Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Відповідач [PERSON] будучи належним чином сповіщений про дату час та місце, у судове засідання не явився, про причини неявки суд не сповістив, був поперджений на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України, що у разі повторної неявки без поважних причин, або непопредження суду про причини неявки, справа розглядатиметься у його відсутності, на підставі доказів що є в матеріалах справи. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія висновку ПП «Експерт-Центр «Авант» від 03.06.2013р. про незалежну оцінку вартості транспортного засобу; копія доручення від 14.04.2003 р.; копія договору даріння автомобіля від 03.04.1989 р.; копія технічного паспорту на автомобіль. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що 14.04.2003 року відповідач [PERSON], на підставі довіренності (доручення), посвідченної приватним нотаріусом Ренійського районного нотаріального округу Одеської області, передав позивачеві право розпоряджатися автомобілем марки «ЗАЗ 965» без державного номеру, 1965 року випуску, кузов № [NUMBER], шасі № 965108343, двигун № [NUMBER] (АИ 80). Відповідачеві вищевказаний автомобіль належав на підставі технічного паспорту на автомобіль марки «ЗАЗ 965» серії БФ № 373078. Довірність (доручення), згідно якої відповідач передав позивачеві право розпоряджатися належним йому транспортним засобом, автомобілем марки «ЗАЗ 965» була видана строком на три роки, строк дії якої сплинув 14.04.2006 року. Після спливу строку дії довіреності, позивач продовжив безперервно, відкрито та добросовістно володіти та користуватися належним відповідачеві вищевказаним автомобілем. Враховуючи вищевказані обставини, позивач вважає, що має право на автомобіль марки «ЗАЗ 965», оскільки за довіреністю (дорученням) від 14.04.2003 року, відповідач передав йому право розпоряджатися цим автомобілем, та після її спливу позивач продовжував безперервно, відкрито та добросовістно володіти та користується ним, слідкує за його технічним станом, як власник транспортного засобу, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на автомобіль. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як було встановлено судом, 14.04.2003 року відповідач [PERSON], на підставі довіренності (доручення), посвідченної приватним нотаріусом Ренійського районного нотаріального округу Одеської області, передав позивачеві право розпоряджатися автомобілем марки «ЗАЗ 965» без державного номеру, 1965 року випуску, кузов № [NUMBER], шасі № 965108343, двигун № [NUMBER] (АИ 80). З того часу, позивач продовжив безперервно, відкрито та добросовістно володіти та користуватися належним відповідачеві автомобілем. За весь час володіння позивачем автомобілем, відповідач, як власник транспортного засобу, не предявляв до позивача жодних вимог про витребування автомобіля, не брав участі у його утриманні та не ніс витрат по сплаті належних платежів. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем автомобілем є добросовісним (тобто позивач вважав, що він володіє транспортним засобом з законних підстав, оскільки була оформленна відповідна довіренність), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, користується та слідкує за його технічним станом) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що транспортний засіб, автомобіль цілком з законних підстав було передано у володіння та користування позивачем, внаслідок чого останній набув право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на автомобіль.

Outcome: approved