Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

В грудні 2020р. позивач [PERSON] звернувся о Шевченківського раойнного суду м. Києва з позовом до відповідачів: АТ «ВТБ Банк» (далі по тексту - відповідач 1), ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив суд: - визнати припиненим обтяження, яке було зареєстровано в свідоцтві про реєстрацію трансопртного засобу зазаначено ВНС 13057 в розділі Особдиві відмітки у вигляді «Дов. Рах. ЦБР-053210 05.05.2008 відчуження заборонено без дозволу ВАТ ВТБ Банк`за договором застави № 20.00.000013-Д31 від 04 червня 2008р., де предметом застави є рухоме майо - транспортний засіб, а саме автомобіль: марки «Toyota», модель «Auris», 2008р. випуску, колір - сірий, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] , тип - легковий комбі, д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 08 травня 2008р. (далі по тексту - вимога № 1); - виключити запис про обтяження, яке було зареєстровано у вищезазаченому свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу за зазаначеним договором застави, де предметом застави є зазачений вище автомобіль (далі по тексту - вимога № 2). Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що 04 червня 2008р. між ним та відповідачем 1 було укладено кредитний договір № 20.00.000013 (далі по тексту - кредитний договір). В забезпечення виконання позивачем, як боржнком своїх заобовяань за кредитним договром, між ним та відповідачем 1 було укладено 04 червня 2008р. договір застави № 20.00.000013-Д31 (далі по тексту - договір застави), відповідно до якого позивачем було передано в заставу автомобіль: марки Toyota, модель - Auris, 2008р. випуску, колір - сірий, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] , тип - легковий комбі, д.н.з. [NUMBER] . На думку сторони позивача, він виконав в повному обсязі, свої зобовяазння за кредитним договром, як боржник, що було вставнолено постановою Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2020р. по цивільній справі № 520/7980/15-ц, а тому відсутні правові підстави для збереження обтяження (застави) належного позивачу автомобіля. Оскільки вдосудовому порядку вирішити пір неможливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського раойнного суду м. Києва від 04 грудня 2020р. відкрито провадження оп справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклиокм) сторін. 20 травя 2021р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповдіач 2 прот позову заперечив, зазачивши, що відповідач 2 є правонаступником відповідача 1 за кредитним договром на підставі оговору про відступлення прав вимоги грошових зобовязань за фінансоввими кредитами № 220118 ів від 22 січня 2018р. На думку сторони відповідача 2, доводи сторони позивача про припинення зобовязань за кредитним договром на підставі ст. ст. 598, 599 ЦК України є помилковими, оскільки постановою Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2020р. по цивільній справі № 520/7980/15-ц зазначені факти встановлені не були. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й інші юридичні факти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 04 червня 2008р. між відповідачем 1 та позивачем був укладений кредитний договір, а також додаткові договори до нього, відповідно до умов якого позичальник [PERSON] отримав у кредит грошові кошти сумою 24962,00 дол. США, на трок 7 років до 20 квітня 2015р. включно, з процентною ставкою за користування кредитом 13% річних. Цільове призначення кредиту - купівля автомобілю. Також, відповідно до умов кредитного договору, позивач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - графіком платежів. Виконання зобов`язань з повернення кредитних коштів відповідачем були забезпечені договором застави від 04 червня 2008р., предметом застави якого є автомобіль марки «Toyota» модель «Auris», 2008р. випуску, сірого кольору д.н.з. [NUMBER] , шасі ( рама кузов) № [NUMBER] , що належить [PERSON] на праві власності, а також договором поуки від 04 червня 2008р. укладеним між відповідачем 1, [PERSON] і [PERSON] , які на підстав зазначеного договору поруки взяли на себе обов`язок відповідати перед банком за неналежне виконання позичальником зобов`язань з повернення кредитних коштів. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазаначав, що постановою Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2020р. по цивільній справі № 520/7980/15-ц, були встановлені факти виконання ним зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі, а тому відсутні правові підстави для обтяження належного йому автомобіля. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (ч 4 ст. 82 ЦПК України). Разом з тим, апеляційною інстанцією було встановлено наступне при розгляді цивільної справи № 520/7980/15-ц: «Однак з висновку експертного економічного дослідження №30-03 складеного 30.03.2017 року ФОП « [PERSON] » ( кваліфікаційне свідоцтво №1725 судового експерта Ткач С.А. видане Міністерством Юстиції України 22.05.2015 року, вбачається, що: 1. Враховуючи ті обставини, що при укладанні Договору кредиту №20.00.000013 від 04.06.2008 року сукупна вартість кредиту урахуванням процентної ставки, банківські комісії та інших банківських послуг зазначені ВАТ «ВТБ Банк» позичальнику [PERSON] з порушеннями вимог п.3.3. Постанови Правління НБ №168 від 10.05.2007р., відсутня законодавча база нарахування платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і погашення кредиту, а також наявна невідповідність в Графіку погашення сумі платежів за розрахунковий період до абсолютного значення; подорожчання кредиту, відсутність письмового підтвердження про ознайомлення «Позичальника» з вищенаведеною інформацією, можна зробити висновок, що графік платежів не відповідає умовам кредитного договору №20.00.000013 від 04.06.2008 року; реальна процентна ставка складає 91,98%, (розрахунок: (22 959,26 : 24 962,00 х100= 91,98%), що не відповідає значенню колонки «Реальна процентна ставка», у якій вказано значення 13,41%; в ході проведення дослідження за наявними матеріалами справи експертом встановити відповідність наявного розрахунку заборгованості на 13.05.2016 року позичальника [PERSON] (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед ПАТ «ВТБ Банк» умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору №20.00.000013 від 04.06.2008 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором не надається за можливе; з урахуванням дослідження проведеного по питанню №3 здійснити подальший розрахунок суми заборгованості, яка залишилась, а саме: основна сума боргу за кредитом, відсотки за користування кредитом, пені, штрафні санкції відповідно до кредитного договору №20.00.000013 від 04.06.2008' року та 3% річних, за кредитним договором 20.00.000013 від 04.06.2008 року у [PERSON] перед ПАТ «ВТБ Банк» на 13.05.2016 року не надається за можливе. Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВТБ банк». Отже зазначеною постановою апеляційної інстанції не вставнолено взагалі, станом на яку дату позивачем, як боржником (позичальником) були виконанні зобов`язання за кредитним договором, шляхом сплати суми заборгованості. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірінсть кодного доказу окремо, а також достатнітьс і взаємний звззяо кдоказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимоги № 1. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимоги № 1, то не підлягає задовленню і відповідна похідна вимога № 2. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачів не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed