Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що 26 листопада 2016 року, приблизно о 17:45 год. по пр-ту Льва Ландау в м. Харкові зі сторони вул. Киргизької в напрямку пр-ту Героїв Сталінграду рухався технічно справний автомобіль «ВАЗ-21093», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Відповідач проїхав регульований пішохідний перехід та в районі розташування буд. № 16 по пр-ту Льва Ландау в м. Харкові допустив наїзд на [PERSON], [INFO]. З місця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] з тяжкими тілесними ушкодженнями для надання медичної допомоги було доставлено до комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. Мещанінова», де від отриманих тілесних ушкоджень вона померла 1 грудня 2016 року. Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області від 31 жовтня 2018 року кримінальне провадження № 12016220000001306, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 листопада 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України закрито, в зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Позивач зазначала, що є матір'ю неповнолітньої [PERSON] та у вказаному кримінальному провадженні була визнана потерпілою. В період часу з 26 листопада 2016 року по 1 грудня 2016 року її донька перебувала на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. Мещанінова» у дитячому нейрохірургічному відділенні з діагнозом: важка відкрита черепно-мозкова травма; крововиливи в м'які покрови голови в лобно-скронево-тім'яно-потиличній області справа і в лівій скроневій області, перелом кісток основи та зводу черепа, крововилив під- і над оболонками (епідурально, субдурально і субарахноїдально) і в тканину головного мозку за типом дифузно аксонального пошкодження головного мозку; закрита торако-абдомінальна травма з забоєм легень та забоєм лівої нирки; садно на передній черевній стінці, в проекції тазостегнового суглоба зліва з переходом на гребінь клубової кістки; закритий косопоперечний перелом верхньої гілки лівої лонної кістки з крововиливом в м'які тканини в області перелому. Позивач зазначала, що за час перебування доньки на лікуванні вона купувала лікарські препарати та медикаменти на загальну суму 4907,12 грн. Після смерті доньки понесла витрати на організацію поховання, що склали 25081 грн, які складаються з: ритуальних послуг ТОВ «Ритуал-сервіс» в розмірі 1096 грн; послуги ФОП [PERSON] по утриманню кладовища в розмірі 4435 грн; послуги ФОП [PERSON] по похованню в розмірі 5200 грн; послуги ПП [PERSON] по виготовленню бордюрів з мармурової крихти в розмірі 2000 грн; послуги ФОП [PERSON] по виготовленню надмогильного пам'ятника в розмірі 12350 грн. Крім того, донька незадовго до дорожньо-транспортної пригоди придбала мобільний телефон «MEIZU M3 Note 16 GB» вартістю 4150 грн, який був повністю знищений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. [PERSON] зазначала, що внаслідок смерті неповнолітньої доньки їй завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, різкому погіршенню стану здоров'я та загостренні наявних у неї хронічних захворювань. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ст.ст. 1167, 1168, 1187 позивачка просила: стягнути з відповідача на її користь на відшкодування майнової шкоди 49138,62 грн (з яких 15000 грн оплата витрат на правову допомогу), а також відшкодувати завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінила в 500000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач проти задоволення позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди заперечував в повному обсязі, посилаючись на добровільне відшкодування ним 7500 грн витрат, понесених позивачем на лікування та захоронення загиблої [PERSON] Щодо відшкодування моральної шкоди, [PERSON] просив суд зменшити її розмір до суми, яка дійсно є співмірною з моральною шкодою, завданою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та загибеллю доньки позивачки. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 26 листопада 2016 року, приблизно о 17:45 год. по пр-ту Льва Ландау в м. Харкові зі сторони вул. Киргизької в напрямку пр-ту Героїв Сталінграду рухався технічно справний автомобіль «ВАЗ-21093», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Відповідач проїхав регульований пішохідний перехід та в районі розташування буд. № 16 по пр-ту Льва Ландау в м. Харкові допустив наїзд на неповнолітню [PERSON], [INFO]. З місця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] з тяжкими тілесними ушкодженнями для надання медичної допомоги було доставлено до комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. Мещанінова», де від отриманих тілесних ушкоджень вона померла [INFO] року (свідоцтво про смерть Серії [NUMBER], а.с. 21). Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області від 31 жовтня 2018 року кримінальне провадження № 12016220000001306, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 листопада 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України закрито, в зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 11). Позивач [PERSON] є матір'ю неповнолітньої [PERSON] та потерпілою у вказаному кримінальному провадженні (свідоцтво про народження Серії І-ВЛ № 175389, а.с. 20). Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З врахуванням вищезазначеного, посилання відповідача на те, що він не є особою, яка має відповідати за завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду є безпідставними. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, а тому саме він має відповідати за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду. При цьому доказів того, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблої доньки позивача [PERSON] не надано та судовим розглядом не встановлено. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 26 листопада 2016 року по [INFO] року неповнолітня [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. Мещанінова» у дитячому нейрохірургічному відділенні з діагнозом: важка відкрита черепно-мозкова травма; крововиливи в м'які покрови голови в лобно-скронево-тім'яно-потиличній області справа і в лівій скроневій області, перелом кісток основи та зводу черепа, крововилив під- і над оболонками (епідурально, субдурально і субарахноїдально) і в тканину головного мозку за типом дифузно аксонального пошкодження головного мозку; закрита торако-абдомінальна травма з забоєм легень та забоєм лівої нирки; садно на передній черевній стінці, в проекції тазостегнового суглоба зліва з переходом на гребінь клубової кістки; закритий косопоперечний перелом верхньої гілки лівої лонної кістки з крововиливом в м'які тканини в області перелому. За час перебування [PERSON] на лікуванні позивачка понесла витрати з придбання лікарських препаратів та медикаментів відповідно до призначень лікаря на загальну суму 4907,12 грн. Розмір зазначених витрат підтверджується чеками (а.с. 13, 24-27). За змістом статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Відповідно до положення статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Крім витрат на лікування в сумі 4907,12 грн позивачка понесла витрати на організацію поховання загиблої доньки, які складаються з: ритуальних послуг ТОВ «Ритуал-сервіс» в розмірі 1096 грн; послуги ФОП [PERSON] по утриманню кладовища в розмірі 4435 грн; послуги ФОП [PERSON] по похованню в розмірі 5200 грн; послуги ПП [PERSON] по виготовленню бордюрів з мармурової крихти в розмірі 2000 грн; послуги ФОП [PERSON] по виготовленню надмогильного пам'ятника в розмірі 10350 грн (з 12350 грн, що підлягали сплаті). Зазначені витрати підтверджуються відповідними чеками та квитанціями та становлять 27988,12 грн. З врахуванням вищезазначеного, вказані витрати мають бути відшкодовані відповідачем. При цьому, суд враховує, що [PERSON] в добровільному порядку передав [PERSON] 7500 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, про що остання видала йому розписку, а тому розмір відшкодування має бути зменшений на вказану суму (а.с. 64). Позовні вимоги про відшкодування витрат на придбання мобільного телефону «MEIZU M3 Note 16 GB» в розмірі 4150,50 грн, який був знищений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. З товарних чеків, наданих позивачкою неможливо встановити хто є покупцем товару. Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження того, що саме вказаний телефон був у загиблої [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить із вимог ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, враховує всі обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди, поведінки обох сторін, глибину страждань позивача, яка є матір'ю загиблої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 15-річної доньки. Суд також враховує стан здоров'я позивачки, тяжкість та трагічність наслідків дорожньо-транспортної пригоди, майновий стан відповідача та вимоги розумності та справедливості і вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 75000 грн. Надана відповідачем довідка про отримання ним доходу у вигляді мінімальної заробітної плати не є достатнім та беззаперечним доказом на підтвердження його майнового стану. Доказів наявності чи відсутності в нього нерухомого майна, цінного рухомого майна, іншого доходу тощо відповідачем надано до суду не було. Більш того, зменшення визначеного судом в 75000 грн розміру моральної шкоди, завданої позивачу смертю її неповнолітньої доньки буде очевидно не відповідати вимогам розумності і справедливості. Щодо вимог [PERSON] про відшкодування понесених нею витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача (пункт 2 частини другої статті 141 ЦПК України). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, потребує доказуванню. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачка надала: копію договору про надання правничої допомоги, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку з розглядом справи, а також копію акту прийому наданих послуг до цивільно - правового договору про надання правничої допомоги б/н від 10 грудня 2018 року. Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо) до суду надані не були, а отже підстави для їх відшкодування відсутні. Питання про стягнення судових витрат вирішується судом відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial