Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

В грудні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради Миколаївської області, згідно з яким просила припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0482 га для обслуговування житлового будинку, розташованого по вул. Куйбишева, буд. 42/1 в м. Новий Буг Миколаївської області та визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що вона придбала у [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу укладеного між ними 25.06.1998 року на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі, 65/100 частину житлового будинку № 42 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Куйбишева в м. Новий Буг, Миколаївської області. Згідно рішення Новобузького районного суду від 28.07.2015 року, зазначену угоду визнано дійсною. Однак, вирішуючи питання про приватизацію земельної ділянки для обслуговування власного будинку, позивачка довідалася, що ця земельна ділянка перебуває не у комунальній власності [PERSON] міської ради, а в приватній власності фізичної особи, - [PERSON], яка вже померла, тому не може бути обєктом приватизації. Вважає, що у звязку з продажем їй [PERSON] житлового будинку, остання автоматично відчужила їй також і земельну ділянку, яка нерозривно повязана з цим будинком, оскільки будинок безпосередньо розміщений на ній, тому, посилаючись на приписи ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, просила припинити право власності останньої на вказану земельну ділянку і визнати таке право за собою. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, направила до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені вимоги до відповідача підтримала і просила їх задовольнити. Представник відповідача, [PERSON] міської ради Миколаївської області, [PERSON] в судове засідання також не зявився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи без його участі, позов визнав повністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Оскільки в судове засідання сторони не зявились, суд відповідно до ч. 2 ст. 197 КПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], посвідчений Миколаївською універсальною товарно-сировиною біржею 25.06.1998 року за р./№ 198, що визнаний дійсний за рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 28.07.2015 року, на підставі якого внесено відповідні дані в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 02.09.2015 року за р./№ 718243248245, позивачка [PERSON], являється власницею житлового будинку № 42/1 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул. Куйбишева в м. Новий Буг, Миколаївської області. Однак, предметом вказаного договору слугував лише будинок, питання про передачу (відчуження) у власність земельної ділянки, на якій розташований цей будинок (для обслуговування житлового будинку) при укладанні цього договору не вирішувалося. Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,0482 га, яка приватизована попереднім власником домоволодіння [PERSON], та значиться за нею відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-МК №022008, виданого 08.04.1997 року [PERSON] міською радою Миколаївської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за р./№ 3162. Згідно ч. 1 ст. 30 ЗК України, в редакції 1991 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. З моменту передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON] і до цього часу цільове призначення земельної ділянки не змінилося. З огляду на викладене, у звязку з придбанням позивачкою [PERSON] у [PERSON] житлового будинку, до позивачки разом з правом власності на житловий будинок перейшло і право власності на земельну ділянку для його обслуговування, що автоматично припинило право власності [PERSON] як на житловий будинок так і на земельну ділянку. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, дослідженні при судовому розгляді справи обставини, свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0482 га для обслуговування житлового будинку, розташованої по вул. Куйбишева, 42/1 в м. Новий Буг та визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку. Вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат понесених позивачкою у зв'язку з розглядом справи, остання не заявляла, тому суд відносить ці витрати на її рахунок.

Outcome: approved