Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до відповідача з позовом, посилаючись на те, що відбулася чергова 46 сесії Чабанівської селищної ради 18 грудня 2014 р., на якій [PERSON] в присутності всіх депутатів і представників громади заявила про те, що, «Пані [PERSON] разом із нинішнім головою Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області в минулих роках торгувала дітьми, але завдяки її втручанню ([PERSON]Д.) це вдалося призупинити». Посилаючи на вищевикладене та норми закону позивач просила суд: зобов'язати гр.[PERSON] спростувати перед депутатами та громадою, сказане нею на 46 сесії Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області, що позивач продавала дітей. Стягнути з [PERSON] на користь позивача завдану їй моральну шкоду у сумі 2500 гр.. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач позов не визнала. Просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, свідків, вивчивши матеріали справи позов задовольняє частково, з наступних підстав. Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до ст. 280 ЦК України 2003 року, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. У ст. 297 ЦК України 2003 року передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. З огляду на ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. У ст. 297 ЦК України 2003 року передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно пп..3-4 Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди N 4 від 31.03.1995р. ( Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 (v0005700-01 ) від 25.05.2001 N 1 (v_001700-09) від 27.02.2009) передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Судом встановлено, що 18 грудня 2014 р. відбулася чергова 46 сесії Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області. [PERSON] обрана депутатом V і VI скликань Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області. Під час участі позивача в роботі чергової 46 сесії Чабанівської селищної ради 18 грудня 2014 р., при розгляді земельних питань виступала депутат [PERSON] в захист інтересів гр. [PERSON], який звернувся з клопотанням про надання дозволу на оформлення 0, 25 га земельної ділянки. В цьому питанні позивач виступала на стороні сестри гр.[PERSON], гр. [PERSON], матері двох дітей, вдови, яка мала б право спільно володіти спадщиною, за відсутністю заповіту. У своєму виступі відповідач зазначила, що [PERSON] та головою Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області були порушені права трьох неповнолітніх дітей гр. [PERSON], що вона вбачає це злочином, скоєним позивачем та головою Чабанівської селищної ради у 2008 р.. На відповідь позивача, що це неправда, ніяких прав дітей не було порушено, і дітей двоє, бо на той час син [PERSON] - [PERSON] відбував покарання за вбивство свого двоюрідного брата - старшого сина [PERSON] Тоді в розпалі свого словесного захисту гр. [PERSON] в присутності всіх депутатів і представників громади заявила про те, що, «Пані [PERSON] разом із нинішнім головою [PERSON] в минулих роках торгувала дітьми, але завдяки її втручанню ([PERSON]Д.) це вдалося призупинити». Свідок [PERSON] пояснив суду, що на сесії відповідач казала, що позивач вигнала на вулицю дітей, а потім продала за 25\~000, 00 чи то гривень чи доларів. Казала це неодноразово, просто вперше це зафіксували громадою. Тобто відповідач прилюдно сказала, а позивач встала та просила присутніх свідчити про це. Свідок [PERSON] суду пояснила, що була присутня на сесії та сама чула, як відповідач образила позивача. Та сказала, що позивач разом із сільським головою продавала дітей. Зазначила, що знає позивача більше 30 років. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач привселюдно звинуватила його та позивача у продажі дітей. Дослівно, як вона сказала не пам»ятає, але сума хабара булла 20\~000, дол.США. [PERSON] це під час обговорення земельного питання [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що дійсно відповідач сказала, що позивач разом із селищним головою продавали дітей за 20\~000,00 дол.США. Сказане відповідачем було під час сесії. Свідок [PERSON] суду посянила, що запросила її в судове засідання відповідач. На сесії виник конфлікт. Свідок сиділа там. Відповідач не ображала позивача. На сесії вирішувалось земельне питання [PERSON] У свідка конфлікт із позивачем. Свідок [PERSON] суду пояснила, що запросила її в судове засідання відповідач. Вона була присутньою на сесії. Розглядали питання землі [PERSON]. На засіданні встала позивач та сказала відповідачу: «Ви ще скажіть, що я щей дітьми торгувала». Який вислів відповідача був причиною такої реакції, свідок не чула. Свідок чула, що позивач на сесії зазначила, що буде звертатись до суду. Свідок булла оппонентом [PERSON] на виборах. З [PERSON] у свідка робочі відносини з 2009 року. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд визнає неправомірність висовів відповідача на адресу позивача та вважає їх такими, що зачіпають честь, гідність та ділову репутацію позивача, а тому мають бути спростовані у той же спосіб, що й були оприлюднені. Проте, [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів щодо тих втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, заподіяних їй незаконними діями відповідача в частині визначеного нею розміру моральної шкоди в сумі 2\~500,00 грн.. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial