Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, також просив розглянути справу без його участі. Позивач, її представник на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження [PERSON], 14.08.1983 р. н. (рос. мовою); копія свідоцтва про укладення шлюбу; копія паспорта гр. України на імя позивача та ідентифікаційного номера; копія свідоцтва про народження [PERSON], 16.05.1985 р. н.; відповідь Олександрівського районного у місті Запоріжжі відділу реєстрації актів цивільного стану; докази сплати судового збору. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просила розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 31.01.1982 р., зазначивши, що подружнє життя не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. З вини обох сторін сумісне життя і збереження сім ї стали неможливими. Фактичні шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем припинені з 17 лютого 2016 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Розірвання шлюбу в органі РАЦС в порядку ст.106 СК України неможливо, оскільки відповідач, на момент предявлення вищевказаного позову заперечував проти розірвання шлюбу. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивачки. Наразі сторони наполягають на його розірванні. Спору про поділ майна не має. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже тривалий час разом не проживають, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка у наданій заяві просила після розірвання шлюбу із відповідачем залишити за нею дошлюбне прізвище - «Бєженару». На підставі вищевказаних положень законодавства суд задовольняє вимоги позивачки щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved