Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач звернувся до відповідача з позовом, посилаючись на те, що з вересня 2017 року працівник ДАХК «Артем» менеджер з персоналу відділу кадрів та навчання [PERSON] обвинувачує його, начальника ВКтаН - [PERSON] у фінансових махінаціях, які нібито проходять у відділі, а саме отримання грошових коштів від сторонніх осіб, від колег за незрозумілі послуги. Свої обвинувачення [PERSON] викладає у соціальних мережах таких як Фейсбук, Вконтакт, Однокласники, Вайбер у вигляді постів, повідомлень та обговорень. Позивач зазначає, що вказана відповідачем інформація є недостовірною з огляду на те, що, він [PERSON] - начальник ВКтаН виконує свої посадові обовязки згідно чинного законодавства України та посадової інструкції «Начальника відділу кадрів та навчання» № 052.0071.2006 року. Після вищевикладених подій, з [PERSON] було позивачем було проведено особисто та провідними менеджерами ВКтаН [PERSON], [PERSON], [PERSON] декілька усних бесід, з приводу викладення нею неправдивої інформації щодо роботи начальника та працівників ВКтаН. Через деякий час після проведених бесід, [PERSON] знову почала викладати у соціальних мережах (на загальне обговорення) пости, повідомлення та обговорення вже в образливій формі, образливі повідомлення відносно дружини позивача [PERSON] та доньки [PERSON] ([INFO]), з погрозами та побажаннями хвороби та смерті дитини. Позивач наголошує, що поширена відповідачем негативна, недостовірна інформація порушує особисті немайнові права позивача та його сімї, зокрема, ганьбить його честь, гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації. Посилаючи на вищевикладене та норми закону позивач просив суд: визнати недостовірною інформацію щодо начальника відділу кадрів ДАХК «Артем» [PERSON], поширену [PERSON] у соціальних мережах щодо фінансових махінаціях, які нібито проходять у відділі, а саме отримання грошових коштів від сторонніх людей, від колег за незрозумілі послуги. Зобовязати [PERSON] направити на адресу м. Київ вул. Мельникова 2/10 листа з вибаченнями за недостовірну інформації. Стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер платника податків [NUMBER], адреса проживання: [INFO]) на користь [PERSON] (реєстраційний номер платника податків [NUMBER], адреса: [ADDRESS]) моральну шкоду у розмірі 60 000, (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок. Судовій збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, причини неявки суду не повідомляла. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] обвинувачує позивача [PERSON] у фінансових махінаціях, які нібито проходять у відділі, а саме отримання грошових коштів від сторонніх осіб, від колег за незрозумілі послуги. Свої обвинувачення [PERSON] викладає у соціальних мережах таких як Фейсбук, Вконтакт, Однокласники, Вайбер у вигляді постів, повідомлень та обговорень. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами ч. 4\~ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Згідно з\~ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до\~ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 201 ЦК України\~передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до\~Конституції України\~життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. За приписами\~ст. 269 ЦК України\~особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Згідно з\~ст. 270 ЦК України, відповідно до\~Конституції України, фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, тощо. У відповідності до положень\~ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У пункті 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму ВС України при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Пунктом 19 зазначеної Постанови Пленуму ВС України встановлено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 47-1\~Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до\~ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1\~ст. 277 ЦК України\~та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону про пресу,\~ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Згідно з положеннями\~ст. 277 ЦК України\~і\~ст. 10 ЦПК України, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Аналізуючи наведену вище інформацію суд приходить до висновку, що інформація, викладена у формі тверджень, не відповідає дійсності, зазначені події не існували, поширена інформація є негативною, непристойною, висловленою в брутальній, принизливій формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача. Поширення інформації була доведення до відома значного кола осіб, вона стосується позивача і є недостовірною, такою, яка не відповідає дійсності. Як вбачається із пояснень позивача, неправомірним поширенням відповідачем широкому колу осіб недостовірної негативної інформації відносно позивача, останній знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу. В результаті чого, у [PERSON] різко знизилась працездатність, що, в свою чергу, негативно впливає на виконання ним посадових обов'язків та на повагу співробітників та керівництва до нього. А також стало причиною порушення функції сну. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Проте, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо тих втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, заподіяних їй незаконними діями відповідача в частині визначеного нею розміру моральної шкоди в сумі 60\~000, 00 грн. Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач у зв'язку із зазначенням стосовно нього недостовірної інформації, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] у розмірі 1000,00 грн. та стягнути цю суму з відповідача [PERSON] на користь позивача. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: approved