Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (наділі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович (надалі - третя особа-1), приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова Марія Вікторівна (надалі - третя особа-2), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року позовну заяву залишено без руху, встановлено процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2021 року витребувано у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича належним чином завірену копію нотаріальної справи по вчиненню виконавчого напису від 21 серпня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі під номером 19874, про стягнення 32992,18 грн. заборгованості за кредитним договором №02829/0427ІВССА від 27 вересня 2013 року. Витребувано у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни належним чином завірену копію виконавчого напису від 21 серпня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі під номером 19874, про стягнення 32992,18 грн. заборгованості за кредитним договором №02829/0427ІВССА від 27 вересня 2013 року та матеріалів виконавчого провадження. Предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, вчиненого 21 серпня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі під номером 19874, про стягнення 32992,18 грн. заборгованості за кредитним договором №02829/0427ІВССА від 27 вересня 2013 року. Правова позиція позивача обґрунтована порушенням прав позивача, оскільки приватним нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису не перевірено безспірності заборгованості та не встановлено який строк минув з дня виникнення права вимоги. Також спірний виконавчий напис вчинений з порушенням порядку його вчинення, оскільки позивача не повідомлено про наявність відповідних вимог відповідача, що позбавило позивача можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги стягувача, або виконати їх. 12 лютого 2021 року від третьої особи-2 на адресу суду надійшли витребувані судом документи виконавчого провадження у виконавчому провадженні №63157289, серед яких також документи, на підставі яких вчинено виконавчий напис, а саме: копія договору №02829/04271ВССА про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, від 27.09.2013 із додатком №1, у якому визначено сукупну вартість кредиту та реальну процентну ставку; копія заяви/анкети №02829/04271ВССА від 27.09.2013; копію виписки з особового рахунка № [NUMBER] ; копію виконавчого напису. Третя особа-1 вимоги ухвали про витребування доказів не виконала, документів суду не надала. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Треті особи пояснень суду не надали. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії письмово документа, 27.09.2013 між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» укладено договір №02829/04271ВССА, про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту (надалі - кредитний договір). Умовами кредитного договору встановлено розмір кредитного ліміту у сумі 7200,00 грн. (п. 1.4.), розмір щомісячної комісії за кредитне обслуговування рахунку у сумі 158 грн. (п. 1.5.), розмір щомісячного платежу у сумі 426,00 грн. (п. 1.6.), строк дії Кредитного ліміту - 36 місяців від дати укладання цього договору або до дати зменшення до 0 грн. і не поновлення, у випадках, передбачених цим договором і правилами (п. 1.7.). Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, оплата клієнтом послуг банку щодо обслуговування рахунку, виконання операцій з використанням картки та її надання здійснюється відповідно до Тарифів банку, що діють на час проведення таких операцій. Пунктом 2.2. кредитного договору встановлено право банку самостійно виключно на свій розсуд в односторонньому порядку змінювати Тарифи Банку. У випадку таких змін Банк повідомляє клієнта за 30 (тридцять) календарних днів до вступу в силу вказаних змін шляхом розміщення оголошень в приміщеннях Банку та/або шляхом розміщення інформації на інформаційному сайті Банку, а також шляхом надіслання відповідного CMC-повідомлення про зміну Тарифів на номер телефонного зв`язку Клієнта, зазначеного у розділі 7 цього Договору з зазначенням дати оприлюднення та дати зміни Тарифів . Змінений розмір Тарифів вступає в силу з дати, вказаної у відповідному оголошенні. Відповідно до п. 2.3 кредитного договору, банк нараховує, а клієнт зобов`язується сплачувати Банку комісії та інші платежі, що передбачені умовами цього Договору, зокрема Тарифами, в розмірах, в строки та в порядку, обумовлених Договором, зокрема Тарифами. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору, банк нараховує проценти за користування кредитом в останній банківський день календарного місяця, у валюті кредиту на суму фактичної заборгованості клієнта за фіксованою ставкою 20,00 % річних, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році, при цьому, враховується перший і не враховується останній день використання кредиту. Базою для нарахування процентів є фактична заборгованість за кредитом станом на кінець кожного банківського операційного дня. Кредитний ліміт (або його частина) вважається використаним з дати відображення на рахунку суми яка була списана (повністю або частково) в межах кредитного ліміту. Також сторони обумовили, що погашення заборгованості за кредитом (у разі її наявності) здійснюється клієнтом шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі визначеною п. 1.6. цього договору в період а 1 по 10 число включно кожного календарного місяця (платіжний період) (п. 4.2.). Додатком №1 встановлено 36 платіжних періодів, із встановленням дати платежу 15 числа кожного місяця, крім останнього платежу, який повинен був бути внесений 27.09.2016. Також у вказаному додатку визначено сукупну вартість кредиту та реальну процентну ставку. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії виписки з особового рахунка № [NUMBER] , стягнення проводиться за період з 27.07.2020 по 27.07.2020. 21 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, під реєстровим номером 19874, вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором 02829/04271ВССА від 27 вересня 2013 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «ПЛАТИНУМ БАНК» (ідентифікаційний код юридичної особи 33308489), правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 147 від 22 березня 2018, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» (ідентифікаційний код юридичної особи 40888017), правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами б/н від 27 липня 2020, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заборгованості за кредитним договором 02829/04271ВССА від 27 вересня 2013 року. Відповідно до змісту виконавчого напису, строк платежу за кредитним договором 02829/04271ВССА від 27 вересня 2013 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 27 липня 2020 року по 27 липня 2020 року. Сума заборгованості складає 32 992,18 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 6 822,85 грн; прострочена заборгованість за комісією становить 46,49 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 3 398,09 грн.; строкова заборгованість за комісією становить 156,25 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 22 568,50 грн.; За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, в розмірі 650,00 грн., яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 33 642,18 грн. Оцінка суду. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3424-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Як вбачається із доданих до пояснення нотаріуса копій документів на момент винесення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса була відсутня вимога до боржника, крім цього, в заяві про вчинення виконавчого напису також не зазначено вимоги в переліку додатків до заяви, та не надано доказів її направлення, що викликає обґрунтований сумнів у тому, що на момент винесення спірного виконавчого напису, приватний нотаріус міг об`єктивно пересвідчитись у наявності безспірності вказаної заборгованості, зіставивши суму, яка вказана у письмовій вимозі та у заяві про видачу виконавчого листа. З наявних в матеріалах копій вбачається, що заявник надав нотаріусу: кредитний договір із додатком та виписку з особового рахунка боржника. Також суд звертає увагу на умови кредитного договору про те, що відповідно до п. 2.1. кредитного договору, оплата клієнтом послуг банку щодо обслуговування рахунку, виконання операцій з використанням картки та її надання здійснюється відповідно до Тарифів банку, що діють на час проведення таких операцій. Пунктом 2.2. кредитного договору встановлено право банку самостійно виключно на свій розсуд в односторонньому порядку змінювати Тарифи Банку. У випадку таких змін Банк повідомляє клієнта за 30 (тридцять) календарних днів до вступу в силу вказаних змін шляхом розміщення оголошень в приміщеннях Банку та/або шляхом розміщення інформації на інформаційному сайті Банку, а також шляхом надіслання відповідного CMC-повідомлення про зміну Тарифів на номер телефонного зв`язку Клієнта, зазначеного у розділі 7 цього Договору з зазначенням дати оприлюднення та дати зміни Тарифів . Змінений розмір Тарифів вступає в силу з дати, вказаної у відповідному оголошенні. Відповідно до п. 2.3 кредитного договору, банк нараховує, а клієнт зобов`язується сплачувати Банку комісії та інші платежі, що передбачені умовами цього Договору, зокрема Тарифами, в розмірах, в строки та в порядку, обумовлених Договором, зокрема Тарифами. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору, банк нараховує проценти за користування кредитом в останній банківський день календарного місяця, у валюті кредиту на суму фактичної заборгованості клієнта за фіксованою ставкою 20,00 % річних, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році, при цьому, враховується перший і не враховується останній день використання кредиту. Базою для нарахування процентів є фактична заборгованість за кредитом станом на кінець кожного банківського операційного дня. Кредитний ліміт (або його частина) вважається використаним з дати відображення на рахунку суми яка була списана (повністю або частково) в межах кредитного ліміту. Беручи до уваги положення вказаного кредитного договору, суд критично оцінює наявну в матеріалах справи виписку з особового рахунка боржника, оскільки з її змісту неможливо встановити дійсний розмір заборгованості та період, за який проводиться стягнення заборгованості за кредитним договором та її складових, бо серед документів виконавого провадження відсутній розрахунок заборгованості з детальним описом формування заборгованості за щомісячними платежами, а виписка з рахунку, фактично є довідкою про розмір заборгованості, яка не підтверджується іншими доказами про безспірність заборгованості. Аналіз пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік) передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), подається: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, дав підставу Верховному Суду у справі № 554/6777/17 (ухвала від 15 квітня 2020 року), дійти висновку про те, що у Переліку не розкрито які саме документи підтверджують безспірність заборгованості боржника. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Тому існують підстави для застосування частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» за аналогією закону, в тому числі й при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). У зв`язку із цим, Верховний Суд у цивільній справі №554/6777/17 дійшов висновку про те, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У цивільній справі, що розглядається в процесі судового розгляду не встановлено дотримання ні першого, ні другого з етапів. При цьому, враховуючи те, що позивачем не отримано вимоги, а про наявність відповідних вимог відповідача за кредитним договором, позивач дізнався лише після відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій, що позбавило позивача можливості виразити свої заперечення з приводу визначеної заборгованості. Однак, приватний нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис, на ці обставини уваги не звернув, що призвело до передчасного вчинення виконавчого напису. Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Крім цього, суд звертає увагу на положення кредитного договору щодо строку дії кредитного ліміту - 36 місяців від дати укладання цього договору або до дати зменшення до 0 грн. і не поновлення, у випадках, передбачених цим договором і правилами (п. 1.7.). Також сторони обумовили, що погашення заборгованості за кредитом (у разі її наявності) здійснюється клієнтом шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі визначеною п. 1.6. цього договору в період а 1 по 10 число включно кожного календарного місяця (платіжний період) (п. 4.2.). Додатком №1 встановлено 36 платіжних періодів, із встановленням дати платежу 15 числа кожного місяця, крім останнього платежу, який повинен був бути внесений 27.09.2016. Також у вказаному додатку визначено сукупну вартість кредиту та реальну процентну ставку. При цьому, спірний виконавчий напис вчинено 21 серпня 2020 року, тобто після спливу строку звернення із заявою про вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ст. 12, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому відповідачем відзиву за позовну заяву не подано, позовних вимог не спростовано, та не доведено наявності безспірних вимог на момент звернення до нотаріуса із заявою про вчинення нотаріальних дій, тоді як із змісту спірного виконавчого напису стягнення проведено за період з 27 липня 2020 року по 27 липня 2020 року, який не обґрунтовується та не доводиться жодним доказом, щодо меж позовної давності, тоді як договором встановлено графік платежів як зазначенням дати останнього платежу 27.09.2016. Отже, відповідачем вимоги позову не спростовано та не підтверджено факт безспірності заборгованості заборгованості, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також відповідачем недотримано процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається, та неспростовано аргументу позивача щодо відсутності вимоги стягувача. З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні із вказаним позовом було сплачено 840,80 грн. судового збору, витрати по сплаті якого потрібно покласти на відповідача.

Outcome: approved