Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики в розмірі 123887,52 грн., а також судовий збір в сумі 1238,87 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики шляхом написання розписки. Згідно умов Договору позивач надав відповідачу, позику у розмірі 132065,00 грн. зі строком повернення до 07.05.2014 року. 07.09.2014 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення грошових коштів, проте відповідач вимоги щодо повернення боргу не виконав та грошові кошти не повернув, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач зазначає, що 12.08.2014 року він звернувся з позовною заявою до Солом'янського районного суду до відповідачки про стягнення частини боргу за договором позики від 30.04.2014 року на суму 25000,00 грн. Відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25.11.2014 року позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 25000,00 грн. Таким чином, оскільки з відповідачки стягнуто лише частина коштів, позивач звернувся до суду з метою стягнення решти заборгованості за договором позики від 30.04.2014 року, а саме: 107 065,00 грн. з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. Позивач в судове засідання не з'явився, проте через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої просив судове засідання розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини його неявки суду не відомо, а тому суд у відповідності до статті 224 ЦПК України ухвалено про проведення заочного розгляду справи , про що позивач не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Судом встановлено, що 30.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики шляхом написання розписки. Згідно умов Договору позивач надав відповідачу, позику у розмірі 132065,00 грн. зі строком повернення до 07.05.2014 року. На підтвердження укладення договору позики позивач надав розписку на вказану суму. Судом встановлено, що [PERSON] звертався до [PERSON] з вимогою про повернення грошових коштів отриманих відповідачем за договором позики, проте відповідач своїх зобов'язань не виконав. Судом також встановлено, що 12.08.2014 року позивач звернувся з позовною заявою до Солом'янського районного суду до відповідачки про стягнення частини боргу за договором позики від 30.04.2014 року на суму 25000,00 грн. Відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25.11.2014 року позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 25000,00 грн. У зв'язку з відшкодуванням позивачеві частини суми позики, позивач звернувся до суду та просить стягнути суму боргу у розмірі 107065 грн. ( 132 065 ,00 грн.-сума позики - 25000,00 грн.-сума стягнута судом). Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, у встановлений сторонами строк та по теперішній час відповідач так і не виконав зобов'язання по Договору та суму позики позивачу не повернув. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором позики в розмірі 107065,00 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розім і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача також інфляційні витрати в розмірі 14904,15 грн., 3% річних - 1918,37 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати в сумі 1238,87 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved