Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

В вересні 2015р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «Комерційний банк «Надра», третя особа: Національний банк України, в якому просив суд: 1. Визнати бездіяльність відповідача протиправною. 2. Зобов'язати відповідача надати інформацію на запит позивача від 28 липня 2015р., а саме: - повідомити чи подавалась заява на Міжбанківську валютну біржу від ВАТ»Комерційний банк «Надра» від 04 липня 2006р. конвертацію в сумі 59000,0 дол. США від заявника через банк і купівлю української гривні; - повідомити чи направлялась заявка від 04 липня 2006р. про продаж на Міжбанківській валютній біржі в сумі 59000,0 дол. США від позичальника через банк на купівлю української гривні; - якщо направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі валюти то прошу вказати по якому курсу була проведена продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажу вказаної суми валюти; - повідомити номер валютного рахунку на який банк зарахував 59000,0 дол. США кредитних коштів; - надати копії меморіальних ордерів (заяви про видачу готівки) та/або платіжних доручень на оплату 59000,0 дол. США - на споживчі цілі. - надати такі розрахунки: ■сума погашеного кредиту; ■сума нарахованих відсотків (комісії); ■сума сплачених відсотків (комісії); ■сума нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій; ■сальдо розрахунків на дату надання інформації. - підтвердити повноваження: особи, яка підписала кредитний договір № 0401/07-2006 від 04 липня 2006р. (далі по тексту - кредитний договір) від імені банку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 липня 2006р. між ВАТ «КБ « Надра» та ним було укладено кредитний договір, згідно позивачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності надано кредит у сумі 59000,0 дол. США, а позичальник взяв на себе зобов'язання сплачувати основну суму кредиту та відсотки за його використання у розмірі 9,5 % річних, щомісячну комісію за управління кредитом із розрахунку 0,35 % від залишку кредиту. Згідно умов кредитного договору позивач зобов'язувався повертати кредит та сплачувати передбачені договором платежі щомісячно до 10 числа поточного місяця шляхом внесення на рахунок банку мінімально необхідного платежу в сумі 686,0 дол. США. Позивач стверджує, що право власності на вказані кошти до нього не перейшло, так як валютний рахунок на який були б перераховані вищезазначені грошові кошти на його ім'я не відкривався, заявки на конвертацію грошових коштів в грошову одиницю України він не надавав, заяв про перерахування вказаних коштів в оплату нерухомості не подавав. Оскільки, банк стверджує, що позивач набув права власності на вищезазначені грошові кошти шляхом конвертації 59000,0 дол. США в національну грошову одиницю, він та його представник направили запит до банку для отримання необхідної їм інформації та документів, проте банк відповіді на запит не надав, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились; про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку; звернулись до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності; на задоволенні позову наполягають в повному обсязі. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились; про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку; поважності причин неявки суду не повідомили, заперечення на позов не подавались. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 04 липня 2006р. між ВАТ «КБ «Надра» та позивачем було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав позивачу грошові кошти в сумі 59000,0 дол. США на споживчі цілі (п.1.1, 1.2 кредитного договору). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що відповідачем було залишено без відповіді його запит від 28 липня 2015р. (а.с. 46), за підписом його представника на підставі виданої ним довіреності (а.с. 49), при цьому позивач вважає, що право власності на вказані кошти у сумі 59000,0 дол. США до нього не перейшло, так як валютний рахунок на який були б перераховані вищезазначені грошові кошти на його ім'я не відкривався, заявки на конвертацію грошових коштів в грошову одиницю України він не надавав, заяв про перерахування вказаних коштів в оплату нерухомості не подавав. Судом встановлено, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 листопада 2010р. по цивільній справі № 2-1651/10, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Комерційний банк «Надра» суму заборгованості за кредитним договором № 0401/07-2006 від 04 липня 2006р. 1031182,35 грн. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію: 1) відомості, які підлягають обов'язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан; 2) перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; 3) перелік послуг, що надаються банком; 4) ціну банківських послуг; 5) іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг; 6) щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків. Банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до ст. 47 цього Закону (ч.3 ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Згідно ч. 1 ст. 60 цього Закону, інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками: 1) на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи ( п. 10 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Відповідно до пункту 3.1. Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління НБУ від 14 липня 2006р. № 267, письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою. Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вищенаведених положень ст. ст. 57-60 ЦПК України, протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів направлення і отримання відповідачем вищенаведеного запиту позивача, також були проігноровані стороною позивача запити суду (а.с. 77, 78) щодо надання інформації про направлення та отримання відповідачем відповідного запиту. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що стороною позивача не доведено бездіяльності з боку банку, яка полягає у ненаданні належної відповіді на запит, а тому відсутні підстави для зобов'язання банку вчинити дії, які полягають у наданні належної відповіді на вищезазначений запит позивача.

Outcome: dismissed