Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

В вересні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання, мотивуючи тим, що 15 жовтня 1994 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від спільного проживання у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Донька на даний момент навчається на 2-му курсі, денної форми навчання Білоцерківського національного аграрного університету. Відповідач на утримання доньки матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те, що згідно законодавства зобов`язаний це робити. Вона не в змозі самостійно утримувати їхню доньку, у зв`язку з тим, що їх необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо, що й зумовило необхідність звернення до суду. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі по 1/4 частині із всіх видів його заробітку ( доходу ), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення донькою 23 років, за умови, що вона буде продовжувати навчання ( а. с. 1-3 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2021 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 11 ). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 20 вересня 2021 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 76 ). 11 жовтня 2021 року за вх. № 47434 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 19 ). З вказаної інформації вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи - відповідача. Ухвалою судді 13 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 15.11.2021 року ( а. с. 20-21 ). 09 листопада 2021 року за вх. № 52194 судом отримано відзив, в якому відповідач позовні вимоги визнав частково та просив встановити розмір стягнень на утримання [PERSON] , яка продовжує навчання в розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку. Зазначив, що він постійно переказує кошти на власну картку своїй дитині, а також добровільно забезпечує всім необхідним. Просив суд врахувати також і ту обставину, що він одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей ( а. с. 26-27 ). 15 листопада 2021 року у справі було оголошено перерву до 14 грудня 2021 року ( а. с. 35-37 ). В судовому засіданні 15 листопада 2021 року позивач підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та наполягала на їх задоволенні. В судовому засіданні 15 листопада 2021 року відповідач та його представник, кожний окремо, визнали позовні вимоги позивача частково, просили стягнути аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх доходів. Надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві. В судовому засіданні 14 грудня 2021 року позивач наполягала на задоволенні вимог. В судовому засіданні 14 грудня 2021 року відповідач та його представник зазначали, що позиція їх незмінна, підтримують доводи викладені в судовому засіданні 15.11.2021 року. Надали квитанцію про оплату навчання у розмірі 7 100 гривень. Допитаний свідок [PERSON] пояснила, що дійсно батько допомагає їй, дає гроші, сплатив частину за навчання. У зв`язку із перервою у суді, в судовому засіданні було оголошено перерву до 15 години 30 хвилин. Після перерви, яка оголошувалася до 15 години 30 хвилин 14.12.2021 року сторони не з`явилися, повідомлені належним чином, про що свідчить наявний в матеріалах справи протокол судового засідання від 14.12.2021 року. Враховуючи те, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, те, що сторонами були надані всі докази та пояснення, суд приходить до висновку про можливість продовження судового засідання без участі учасників справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи в судове засідання після перерви не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення надані сторонами в судових засіданнях 15.11.2021 року та 14.12.2021 року до об`явленої судом перерви, пояснення свідка, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з жовтня 1994 року, який було розірвано 11 квітня 2007 року, про що в матеріалах справи свідчить наявне свідоцтво про розірвання шлюбу, яке видано 13 лютого 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ( а. с. 6 ). Встановлено, що від шлюбу у подружжя народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про народження, Серія [NUMBER] , виданого Виконкомом Трушківської сільської ради 30 вересня 2003 року ( а. с. 7 ). Згідно Витягу № 02-31/287 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.08.2021 року, яке видано [PERSON] вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 8 ). Встановлено та не спростовано в судовому засіданні з боку відповідача, що їх спільна донька [PERSON] дійсно проживає разом із матір`ю, позивачем по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Звертаючись до суду з вказаними вимогами, позивач зазначає, що відповідач на утримання доньки матеріальної допомоги на навчання не надає, не зважаючи на те, що згідно законодавства зобов`язаний це робити, а вона не в змозі самостійно це робити, тому вимушена звернутися з вищевказаними вимогами в судовому порядку. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Так, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З довідки за вих. № 213/Є від 27 серпня 2021 року, яка видана Білоцерківським національним аграрним університетом [PERSON] , остання дійсно є студенткою 2 курсу економічного факультету денного відділення. Термін навчання з 15.09.2020 року по 30.06.2024 року. Навчається на контрактній основі та стипендію не отримує ( а. с. 4 ). З наявного в матеріалах справи Договору № Е-4/13-2020 від 15.09.2020 року, який укладений між Білоцерківським національним аграрним університетом та [PERSON] , законний представник [PERSON] , [PERSON] є студенткою денної форми за програмою 0,73 «Менеджмент» ( а. с. 9 ). З Договору про надання платної освітньої послуги від 15.09.2020 року вбачається, що загальна вартість за весь строк навчання становить 54 000 гривень. Навчальний рік складає 13 500 гривень. Замовник вносить плату щосеместрово ( а. с. 10 ). В судовому засіданні позивач наголошувала, що вона не в змозі самостійно утримувати доньку, вона несе витрати по сплаті за навчання, надає кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо., відповідач же в свою чергу ухиляється від цього. Однак, як встановлено в судовому засіданні так і підтверджено свідком [PERSON] , відповідач [PERSON] допомагає своїй доньці, надає кошти, сплатив частину за навчання у 2021 році, що підтверджується наданою з боку відповідача квитанцією. Тобто, з наданої квитанції вбачається, що відповідач сплатив трішки більше половини за навчання доньки за рік ( за рік навчання складає 13 500 гривень, відповідачем за 2021 рік сплачено 7 100 гривень ). Отже, під час розгляду справи судом не було встановлено, що відповідач повністю ухиляється від виконання батьківських обов`язків, як зазначала позивач у позові так і під час розгляду справи. Однак, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] є повнолітньою, навчається на денній формі навчання, а відтак потребує матеріальної допомоги, оскільки саме по собі перебування на денній формі навчання свідчить про неможливість її працевлаштування впродовж часу навчання. При визначенні розміру аліментів в частині, суд бере до уваги обставини зазначені відповідачем, як у відзиві на позов так і в судовому засіданні, зокрема, що він не ухиляється від матеріальної допомоги, офіційно не працює та має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2007 року народження та 2013 року народження відповідно, на ствердження чого надав суду копії свідоцтв про народження ( а. с. 30, 31 ). Однак, вищезазначене не звільняє відповідача від обов`язку утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання після досягнення повноліття. Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, судом враховуються наступні обставини, зокрема: відповідач є особою працездатного віку, з матеріалів справи не вбачається даних про поганий стан здоров`я відповідача чи наявність інших істотних обставин, які б перешкоджали йому у виконанні його батьківських обов`язків щодо його повнолітньої дитини. Крім того, при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ч.1 ст.182 та ч.2 ст. 200 Сімейного кодексу України, які підлягають застосовуванню до даних правовідносин в силу ст. 200 цього Кодексу. Із урахуванням вище наведеного, суд прийшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення даного позову до суду і на період навчання доньки, оскільки стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батька, зокрема, на витрати, пов`язані з проїздом до навчального закладу, витратами на навчання ( канцелярські товари), харчуванням, одягом та взуттям та який зобов`язаний утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчатися, до досягнення нею двадцяти трьох років. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким є припис ч. 2 ст. 182 СК України. Тому законодавчо встановлено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину. Він не може бути менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до наведених обставин та норм чинного законодавства суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст.183 СК України присудити стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача ( суд враховує наявність ще двох дітей на його утриманні), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму. На даний час розміри законодавчо встановлених «аліментних» обмежень на 2021 рік складає: мінімальний гарантований розмір, грн (50 % прожиткового мінімуму): 01.01.2021 р. - 30.06.2021 р. - 1135,00 гривень, 01.07.2021 р. - 30.11.2021 р. - 1189,50 гривень, 01.01.2021 р. - 30.06.2021 р. -1240,50 гривень; мінімальний рекомендований розмір, грн (100 % прожиткового мінімуму) 01.01.2021 р. - 30.06.2021 р. - 2270,00 гривень, 01.07.2021 р. - 30.11.2021 р. 2379,00 гривень, 01.12.2021 р. - 31.12.2021 р. - 2481,00 гривень. Починаючи з дати пред`явлення позову і до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення донькою 23 років, щомісячно, що є адекватним та співмірним з урахуванням всіх наведених вище обставин. Визначений розмір аліментів, є реальним і дає змогу підтримати повнолітню доньку для забезпечення її життєдіяльності. Суд вважає, що майновий стан позивача дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж 1/8 частка від його заробітку (доходу) щомісячно і це не призведе до значного погіршення майнового стану відповідача. В свою чергу, позивач не довела в судовому засіданні належними та допустимими доказами, що відповідач працює, отримує належну заробітну плату та спроможній сплачувати аліменти саме в розмірі 1/4 частини. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 908 гривень. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial