Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 07 серпня 2004 року у Торецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 145. Під час шлюбу у сторін народилася дитина - донька [PERSON], [INFO]. Вказує, що під час спільного життя однією сімєю з відповідачем останній змінив у гіршу сторону своє ставлення до сімї, сімейних цінностей, та до позивача, почав предявляти необґрунтовані претензії та створювати нестерпні умови для спільного проживання. Від постійних суперечок погіршилося самопочуття позивача, вона постійно перебуває в стані стресу. На даний час шлюбні стосунки припинено, сторони проживають окремо з березня 2016 року, всі фізичні та духовні звязки між сторонами втрачені. Спір про поділ майна, яке є спільною власністю подружжя, не виникає. Позивач переконливо просить не надавати їм строк для примирення, оскільки збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини. Неухильно наполягає на розвіванні шлюбу. Позивач у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти розірвання шлюбу. Пояснив, що дійсно шлюбні стосунки між ним та позивачем по справі з березня 2016 року припинені, оскільки вони мають різні погляди на сімейні відносини та сімейні обовязки, у звязку з чим в сімї постійно виникали сварки, що поступово призвело до втрати будь-яких звязків з позивачем. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне: На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі зареєстрованому 07 серпня 2004 року у Торецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 145. Під час шлюбу у сторін народилася дитина - донька [PERSON], [INFO]. З березня 2016 року шлюбні стосунки між сторонами припинені у звязку з різними поглядами на сімейне життя, та ведення спільного господарства, що призвело до постійних сварок в сімї, втрати почуття любові та поваги один до одного. Спір про поділ майна, яке є спільною власністю сторін відсутній. Разом з цим в судовому засіданні також встановлено, що позивач по справі в 2015 році зверталася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, однак ухвалою суду від 26.03.2015 року зазначений позов було залишено без розгляду на підставі заяви [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку про те, що сторони по справі мали намір примиритися, однак бажання зберегти шлюб з їх боку не виявлено, про що свідчать обставини, зазначені в даному позові та пояснення сторін в судовому засіданні. Клопотання про надання строку для примирення від сторін не надходило. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сімї, фактичні обставини справи, а також, той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сімю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі. Разом з цим, відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Наведене свідчить про право позивача після розірвання шлюбу залишити прізвище «Пудовкіна», про що позивач і просила у позові. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн. (а.с.2). Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме: витрат по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved