Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Вищий навчальний заклад «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» у грудні 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики та поруки. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.02.2017 року між позивачем та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір позики № 28/02/2017 року. У відповідності до п.1. договору позики позикодавець ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» передав позичальнику [PERSON] безвідсоткову поворотну позику в сумі 1500000,00 грн., які позичальник зобов`язався повернути до 31.03.2017 року. У відповідності до п. 8. Договору позики, передбачено, що у випадку не повернення позичальником грошових коштів, у старок встановлений договором, позикодавець вправі пред`явити поручителю [PERSON] вимогу про сплату боргу, яку поручитель зобов`язаний виконати протягом 7 днів. Однак, починаючи з дня укладення договору позики не було погашено жодної частини отриманої позики. Станом на 14.12.2017 року сума неповернутої частини позики відповідача складає 1500000,00 грн. - сума основного боргу, 31808,22 грн. 3 % річних від простроченої суми, 109531,47 грн. - інфляційні. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги за викладених в позовній заяві обставин, та просила суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідачем [PERSON] подано до суду заяву, якою просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову в частині вимог до [PERSON] . Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 28.02.2017 року між Вищим навчальним закладом «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір позики № 28/02/2017 року (а.с. 9-10). У відповідності до п.1. договору позики позикодавець ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» передав позичальнику [PERSON] безвідсоткову поворотну позику в сумі 1500000,00 грн., які позичальник зобов`язався повернути до 31.03.2017 року. Факт отримання коштів підтверджується видатковим касовим ордером від 28.02.2017 року (а.с. 8). Пунктом 8 Договору позики, передбачено, що у випадку не повернення позичальником грошових коштів, у строк встановлений договором, позикодавець вправі пред`явити поручителю [PERSON] вимогу про сплату боргу, яку поручитель зобов`язаний виконати протягом 7 днів. Однак, починаючи з дня укладення договору позики не було погашено жодної частини отриманої позики. Однак, починаючи з дня укладення договору позики не було погашено жодної частини отриманої позики. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 14.12.2017 року сума боргу відповідачів перед позивачем становить 1641339,69 грн., яка складається з: основної суми боргу - 1500000,00 грн.; 3 % річних від простроченої суми 31808,22 грн. та інфляційних - 109531,47 грн. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Вимогами ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, зокрема, ст.625 ЦКУ встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом). Статтею 1050 ЦК України також встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. Аналогічне право на дострокове повернення позики встановлено п. 5.3. договору позики. За приписами ст. 553 ЦКУ за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель виповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ст.554 ЦКУ). За приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦКУ). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦКУ). Договором позики за несвоєчасне повернення суми позики передбачено нарахування позичальнику пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення (п.7.3.Договору позики). Крім того, чинним законодавством України передбачено право кредитора стягнути з боржника суму інфляційних втрат та 3% річних від суми простроченого платежу за весь період наявності боргу, та таким чином, враховуючи порушення відповідачами умов договору позики та норм чинного законодавства України, позивачем правомірно нараховано 3 % річних від простроченої суми в сумі 31808,22 грн. та інфляційні в сумі 109531,47 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Даний договір є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до п.8 Договору позики передбачено, що у випадку не повернення позичальником грошових коштів, у старок встановлений договором, позикодавець вправі пред`явити поручителю [PERSON] вимогу про сплату боргу, яку поручитель зобов`язаний виконати протягом 7 днів. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Тобто, частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі, що спростовує посилання представника позивача на наявність у Банку права пред`явити вимоги до Поручителя протягом 3 років. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 року у справі № 61-5541св18. Позивачем не надано доказів його звернення протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання до поручителя з вимогою про повернення суми боргу, з огляду на що, суд приходить до висновку про відмову позовних вимогах в частині стягнення боргу за договором позики з [PERSON] . Враховуючи викладене, вимоги позивача до [PERSON] не підлягають задоволенню. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконав, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 28.02.2017 року в сумі 1641339,69 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 24620,00 грн. На підставі ст.ст. 11, 526, 527, 533, 541, 543, 553, 572, 589, 590, 610, 611, 625, 1046-1050 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial