Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» (далі по тексту - відповідач 1), Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (далі по тексту - відповідач 2), відповідно до якого просив визнати недійсним укладені 02.08.2008 між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є відповідач 2: кредитний договір № 2626/0408/71-005, іпотечний договір № 2626/0408/71-005-Z-1, іпотечний договір № 2626/0408/71-005-Z-2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.04.2008 між позивачем та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є відповідач 2, укладено Кредитний договір № 2626/0408/71-005, відповідно до якого Банк зобов'язався надати позивачу кредит у розмірі 118 260 доларів США, на строк з 02.04.2008 по 01.04.2038. В подальшому ВАТ «Сведбанк» змінив своє найменування на ПАТ «Омега Банк». З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між позивачем та ВАТ «Сведбанк» 02.04.2008 укладено іпотечний договір № 2626/0408/71-005-Z-1, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку Банку нерухоме майно: будинок [ADDRESS]. Крім того, 02.04.2008 між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір № 2626/0408/71-005-Z-2, відповідно до якого позивач передав в іпотеку Банку земельну ділянку, загальною площею 0, 243 га за адресою: Київська обл., с. Трипілля, з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку. В ході виконання Кредитного договору між сторонами було укладено ряд Додаткових угод, відповідно до яких було збільшено процентну ставку за користування кредитом з 11, 9 % до 13, 9 % в разі якщо позивач не виконає п. 2.2., 5.1.2. Кредитного договору, а саме не здійснить реєстрацію права власності на земельну ділянку. 25.05.2012 відповідач 2 відступив право вимоги ПАТ «Дельта Банк», який, в свою чергу 15.06.2012 відступив право вимоги за вказаним кредитним договором відповідачу 1. Разом з тим, позивач вважає, що умови Кредитного договору є несправедливими, відносно позивача встановлено жорсткі обов'язки, що має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. Крім того, позивачу Банком не було надано письмову інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки. В Кредитному договорі встановлено платежі, які позивач як споживач не повинен сплачувати Банку. Банк скористався тим, що позивач, не маючи відповідних знань в галузі кредитування, не міг оцінити законність умов кредитного договору, а тому позивач вважає, що Банк ввів останнього в оману щодо кредитних послуг, які надавались Банком. Таким чином, позивач вважає, що Банком порушені положення ст. 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а тому Кредитний договір має бути визнаний недійним. Оскільки недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню, то недійсними мають бути визнані також і іпотечні договори. З врахуванням наведеного, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Представник відповідача 1 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечував проти позову з тих підстав, що він є необґрунтованим та безпідставним, у зв'язку з чим просив відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК Укрїани). Згідно положень ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема, заставою. Частиною першою статті 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Положеннями ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент укладання спірного кредитного договору, визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч. 1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно з положеннями п. 3 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону, несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. В судовому засіданні встановлено, що 02.04.2008 між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником якого є відповідач ПАТ «Омега Банк») укладено Кредитний договір 2626/0408/71-005 (далі по тексту - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк зобов'язався надати Позичальнику (позивачу) грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 118 260 доларів США, на строк з 02.04.2008 по 01.04.2038 включно на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором (п. 1.1. Кредитного договору). Згідно п. 1.3. Кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11, 9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватись без укладення додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому п. 6.1.2. цього договору. Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу між позичальником та [PERSON] з метою придбання будинку [ADDRESS]; земельної ділянки загальною площею 0, 243 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський район, с. Трипілля (п. 1.4. Кредитного договору). Згідно з п. 1.5. Кредитного договору, до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для позичальника (його витрат) у зв'язку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених цим договором процентів, комісій, можливих неустойок, а також вартість витрат, пов'язаних з укладанням іпотечного договору, передбаченого п. 2.1. договору, у тому числі будь-яких змін та доповнень до нього, та вартість страхування предмету іпотеки за іпотечним договором відповідно до п. 5.1.8. договору. Витрати, пов'язані з укладанням/зміною іпотечного договору, договору страхування предмету іпотеки сплачуються позивачем самостійно безпосередньо особам, що надають відповідні нотаріальні послуги/послуги страхування. Згідно п. 2.2. Кредитного договору, позичальник зобов'язаний у тридцяти денний строк з дня укладення Договору купівлі-продажу будинку здійснити реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості у відповідності з вимогами чинного законодавства України, надати Банку для ознайомлення оригінал витягу про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості, укласти з банком договір про зміни та доповнення до іпотечного договору, зазначеного в м. 2.1. цього договору, із зазначенням даних про реєстрацію прав позичальника як власника об'єкта нерухомості, в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обмежень, а також виконати зобов'язання, передбачені п.п. 5.1.8. п. 5.1. цього договору. За перевірку документів згідно цього договору позичальник сплачує Банку в день фактичної видачі кредиту комісію у розмірі 1 % від розміру кредиту без ПДВ шляхом сплати суми комісії на рахунок № 373900001 через касу банку або безготівковим шляхом в національній валюті по офіційному курсу НБУ на день такої сплати (п. 3.11. Кредитного договору). В матеріалах справи міститься також Додаток № 1 до Кредитного договору №2626/0408/71-005 від 02.04.2008, в якому визначено Графік погашення та розписано відповідно дати погашення кредиту, суми погашення, визначені в доларах США та залишок заборгованості за кредитом. Крім того, сторони погодили, що будь-яке порушення Позичальником умов цього договору повинно розглядатись як істотне порушення договору, яке надає право Банку в порядку, передбаченому договором та/або діючим законодавством України, змінювати строки виконання зобов'язань Позичальника за цим договором та/або, незалежно від встановлених договором строків виконання зобов'язань, вимагати від Позичальника повернення кредиту та інших передбачених договором платежів та/або прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 9.3. Кредитного договору). 02.04.2008 між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено Іпотечний договір № 2626/0408/71-005-Z-1 (далі по тексту - Іпотечний договір №1), відповідно до умов якого вказаним договором забезпечується належне виконання Іпотекодавцем (позивачем) вимог Іпотекодержателя (відповідача 1), що випливають з Кредитного договору № 2626/0408/71-005 від 02.04.2008, укладеного між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов (п. 1 Іпотечного договору № 1). На забезпечення виконання Основного зобов'язання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: будинок під [ADDRESS]. Крім того, 02.04.2008 між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено Іпотечний договір № 2626/0408/71-005-Z-2 (далі по тексту - Іпотечний договір №2), відповідно до умов якого вказаним договором забезпечується належне виконання Іпотекодавцем (позивачем) вимог Іпотекодержателя (відповідача 1), що випливають з Кредитного договору № 2626/0408/71-005 від 02.04.2008, укладеного між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов (п. 1 Іпотечного договору № 2). На забезпечення виконання Основного зобов'язання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю земельну ділянку загальною площею 0, 243 га, що розташована за адресою: Київська обл., с. Трипілля, яка стане власністю Іпотекодавця в майбутньому на підставі укладеного із [PERSON] договору купівлі-продажу від 02.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Кравченко Л.Г., реєстровий номер 1934 та зареєстрований в реєстрі правочинів за № 5712903. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку. Іпотекодавець свідчить, що предмет іпотеки (земельна ділянка) буде належати йому на праві власності та до укладення цього договору ні предмет іпотеки, ні будь-яку його частину нікому будь-яким способом не відчужено, не передано в оренду, найом, користування на будь-яких інших підставах, він не є предметом податкової застави, судового спору і не перебуває під забороною (арештом), треті особи не мають на нього будь-яких прав, в тому числі прав та вимог, що підлягають державній реєстрації відповідно до чинного законодавства України (п. 4 Іпотечного договору № 2). 07.04.2009 між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору, відповідно до якої сторони узгодили строк здійснення позивачем реєстрації прав власності на земельну ділянку у відповідності з вимогами чинного законодавства - до 23.06.2009 та встановлено відповідальність за порушення вказаного строку, а саме збільшення відсоткової ставки до 13, 9 % річних. 03.07.2009 між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено Додаткову угоду № 3 до Кредитного договору, відповідно до якої сторони узгодили строк здійснення позивачем реєстрації прав власності на земельну ділянку у відповідності з вимогами чинного законодавства - до 22.09.2009 та встановлено відповідальність за порушення вказаного строку, а саме збільшення відсоткової ставки до 13, 9 % річних. 30.10.2009 між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено Додаткову угоду № 4 до Кредитного договору, відповідно до якої сторони узгодили строк здійснення позивачем реєстрації прав власності на земельну ділянку у відповідності з вимогами чинного законодавства - до 26.01.2010 та встановлено відповідальність за порушення вказаного строку, а саме збільшення відсоткової ставки до 13, 9 % річних. 05.03.2010 між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено Додаткову угоду № 5 до Кредитного договору, відповідно до якої сторони узгодили строк здійснення позивачем реєстрації прав власності на земельну ділянку у відповідності з вимогами чинного законодавства - до 29.03.2010 та встановлено відповідальність за порушення вказаного строку, а саме збільшення відсоткової ставки до 13, 9 % річних. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 2 відступив право вимоги до позивача за Кредитним договором на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.12.2012 - Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», яке, в свою черг, на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 відступило право вимоги за вказаним Кредитним договором відповідачу 1 - ПАТ «Альфа Банк». Позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, вказує, що всупереч вимогам Постанови Правління НБУ від 10.05.2007р. № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» та ст. 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідачем позивачу не було надано в письмовій формі інформації щодо умов кредитування та орієнтовну вартість кредиту. Крім того, умови Кредитного договору для позивача як споживача, встановлюють жорсткі обов'язки, в той час коли надання послуг обумовлене лише власним розсудом Банку, через що існує істотний дисбаланс у договірних правах на шкоду позивачу. Позивач зазначає, що був ознайомлений лише з тією інформацією, яка була викладена безпосередньо в змісті самого договору та Додатку № 1, останньому не було надано ані інформаційного листа, ані пам'ятки позичальника, ані будь-яких інших документів, які б надавали повну та достовірну інформацію про умови договору. Банк, скориставшись об'єктивним браком знань Разом з тим, суд не приймає до уваги вказані доводи позивача з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому (п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, уклавши Кредитний договір, позивач своїм підписом засвідчив, що усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позивач свідчить, що він до підписання цього Договору ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов'язані з підприємницькою діяльністю (у тому числі з умовами типових кредитних договорів Банку), та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі. Позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього договору Позичальник не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин. Позичальник гарантує, що на момент укладання цього договору він не є жодним чином обмеженим законом. Іншим нормативним актом, судовим рішенням або іншим, передбаченим чинним законодавством, способом в своєму праві укладати цей договір та виконувати усі умови, визначені у ньому (п. 10.1. Кредитного договору). Своїм підписом позивач також засвідчив, що текст договору підтверджує його дійсні наміри, а також ту обставину, що перед укладанням Кредитного договору Банк надав йому у письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні Кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредитування», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, в повному обсязі (п. 10.2., 10.13. Кредитного договору). Відповідно до ч. 1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору, зокрема з тією умовою договору, що Банк має право у визначених випадках вимагати дострокового виконання зобов'язань за Договором, змінювати за згодою сторін розмір відсоткової ставки, є підпис позивача на ньому. Статтею 629 ЦК України передбачено обов'язковість договору до виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Таким чином, з огляду на наведене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не підтвердилась та обставина, що Банк будь-яким чином обмежив право позивача як споживача на одержання необхідної, доступної та своєчасної інформації про відповідну продукцію, як не доведено позивачем і тієї обставини, що Кредитним договором були встановлені по відношенню до останнього жорсткі умови, що має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. Не доведено позивачем і тієї обставини, що Банк скористався відсутністю у позивача відповідних знань в галузі кредитування та ввів останнього в оману щодо умов кредитування. Не доведено позивачем і тієї обставини, що останнього не було попереджено Банком про валютні ризики. Крім того, зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Щодо пункту 3.11. Кредитного договору про сплату Банку комісії розмірі 1 % від розміру кредиту за перевірку документів суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від10.05.2007 № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Разом з тим, відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З врахуванням наведеного, наявні підстави для визнання вказаного пункту Кредитного договору недійсним, разом з тим, позивач просить визнати Кредитний договір недійсним в цілому, а відтак, з врахуванням ст. 217 ЦК України та ст. 11 ЦПК України, суд не вправі вийти за межі позовних вимог, а недійсність одного пункту договору не може слугувати підставою для визнання його недійсним в цілому. При вирішенні спору про визнання кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України, статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору. З врахуванням наведеного, позивачем, в розумінні ст. 60 ЦПК України, не доведено наявності обставин для визнання Кредитного договору недійсним в цілому. Оскільки недійсність Кредитного договору не підтвердилась наявними в матеріалах справи доказами, вимога про визнання Іпотечного договору № 1 та Іпотечного договору №2 недійсними також не підлягає задоволенню. На підставі викладено та

Outcome: dismissed