Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

В грудні 2010 року позивач обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі за текстом - ОКП «Донецьктеплокомуненерго») звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] в якому просив стягнути заборгованість за надані послуги з опалення в сумі 6 708 грн. 70 коп., яка утворилась за період з 01 листопада 2012 року по 30 листопада 2013 року, втрати від інфляції в сумі 20 грн. 17 коп., 3% річних в сумі 47 грн. 58 коп., а також відшкодувати понесені у справі судові витрати. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 03 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ОКП «Донецьктеплокомуненерго» відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права. Відповідачка [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином телефонограмою (а.с. 87, 89) та просила розглянути справу за її відсутності, тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без її участі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОКП «Донецьктеплокомуненерго» Шпак О.М., яка просила скаргу задовольнити, пояснення представника відповідачки адвоката Лісодіда О.В., який просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, вивчивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог з таких підстав. Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачка демонтувала прилади опалення на підставі відповідного дозволу, не можна вважати, що послуги з теплопостачання їй надавалися, а тому оплаті не підлягають. Проте з таким висновком суду погодитися не можна. Як встановлено судом, відповідачка є власником квартири [ADDRESS]. З акту від 02 вересня 2010 року вбачається, що у квартирі відповідачки у всіх кімнатах були демонтовані прилади центрального опалення (а.с. 48). Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Відповідно до п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Процедура відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води визначена Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09 грудня 2005 року за № 1478/11758. Таким чином, діючим на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачалося відключення окремих квартир в будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Обґрунтовуючи свої висновки про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 28 березня 2011 року визнано законними дії відповідачки по відключенню квартири від системи центрального опалення будинку. Між тим, до таких висновків суд прийшов внаслідок порушення норм процесуального права, оскільки згідно із ч. 2 ст. 214 ЦПК України обов'язковими для врахування судами є лише висновки Верховного Суду України. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, посилаючись на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 28 березня 2011 року, суд першої інстанції мав посилатися на встановлені цим рішенням обставини, а не зроблені судом висновки. З листа Волновахського міського голови від 04 липня 2007 року на ім'я [PERSON] вбачається, що Волноваська міська рада узгодила встановлення альтернативного індивідуального опалення та гарячого водопостачання у квартирі [ADDRESS] за умови дотримання існуючих будівельних норм та правил, а також збереження існуючої системи централізованого опалення (а.с. 48 звор. бік). Тобто відповідачці не було дозволено демонтувати прилади опалення у квартирі, які є складовою частиною системи централізованого опалення будинку. Представник відповідачки адвокат Лісодід О.В. в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив, що на підставі саме цього листа відповідачка відключила квартиру від системи централізованого опалення будинку. Суд першої інстанції на зазначені обставини та положення закону уваги не звернув та не врахував, що відповідачка самовільно, без відповідного дозволу та дотримання відповідної процедури, відключилася від мережі централізованого опалення, а тому висновок суду про те, що вона не повинна оплачувати послуги від яких незаконно відмовилася, є безпідставним, таким, що суперечить вимогам матеріального закону. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідачки по сплаті послуг з теплопостачання за період з 01 листопада 2012 року по 30 листопада 2013 року складає 6 708 грн. 70 коп. Розмір заборгованості відповідачкою не оспорювався, а тому підлягає стягненню в повному обсязі (а.с. 4). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-59цс13 закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, розрахунок розміру втрат позивача від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та трьох процентів річних необхідно здійснювати за період з моменту виникнення заборгованості по день ухвалення судового рішення З розрахунку заборгованості вбачається, що за листопад 2012 року відповідачці нараховано до сплати 351 грн. 43 коп. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Таким чином відповідачка повинна була сплатити зазначену суму до 20 грудня 2012 року, а відтак заборгованість у неї виникла з наступного дня, тобто з 21 грудня. З врахуванням листа Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» сукупний індекс інфляції за період січень 2013 року - березень 2016 року складатиме 1,807 ((100,2 х 99,9 х 100,0 х 100,0 х 100,1 х 100,0 х 99,9 х 99,3 х 100,0 х 100,4 х 100,2 х 100,5 х 100,2 х 100,6 х 102,2 х 103,3 х 103,8 х 101,0 х 100,4 х 100,8 х 102,9 х 102,4 х 101,9 х 103,0 х 103,1 х 105,3 х 110,8 х 114,0 х 102,2 х 100,4 х 99,0 х 99,2 х 102,3 х 98,7 х 102,0 х 100,7 х 100,9 х 99,6)/10038) Отже, розмір заборгованості за листопад 2012 року з врахуванням інфляції на час ухвалення судового рішення складатиме 635 грн. 03 коп. (351 грн. 43 коп. х 1,807) Три проценти річних від простроченої суми заборгованості за період з 21 грудня 2012 року по 17 березня 2016 року дорівнюватиме 34 грн. 14 коп. (351 грн. 43 коп. х ((3/365)* 1182 дні)/100%). Аналогічно розраховується заборгованість з врахуванням інфляції та три проценти річних й за інші періоди. Заборгованість за грудень 2012 року в розмірі 471 грн. 57 коп. з врахуванням інфляції складатиме 805 грн. 71 коп. (471 грн. 57 коп. х 1,804), а три проценти річних від цієї простроченої заборгованості - 44 грн. 61 коп. ((471 грн. 57 коп. х ((3/365)* 1151 дн.)/100%). Заборгованість за січень 2013 року в розмірі 522 грн. 64 коп. з врахуванням інфляції складатиме 943 грн. 88 коп. (522 грн. 64 коп. х 1,806), а три проценти річних від цієї простроченої заборгованості - 48 грн. 11 коп. ((522 грн. 64 коп. х ((3/365)* 1120 дн.)/100%). Заборгованість за лютий 2013 року в розмірі 465 грн. 57 коп. з врахуванням інфляції складатиме 840 грн. 82 коп. (465 грн. 57 коп. х 1,806), а три проценти річних від цієї простроченої заборгованості - 41 грн. 79 коп. ((465 грн. 57 коп. х ((3/365)* 1092 дн.)/100%). Заборгованість за березень 2013 року в розмірі 403 грн. 99 коп. з врахуванням інфляції складатиме 729 грн. 60 коп. (403 грн. 99 коп. х 1,806), а три проценти річних від цієї простроченої заборгованості - 35 грн. 23 коп. ((403 грн. 99 коп. х ((3/365)* 1061 дн.)/100%). Заборгованість за квітень 2013 року в розмірі 103 грн. 63 коп. з врахуванням інфляції складатиме 189 грн. 94 коп. (103 грн. 63 коп. х 1,804), а три проценти річних від цієї простроченої заборгованості - 8 грн. 78 коп. ((103 грн. 63 коп. х ((3/365)* 1031 дн.)/100%). Заборгованість за жовтень 2013 року в розмірі 186 грн. 06 коп. з врахуванням інфляції складатиме 336 грн. 21 коп. (186 грн. 06 коп. х 1,807), а три проценти річних від цієї простроченої заборгованості - 12 грн. 95 коп. ((186 грн. 06 коп. х ((3/365)* 847 дн.)/100%). Заборгованість за листопад 2013 року в розмірі 351 грн. 43 коп. з врахуванням інфляції складатиме 631 грн. 87 коп. (351 грн. 43 коп. х 1,798), а три проценти річних від цієї простроченої заборгованості - 23 грн. 60 коп. ((351 грн. 43 коп. х ((3/365)* 817 дн.)/100%). Отже, втрати від інфляції з прострочених сум заборгованості складатиме 2 256 грн. 74 коп., а три проценти річних - 249 грн. 21 коп., але оскільки суд згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України не може вийти за межі позовних вимог, з відповідачки необхідно стягнути збільшення суми боргу через інфляцію в розмірі 20 грн. 17 коп. та три проценти річних в сумі 47 грн. 58 коп. Оскільки апеляційний суд ухвалює в справі нове рішення, згідно із ч.ч. 3, 5 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 243 грн. 60 коп. та апеляційної скарги в розмірі 267 грн. 96 коп., а разом - 511 грн. 56 коп.

Outcome: approved