Отже, розмір пені складає 5187, 53 грн.: (15 % :365 днів = 0,04 % 18 414, 50 грн. * 0, 04 % * 101 день = 743, 94 грн.) (13 %:365 днів = 0,035 % 18 414, 50 грн. * 0, 035 % * 63 дні = 406, 04 грн.) (19 %:365 днів = 0,05 % 18 414, 50 грн. * 0, 05 % * 245 днів = 2255, 77 грн.) (25 %:365 днів = 0,068 % 18 414, 50 грн. * 0, 068 % * 92 дні = 1152, 01 грн.) (28 %: 365 днів = 0,076 % 18 414, 50 грн. * 0, 0476 % * 45 днів = 629, 77 грн.) 743, 94 + 406, 04 + 2255, 77 + 1152, 01 + 629, 77 = 5187, 53 грн. Підстав для застосування строків позовної давності щодо стягнення пені немає, оскільки відповідна заява відповідачем ні у суді першої інстанції, ні у суді другої інстанції не подавалася. Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми боргу слід змінити, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 3230, 15 грн. відсотків за період з 01.03.2013 року по 31.08.2014 року, а також суму пені в розмірі 5187, 53 грн. та 243, 60 грн. сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial