Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивачки [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла 22.02.2017р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Будагяна, 40 в м. Рені, оформленого на імя [PERSON] та [PERSON]; копія домової книги на будинок; копія протоколу опитування свідка [PERSON]; копія свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] із [PERSON]; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 02.06.2017р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.11.2017р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є онукою нині померлої [PERSON], відповідач сином померлої. За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.12.1997р. належала 1/12 частина житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Будагяна, 40 в м. Рені Одеської області. Інші 11/12 частин нерухомості належать відповідачу. За життя [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не склала, 22.02.2017р. померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначену частину майна. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Проте, як підтверджується поясненнями свідка [PERSON], вона останні роки життя [PERSON] позивачка постійна мешкала разом із бабусею, доглядала за нею, понесла витрати, повязані із похованням. Пізніше, при зверненні до нотаріуса за оформленням прийняття спадщини, зясувалося, що оформити її неможливо у звязку із тим, що в неї відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів, сама нерухомість не була внесена до державного реєстру прав власності на нерухомість, про що 04.11.2017р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи позивачка надати не може у звязку із втратою їх спадкодавцем. В даний час, після смерті [PERSON], вирішити питання про отримання оригіналу необхідного правовстановлюючого документу у позасудовому порядку неможливо, за визнанням права власності на нерухомість, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець в судовому порядку. Незважаючи на перешкоди, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач за прийняттям спадщини не звертався та на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно (ст. 1265 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за законом (ст. 1265 ЦК України). У встановлений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Проте, вона протягом тривалого часу мешкала разом із бабусею, доглядала за нею до її смерті. Як зазначила позивачка, після смерті [PERSON] у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкову частину нерухомості, у звязку із чим оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на частину нерухомості з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved