Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Донецької області від 14.06.2013 року розглянувши рішення від 14.04.2014 року у справі за позовом [PERSON] до ДП «Донецька залізниця» про визнання вини, стягнення збитків та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд вважає, що в даному рішенні судом першої інстанції не вирішено питання про визнання нечесною підприємницької діяльності (практики) Донецької залізниці і такою, що вводить умисно в оману споживачів послуг та в порушенні законодавства про захист прав споживачів і стягнення з відповідача за порушення договору між групою споживачів і виконавцем при наданні послуги - 10 % вартості послуг за попередній календарний місяць до державного бюджету. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Позивачка в судове засідання не з'явилась, була повідомлена про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Представник відповідача в судовому засіданні зазначені позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні зазначених позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. 14.04.2014 року Ворошиловським районним судом м. Донецька було винесено рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до ДП «Донецька залізниця» про визнання вини, стягнення збитків та відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Разом з тим, при винесенні зазначеного рішення судом не вирішено питання стосовно позовних вимог про визнання нечесною підприємницької діяльності (практики) Донецької залізниці і такою, що вводить умисно в оману споживачів послуг та в порушенні законодавства про захист прав споживачів і стягнення з відповідача за порушення договору між групою споживачів і виконавцем при наданні послуги - 10 % вартості послуг за попередній календарний місяць до державного бюджету. Виходячи з викладеного, необхідно ухвалити додаткове рішення. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 22, 1166, 1167 ЦК України відповідальність особи може застосовуватися з вини зазначеної особи. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечесна підприємницька практика - вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Суд приймає до уваги, що в розумінні зазначених приписів позивачка не надала суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження зазначених позовних вимог, а саме нею не зазначено та не доведено, які саме дії чи бездіяльність відповідача ввели її в оману чи були агресивними, тобто які саме дії відповідача є нечесною підприємницькою практикою. Також позивачкою не надано обґрунтування розміру проценту вартості послуг, який вона просить стягнути з відповідача. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до ДП «Донецька залізниця» про визнання нечесною підприємницької діяльності (практики) Донецької залізниці і такою, що вводить умисно в оману споживачів послуг та в порушенні законодавства про захист прав споживачів і стягнення з відповідача за порушення договору між групою споживачів і виконавцем при наданні послуги - 10 % вартості послуг за попередній календарний місяць до державного бюджету задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed