Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

В вересні 2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «МАГНАТ» грошові кошти в розмірі 26409,48 грн., що складається з наступного: основний борг - 24200,00 грн.; інфляційні втрати за період з листопада 2017 по липень 2018 року - 1593,40 грн.; три відсотки річних за період з 01 грудня 2017 року по 17 вересня 2018 року - 616,08 грн., а також стягнути з неї судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 24 жовтня 2017 року фізична особа-підприємець [PERSON] надала на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «МАГНАТ» рахунок за № 03/10 від відповідної дати на суму 25700,00 грн. в якості оплати за комерційні послуги. Зазначений рахунок згідно платіжного доручення № 2165 від 24 жовтня 2017 року було сплачено у повному обсязі та перераховано зазначені кошти. Виходячи із вище викладеного між сторонами склалися господарко-правові відносини, комерційні послуги оплачені ТОВ «ТК «МАГНАТ» мали бути надані впродовж жовтня-листопада 2017 року. Однак відповідач, в порушення взятих на себе обов'язків, таких послуг не надала, з приводу чого листом за №22/11 від 22 листопада 2017 року ТОВ «ТК «МАГНАТ» вже зверталося до неї, та наполягало на поверненні отриманих кошт, ці вимоги також були проігноровані. Таким чином має місце прострочення боржника. 22 листопада 2017 року на адресу відповідача було надіслано лист-Вимогу щодо повернення отриманих грошових коштів, яка залишилась без задоволення. Позивач також звернувся до неї з відповідною Претензією від 08 серпня 2018 року, на котру до теперішнього часу не отримав відповіді. Натомість, 08 серпня 2018 року на рахунок підприємства, згідно платіжного документу № 2786412.1, надійшли грошові кошти в сумі 1500,00 грн., тобто відповідач підтвердила обґрунтованість вимог позивача. Але решта заборгованості у розмірі 24200,00 грн. відповідачем не повернуті, у зв'язку з чим таку суму слід стягнути в судовому порядку, з урахуванням штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України. В судове засідання представник позивача Антіпов С.Г. не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просив розглянути без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Відзиву на позов не подала. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 24 жовтня 2017 року фізична особа-підприємець [PERSON] надала на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «МАГНАТ» рахунок за № 03/10 на суму 25700,00 грн. в якості оплати за комерційні послуги (а.с.7). Зазначений рахунок було сплачено у повному обсязі і перераховано зазначені кошти, що підтверджується платіжним дорученням № 2165 від 24.10.2017 року (а.с.8). Відповідно до змісту ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Згідно норм ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. З урахуванням вищевказаного, між сторонами виникли договірні відносини, зобов'язання за якими були виконані позивачем в повному обсязі, шляхом перерахування на рахунок відповідача відповідних коштів. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. В той же час, фізична особа-підприємець [PERSON] не виконала свої зобов'язання і не надала оплачені комерційні послуги згідно рахунку від 24.10.2017 року за № 03/10 на суму 25700,00 грн., а належних, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, доказів зворотного суду не надано. При цьому, судом встановлено, що 01 листопада 2017 року відповідач припинила свою господарську діяльність, що підтверджується інформацією (відомостями) у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.5-6), у зв'язку з чим даний спір підсудний суду загальної юрисдикції. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 220 ГК України, боржник, який прострочив виконання господарського зобов'язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання втратило інтерес для кредитора, він має право відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. На підставі вищевказаного, на адресу відповідача були направлені лист-Вимога від 22.11.2017 року щодо повернення отриманих грошових коштів, та Претензією від 08 серпня 2018 року (а.с.9,13), що підтверджується відповідною квитанцією УКРПОШТИ від 26.11.2017 року і описом вкладення до цінного листа (а.с.10-11). Сам позивач вказав, що 08 серпня 2018 року на рахунок підприємства, згідно платіжного документу № 2786412.1, надійшли грошові кошти в сумі 1500,00 грн., але решта заборгованості у розмірі 24200,00 грн. відповідачем повернута не була. В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, оскільки відповідачем непогашена у повному обсязі заборгованість, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «МАГНАТ» обґрунтованими і такими, які повністю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. За таких обставин, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «МАГНАТ» основний борг у розмірі 24200,00 грн. Також, частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на правову приводу, виниклих між сторонами даної справи відносин, слід дійти висновку про те, що вони є грошовими зобов'язаннями. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошові зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Тому, оскільки відповідачем непогашена заборгованість перед позивачем, суд вважає позовні вимоги позивача в частині штрафних санкцій також обґрунтованими і такими, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «МАГНАТ» інфляційні втрати за період з листопада 2017 по липень 2018 року в розмірі 1593,40 грн. та три відсотки річних за період з 01 грудня 2017 року по 17 вересня 2018 року в розмірі 616,08 грн. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved