Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання цих осіб такими, що втратили право на користуванням житловим приміщенням [ADDRESS], у зв'язку з їх відсутністю протягом тривалого часу в цьому приміщенні. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що відповідачі мають інше житло. Просила позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідачі про причини неявки суд не повідомили і не надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які надані суду позивачем на обґрунтування вимог позову, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, а також про належну обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону. Суд вважає належними подані позивачем докази відсутності фактичного проживання відповідачів у приміщенні [ADDRESS] протягом шести місяців - акти від 14.12.2010 року, 03.03.2011 року, 24.05.2011 року, 29.06.2011 року та 14.04.2011 року, які за переконанням суду, з огляду на періоди між обстеженнями, є достатніми для встановлення факту фактичного не проживання осіб у зазначеному приміщенні. Оскільки обставина відсутності фактичного проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] в приміщенні [ADDRESS] підтверджена належними доказами, суд вважає, що позовні вимоги є підставними. Оскільки рішення є заочним, надання відповідачами суду доказів їх фактичного проживання в гуртожитку, які спростовують зазначені подані позивачем докази, сприятиме забезпеченню права відповідачів на справедливий суд. У даний час обставина відсутності фактичного проживання відповідачів в приміщенні [ADDRESS] нічим не спростована, а тому є підстави для задоволення позову. За таких обставин,

Outcome: approved