Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

В грудні 2015 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила розірвати Договір довічного утримання від 29 січня 2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений завідуючою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2-534, бланк ВММ 974461, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], яка зареєструвала право власності на вказане майно на підставі Договору довічного утримання від 29 січня 2010 року, визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], та зняти заборону на відчуження нерухомого майна - квартиру [ADDRESS], накладену завідуючою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори 29 січня 2010 року та зареєстровану в реєстрі для реєстрації заборон за № 3. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 29 січня 2010 року між нею та відповідачкою був укладений Договір довічного утримання, відповідно до якого відповідачка передала у власність позивачки належну їй на праві приватної власності квартиру № 49, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Бабушкіна, буд. 37, а позивачка зобовязувалась забезпечити відповідачку утриманням довічно, а у разі втрати здоровя, також довічним доглядом. На момент укладення Договору довічного утримання позивачка мала постійне місце роботи, додатковий прибуток, з огляду на, що мала можливість здійснювати догляд за відповідачкою. Однак, починаючи з січня 2015 року вона знаходиться у скрутному матеріальному становищі, є безробітною та не має можливості надавати матеріальну допомогу відповідачці. Окрім того, вона має намір виїхати за кордон для працевлаштування. Вказане вище призводить до неможливості виконання позивачкою умов договору довічного утримання. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні визнала позовні вимоги позивачки та не заперечувала проти їх задоволення, вказуючи на ті ж самі обставини, що вказала позивачка в своїй позовній заяві. Представник Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 29 січня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] (Відчужувач) передала у власність [PERSON] (Набувач) належну їй на праві приватної власності квартиру № 49, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Бабушкіна, буд. 37, а [PERSON] зобовязувалась забезпечити [PERSON] утриманням довічно, а у разі втрати здоровя також довічно доглядом. Вказаний договір посвідчений завідуючою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2-534 (а.с.4). На підставі вищевказаного Договору довічного утримання від 29 січня 2010 року, за [PERSON] в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради було зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] за реєстраційним № 29403081, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.04.2010 року за № 25916785 (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 754 ЦК України, набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину. Тому, до припинення договору, 29 січня 2010 року завідуючою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було накладено заборону на відчуження нерухомого майна - квартиру [ADDRESS], яка (заборона) зареєстрована в реєстрі для реєстрації заборон за № 3 (а.с.4 на обороті). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Згідно з положеннями ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Проте, як пояснили сторони в судовому засіданні, позивачка на теперішній час не має можливості виконувати умови Договору довічного утримання від 29 січня 2010 року, укладеного між ними. Вищевказані обставини визнавалися та не заперечувалися сторонами у справі, а тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу набувача. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідачка визнає позовні вимоги позивачки, визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову наявні законні підстави, суд вважає заявлені позивачкою позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим розірвати Договір довічного утримання від 29 січня 2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений завідуючою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2-534, бланк ВММ 974461, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], яка зареєструвала право власності на вказане майно на підставі Договору довічного утримання від 29 січня 2010 року, визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], та зняти заборону на відчуження нерухомого майна - квартиру [ADDRESS], накладену завідуючою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори 29 січня 2010 року та зареєстровану в реєстрі для реєстрації заборон за № 3. На підставі викладеного та

Outcome: approved