overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Відповідно договору купівлі-продажу від 11 січня 1988 року, посвідченого державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №112, позивач [PERSON] є власником будинку №75 по вулиці М. Драгоманова (в минулому Рибіна) в місті Покровськ (в минулому Красноармійськ) Донецької області (а.с.12-13). Згідно довідки від 19.06.2018 року, виданої Покровською міською радою Донецькою області, за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Михайла Драгоманова, буд. №75, зареєстровані: позивачка [PERSON], її чоловік [PERSON] та відповідачі по справі: [PERSON] дочка позивачки, [PERSON] зять (а.с.10). Згідно акту КУ «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 05.09.2017 року, [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані за адресою: [INFO], фактично не проживають за вказаною адресою з червня 2014 року (а.с.11). Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно вимог ст.72 ЖК України, суд визнає особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до положень\~ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Враховуючи викладене, суд вважає заявлені позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із\~статтею 133 ЦПК України судовий\~збір включено до складу судових витрат. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 704,80 гривні, що підтверджено наданою квитанцією від 19 червня 2018 року (а.с.1). У звязку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі сплачена позивачкою сума судового збору підлягає стягнення з відповідачів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Відповідно договору купівлі-продажу від 14 травня 1977 року, посвідченого нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2048, позивач [PERSON] є власником будинку №46 по вулиці Гвардійська в місті Покровськ (в минулому Красноармійськ) Донецької області (а.с.16-17). Згідно довідки від 05.06.2018 року, виданої Покровською міською радою Донецькою області, за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Гвардійська, буд.46, зареєстровані: позивачка [PERSON], її чоловік [PERSON], відповідачі по справі: [PERSON] син, [PERSON] дружина сина і [PERSON] онук (а.с.13). Згідно акту КУ «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 21.05.2018 року, [PERSON], [PERSON] і [PERSON], 2007р.н., які зареєстровані за адресою: [INFO], фактично не проживають за вказаною адресою з 01.05.2014 року (а.с.14). З довідки від 17.09.2018 року №386, виданої адміністрацією сільського поселення Малобоївської сільської ради громадянину [PERSON], вбачається, що він зареєстрований за адресою: Росія, Липецька область, Єлецький район, д.Ільїнка, вул. Мещерська, буд.22, разом з ним за вказаною адресою зареєстрована його дружина [PERSON] та син [PERSON]. Житловий будинок за вказаною адресою належить [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2018 року. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно вимог ст.72 ЖК України, суд визнає особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до положень\~ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду про визнання [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житлом є достатніми для зняття їх з реєстрації місця проживання, тому позовна вимога про зняття їх з реєстраційного обліку не підлягає задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Відповідно до договору № СSSСК04030142 від 08 грудня 2006 року [PERSON] отримав кредит в ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 99645 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 14 жовтня 2009 року за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» накладено арешт на все майно заявника, на виконання якої відділом ДВС Смілянського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 16515376 та накладено арешт на все майно боржника. 23 лютого 2010 року рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» підвищення відсоткової ставки за кредитним договором № СSSСК04030142 від 08 грудня 2006 року, яке відбулось в односторонньому порядку, без згоди позичальника, визнано недійсним. Ухвалою Верховного Суду України від 08 грудня 2010 року рішення Смілянського міськрайонного суду залишено в силі та відповідно до даної ухвали банком здійснено перерахунок заборгованості згідно з попередньою відсотковою ставкою. На даний час прострочена заборгованість відсутня, позичальник здійснює платежі відповідно до графіка погашення. Позивач звернувся в суд з заявою, в якій просить суд скасувати арешти, накладені відділом ДВС Смілянського міськрайонного управління юстиції по виконавчому провадженню № 16515376, відкритому на виконання ухвали № 2-12827 від 14 жовтня 2009 року, постановленої Жовтневим районним судом Дніпропетровської області про накладення арешту на майно [PERSON], посилаючись на те, що на даний час відсутні підстави для арешту даного майна, оскільки він як позичальник погашає кредит та відсотки згідно з графіком, прострочена заборгованість відсутня. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача не заперечує проти задоволення позову та пояснив суду, що на даний час підстави для арешту майна [PERSON] відсутні, але державний виконавець не може самостійно зняти арешт, так як 16 грудня 2009 року виконавче провадження закінчено та матеріали виконавчого провадження знищені зі спливом терміну зберігання. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 319 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Відповідно до договору дарування від 19.11.1994 року, що посвідчений державним нотаріусом Вісімнадцятої київської державної нотаріальної кантори Коновал З.Ф. за реєстровим №2у-831, [PERSON] є власником 1/2 частки домоволодіння [ADDRESS] Залишок домоволодіння належить [PERSON] на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.06.2011 року. Домоволодіння, згідно схематичного плану, що представлений у технічному паспорті, складається з житлового будинку та надвірних будівель. [PERSON] в липні 2015р. заявив позов до [PERSON], за яким з урахуванням наступних уточнень, просив встановити порядок користування сторонами належним домоволодінням, відповідно до склавшогося порядку користування, а саме виділити зі складу домоволодіння в його користування: в житловому будинку Літ. «А»: кухню 2-1/10,1 кв.м., житлову кімнату 2-1/7,3 кв.м., житлову кімнату 2- 2/15,9 кв.м.; надвірні будівлі: гараж Літ. «Д», погріб Літ. «Д», вбиральня Літ. «Е», навіс Літ. «Ж», ворота №1, 1/2 огорожі №4, та 1/2 огорожі №5, а [PERSON] виділити в користування: в житловому будинку Літ. «А»: житлову кімнату 1-1/13.3 кв.м., коридор 1-2/3.3 кв.м., житлову кімнату 1-3/13.5 кв.м., кухню 1-4/5.2 кв.м., коридор 1-5/4.3 кв.м., кладову 1-6/1.7 кв.м.; надвірні будівлі: погріб Літ. «а», сарай Літ. «Б», гараж Літ. «В», вбиральню Літ. «Г», ворота №3, хвіртку №2, 1/2 огорожі №4, та 1/2 огорожі №5. Позов мотивований тим, що відповідач не бажає в позасудовому порядку визначити порядок користування домоволодінням. Представник позивача [PERSON] подав заяву, за якою просив розглянути справу без його участі, на вимогах позову наполягав. Представник відповідача [PERSON] також надала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги позову визнала, і не заперечувала проти їх задоволення. Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати у справі, з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд покладає на відповідача відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08.11.2007р., який посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АР Крим [PERSON] за реєстровим №2432, [PERSON] є власником 44/100 часток домоволодіння [ADDRESS]. Залишок домоволодіння належить відповідачам: 56/300 часток - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.1991року, посвідченого заступником старшого державного нотаріуса Першої сімферопольської державної нотаріальної контори Дрезноль Т.А. за реєстровим №3-Н-1434; 112/300 часток - [PERSON] на підставі на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.1992року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої сімферопольської державної нотаріальної контори Ковальчук Т.П. за реєстровим №3-Н-449. Домоволодіння, як це вбачається з технічного паспорту, розташоване на земельній ділянці площею 0,0754 га. Між сторонами склався порядок користування домоволодінням та земельною ділянкою. [PERSON] звернулася до суду з позовом, згідно з яким просила провести поділ домоволодіння між співвласниками в натурі, припинити право спільної часткової власності на домоволодіння, та встановити порядок користування земельною ділянкою, що відведена під будівництво та обслуговування житлового будинку. Позов мотивовано тим, що позивач бажає вільно розпоряджатись належною йому часткою нерухомості. [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала, пославшись на доводи викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] вимоги позову визнали і не заперечували пороти їх задоволення. Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна в натурі право спільної часткової власності сторін на дане майно підлягає припиненню. Користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, як це встановлено статтею 88 ЗК України, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. У справі було призначено і проведено судову будівельно-технічну експертизу і було визначено єдиний варіант поділу домоволодіння, що відповідає ідеальним часткам сторін та єдиний варіант порядку користування земельною ділянкою відповідно до склавшогося порядку користування. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову. За такого рішення, судові витрати у справі відповідно до ст. 88 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Відповідно до договору купівлі-продажу від 16.01.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Краматорської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі № 72 вона та її мати [PERSON] є власниками квартири трикімнатної квартири площею 43,8 кв.м., в тому числі житловою площею 29,1 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, яка діяла станом на 1998-1999 роки, до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму (ст. 2 Закону). Стаття 8 Закону визначає, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в тому числі, тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу квартир у власність громадян може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Стаття 7 Закону визначає, що за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму. Як вбачається з свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації міськвиконкому 15 січня 1998 року, [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної власності належить квартира [ADDRESS] . Вищезазначене свідоцтво про право власності на житло було зареєстровано КП «БТІ» Краматорської міської ради (код ЄДРПОУ 03336597). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом достовірно встановлено, що на момент приватизації квартири, а саме: у 1998 року позивач [PERSON] була неповнолітньою. Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що порушені законні права та інтереси позивачки [PERSON] та вона позбавлена можливості самостійно використовувати право на приватизацію житла, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення. При вищевикладених обставинах та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.04.2001 року, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] (2/4 частки), [PERSON] (1/4 частки) та [PERSON] (1/4 частки). Постановою ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 28.02.2005 року №142/1 накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Відомості про обтяження 02.03.2005р. були внесені Дванадцятою державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №1729495 та №1729510, на що вказує відповідний витяг з реєстру. Арешт, як це вбачається з матеріалів справи, накладено в інтересах Комунального підприємства житлового господарства на забезпечення зобов'язань [PERSON], [PERSON], [PERSON] з оплати послуг на утримання кв. [ADDRESS]. Отже, арешт на квартиру [PERSON] був накладений помилково. Між тим, [PERSON] [INFO] помер. Спадкоємці за померлим [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з тим, що наявність обтяжень перешкоджає видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, в червні 2016р. звернулись до ВДВС Святошинського РУЮ в м.Києві із заявою про зняття арешту, але отримали відмову мотивовану тим, що заявники не єсторонами виконавчого провадження та тим, що виконавче провадження закінчене і знищене, у зв'язку з закінченням терміну зберігання . Тому, [PERSON] та [PERSON] в листопаді 2016 року заявили позов до ВДВС Святошинського РУЮ в м.Києві та [PERSON] про зняття арешту. Ухвалою суду до участі у справі в якості співвідповідачів було також залучено [PERSON], [PERSON] та Комунальне підприємство житлового господарства. Позивачі подали заяви, за якими на вимогах позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі. Представник [PERSON] та [PERSON] за довіреністю [PERSON] також подала заявук про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала. Інші відповідачі в суд не з'явились. Суд знаходить, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Так, згідно зі статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки спірний арешт, як це встановлено судом, накладено помилково, то такий арешт має бути знатий в порядку захисту власників арештованого майна, якими є позивачі, відповідно до ст. 391 ЦК України. Питання перерозподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 04.08.1999 року, що посвідчений державним нотаріусом 1-ї Київської державної нотаріальної кантори Бондаренко Г.О. за реєстровим №8-2999, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Квартира, як це вбачається з технічного паспорту, складається з двох житлових кімнат, площею 16,9 кв.м., та 10,1 кв.м., коридору, кухні, ванної кімнати, в квартирі обладнано дві комори, з квартири є вихід на лоджію. [PERSON] заявила позов до [PERSON], за яким просила встановити порядок користування квартирою, виділивши їй в користування житлову кімнату, площею 16.9 кв.м, а відповідачу - житлову кімнату, площею 10.1 кв.м, лоджію площею 3.6 кв.м., та комору площею 2.1 кв.м., інші приміщення квартири залишити у спільному користуванні сторін, що відповідає усталеному порядку користування квартирою. Позов мотивований бажанням позивача упорядкувати питання з утримання квартири, що неможливо без визначення порядку користування квартирою. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 31.08.2018р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач відзив на позов не надіслав, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не надходило. За таких обставин, суд знаходить позов обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню на підставі ст.ст. 16, 358, 386, 391 ЦК України. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Відповідно до договору про надання споживчого кредиту від 28 січня 2013 року № 2002465607, укладеного між АТ «ОТП Банк» та [PERSON], відповідачу надано споживчий кредит на загальну суму 25 тис. грн. на придбання товару з умовою повернення його не пізніше 28 січня 2015 року та сплати відсотків в розмірі та на умовах, встановлених договором. Посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору і станом на 07 липня 2014 року за даним договором утворилась заборгованість в розмірі 27900 грн. 61 коп., що складається з заборгованості по кредиту - 25000 грн. 00 коп., заборгованості за відсотками - 2 грн. 21 коп., комісії за розрахункове обслуговування - 2898 грн. 40 коп., позивач, отримавши право вимоги за цим кредитним договором відповідно до договору факторингу від 18 грудня 2013 року № 18/12/2013, звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача цієї заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить справу розглядати без його участі та проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 28 січня 2013 року АТ «ОТП Банк» та відповідач уклали договір про надання споживчого кредиту № 2002465607, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 25000 грн. 00 коп. на придбання товару та зобов'язався його погашати та сплачувати відсотки відповідно до графіку та умов договору. 18 грудня 2013 року ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України та п.3.6. Кредитного договору уклали договір факторингу № 18/12/2013, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором від 28 січня 2013 року № 2002465607. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, відповідач своїх зобов'язань не виконав і станом на 07 липня 2014 року за даним договором утворилась заборгованість в розмірі 27900 грн. 61 коп., що складається з заборгованості по кредиту - 25000 грн. 00 коп., заборгованості за відсотками - 2 грн. 21 коп., комісії за розрахункове обслуговування - 2898 грн. 40 коп. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Оскільки відповідач допустив невиконання умов договору та прострочку погашення кредиту, чим порушив взяті на себе зобов'язання, тому з нього належить стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором заборгованість в розмірі 27900 грн. 61 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в розмірі 699 грн. 01 коп., в тому числі, судовий збір - 279 грн. 01 коп. та витрати, пов'язані з забезпеченням явки відповідача до суду (оголошення в газеті «Урядовий кур'єр») - 420 грн. 00 коп. На підставі наведеного, ст.ст. 512, 514, 526, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України та

Outcome: approved