Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Вишгородська районна державна нотаріальна контора Київської області про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її дідусь, [PERSON], [INFO], а раніше - [INFO] померла її мати (донька [PERSON]) - [PERSON]. Після смерті матері, вона проживала поруч з дідусем і завжди була йому помічницею у житті. [INFO] їй подзвонила тітка та повідомила її, що дідусь помер, і що відповідачка готується до поховання. Після смерті її дідуся, залишився будинок за адресою: [ADDRESS] та майно, яке знаходилось в ньому. Оскільки вона вважала, що є спадкоємицею першої черги за законом після смерті дідуся, 11.08.2015 року звернулась до державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори з заявою про відкриття спадщини та почала збирати документи для вступу у спадщину. Потім, вона дізналась, що є заповіт посвідчений 23.06.2015 року у лікарні в м. Фастів. Вважає, що під час складання заповіту 23.06.2015 року та в період з 11 по 15 червня 2015 року, останні дні коли вона бачила свого дідуся, її дідусь має важкий психічний та фізичний стан та не міг розуміти своїх дій. На підставі викладеного, вважає, що вказаний заповіт не відповідає дійсній волі її дідуся, в цьому заповіті були вказані свідки, і нотаріусом зазначено, що її дідусь не може самостійно прочитати текст заповіту, а тому йому було оголошено. Крім того, підпис її дідуся, який стоїть на заповіті, зовсім не відповідає підпису її дідуся, а тому вважає, що цей підпис не можна вважати, таким, що зроблено особою, яка усвідомлює свої дії. На підставі викладеного, звернулась до суду з вказаним позовом та просить суд, визнати заповіт її дідуся [PERSON] на користь [PERSON] посвідчений у палаті № 9 терапевтичного відділення Фастівської ЦРЛ - 23.06.2015 року на нотаріальному бланку НАН № 111459 - недійсним. Позивач та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву повністю підтримали та просили суд її задовольнити, надали пояснення аналогічні тим, які викладені у позовній заяві. Відповідач та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення позовних вимог, надавши заперечення на позовну заяву, відповідно до яких пояснили, що заповідальне розпорядження [PERSON] від 23.06.2015 року відповідає його волі, його волевиявлення було вільним. В цьому заповіті [PERSON] зазначив, що він свідомо призначив [PERSON] своїм спадкоємцем на випадок своєї смерті, позбавивши таким чином права спадкування інших можливих спадкоємців за законом. [PERSON] була для спадкодавця не чужою сторонньою людиною, він був її біологічним батьком. В ранньому дитинстві вона проживала разом з матір'ю у [PERSON] в с. Козаровичі Вишгородського району Київської області. Потім її батьки стали проживати окремо, в різних населених пунктах. В п'ятнадцять років вона почала спілкуватись з батьком, та на протязі останніх восьми років у них склались теплі родинні відносини. Вона неодноразово відвідувала батька, а він в свою чергу неодноразово провідував її під час її лікування у Київській обласній лікарні. Останні чотири роки, [PERSON] майже щотижня відвідувала свою лежачу матір у с. Глібівка Вишгородського району Київської області. Щоразу вона навідувалась і до батька у с. Козаровичі Вишгородського району Київської області. [PERSON] розповідав їй, що деколи до нього заходять сусіди, які можуть приготувати йому їжу та прибрати у будинку, за що він їм платить гроші, та що його також відвідує онука, яка за допомогу від нього також отримує гроші. 11 червня 2015 року коли йому стало зовсім погано зі здоров'ям, сусіди відвезли його в Димерську районну лікарню, а 12 червня онука забрала його з лікарні додому, залишивши одного у важкому стані. Наступного дня, [PERSON] забрала його до себе додому в Фастівський район, привела його в порядок, оскільки він був в недоглянутому стані, і терміново відвезла до Фастівської центральної районної лікарні, де йому було поставлено діагноз - двостороння пневмонія і назначено термінове лікування. Із - за цукрового діабету, у нього також різко піднімався рівень цукру в крові, йому було важко підійматися, тому [PERSON] була в лікарні біля нього та допомагала йому. Через два дні його стан покращився та він наполягав привести до нього в лікарню нотаріуса. [PERSON] він повідомив, що за все життя їй нічого не дав, тому хоче своє майно залишити тільки їй. [PERSON] в момент складання заповіту усвідомлював значення своїх дій, а також міг керувати ними. Його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі. Представник третьої особи Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи вважає позовну заяву такою, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що дійсно [INFO] помер спадкодавець - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 18 (а.с. 32). З довідки про причину смерті № 77 від [INFO] видно, що [PERSON], помер [INFO] у віці 73 років з причиною смерті ішемічна хвороба серця (а.с. 36). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON], [INFO] видно, що спадкодавець [PERSON] є її батьком (а.с. 5). [INFO] донька спадкодавця - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 17 (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON], [INFO] видно, що померла донька спадкодавця - [PERSON] була матір'ю позивача - [PERSON] (а.с. 7). З свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 15, видно, що 21.06.2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], та після реєстрації шлюбу прийняла прізвище свого чоловіка з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 8,9). За життя спадкодавець [PERSON] 23.06.2015 року склав заповіт стосовно свого майна на користь [PERSON] Даний заповіт був посвідчений уповноваженою на це посадовою особою - приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] і внесений до спадкового реєстру за № 1382 (а.с. 33-34). Відповідно до норм ЦК України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи. Відповідно до вимог п. 1.7, 1.8, 1.10, -1.11 Глави 3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5: 1.7. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. 1.8. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. 1.10. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов'язаний роз'яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу Українипро право на обов'язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. 1.11. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сімї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, імя, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Відповідно до тексту заповіту при посвідченні заповіту присутні запрошені заповідачем свідки на підставі ст. 1253 ЦК України, якими заповіт до підписання зачитано вголос та підписано ними. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК Україниправо на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як визначено в ст. 1234 ЦК України, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. В ст. 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними в ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 1248 Цивільного кодексу України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). З довідки від 24.11.2015 року за № 24/11, виданої ТОВ «АЛІНА» видно, що [PERSON] працює в ТОВ «АЛІНА» продавцем касиром, з 07.00 год. до 19.00 год. 15.06.2015 року вона знаходилась на робочому місці (а.с. 25). З довідки від 14.11.2015 року № 777 виданої виконавчим комітетом Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області видно, що спадкодавець [PERSON], [INFO], був зареєстрований та проживав в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з 27.04.1996 року по день смерті - [INFO]. На день смерті [PERSON] в даному будинку був зареєстрований та проживав один (а.с. 26). З довідки № 72 від 16.06.2015 року виданої Фастівською центральною районною лікарнею видно, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні з 15.06.2015 року з діагнозом двохстороння пневмонія (а.с. 36). З копій квитанцій від 16.06.2015 року, 17.06.2015 року, 18.06.2015 року, 21.06.2015 року, 22.06.2015 року, 23.06.2015 року, видно, що [PERSON] неодноразово купувала медичні препарати для лікування [PERSON] (а.с. 38-39). З довідки від 17.12.2015 року за № 897 виданої виконавчим комітетом Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області видно, що [PERSON] дійсно поховала за власний рахунок [PERSON] (а.с. 40). З виписки із медичної карти стаціонарного хворого, виданої АЗПСМ видно, що [PERSON] дійсно хворів на цукровий діабет ІІ типу (а.с. 48). З копії історії хвороби № 5367/1559 на [PERSON], 1941 року народження, який перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 15.06.2015 року по 27.06.2015 рік видно, що останній дійсно перебував на лікуванні Фастівській ЦРЛ з діагнозом цукровий діабет ІІ типу, двостороння пневмонія (а.с. 64-80). Відповідно до листа від 01.04.2016 року за № 407 Київської обласної психоневрологічної лікарні № 2 видно, що померлий [PERSON], [INFO], який проживав у [ADDRESS], неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом хронічний алкоголізм ІІ ступеню, з вираженим абстинент ним синдромом (а.с. 104). Крім того, на запит суду Вишгородською районною державною нотаріальною конторою було надано копію спадкової справи № 403/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 117-129). З вказаної спадкової справи видно, що 11.08.2015 року до державного нотаріуса звернулась [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON] (а.с. 117 зворот). Крім того, у вказаній спадковій справі також міститься заява про прийняття спадщини за заповітом після померлого [PERSON] від 23.09.2015 року [PERSON] (а.с. 121). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику визнання правочинів недійсними» при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області 04.10.2016 року було задоволено клопотання позивача та призначено по справі посмертно судову - психіатричну експертизу [PERSON] (а.с. 167-168). Як вбачається з висновку експерта № 86 від 13.02.2017 року на момент складання заповіту, який було посвідчено 23.06.2015 року, [PERSON] виявляв ознаки органічного ураження головного мозку складного ґенезу (інтоксикаціно - дисметаболічно - судинного) з церебрастенічним синдромом (згідно МКХ -10: F07.8) і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (а.с. 188-195). Крім того, доводи позивача про те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі спростовуються показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], та нотаріуса [PERSON], яка посвідчувала спірний заповіт. У відповідності з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. З урахуванням підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами, волевиявлення [PERSON] щодо розпорядження своїм майном на випадок смерті, у суду не виникає сумнівів, що волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі. Враховуючи, що підстав для визнання недійсним оспорюваного заповіту в межах заявлених позовних вимог судом не встановлено, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed