Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

В жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В зазначеному будинку зареєстрована його колишня дружина [PERSON] . Однак остання з 2014 року в будинку не проживає. Позивач посилається на те, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у належному йому житловому будинку, він не може скористатися пільгами щодо отримання субсидії на сплату комунальних послуг, у зв`язку з чим порушуються його права, як власника, тому він змушений звернутися до суду. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 06.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 20.01.2020 року судове засідання відкладено на 19.02.2020 року, у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзив на позов не надавала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Пісківської сільської ради Новопсковського району Луганської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку від 24.03.2006 року, витягом з Державного реєстру правочинів № 2212131 від 24.03.2006 р. Відповідно до рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 10.10.2013, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 22.10.2013. З довідки №1601 від 30.09.2019 року, виданою виконкомом Пісківської сільськоїради Новопсковського району Луганської області, вбачається, що [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , має такий склад сім`ї: [PERSON] , 1984 року народження, донька [PERSON] , 2008 року народження. Актом від 07.10.2019 року, складеним депутатом Пісківської сільськоїради [PERSON] , в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] підтверджено факт не проживання відповідача по [ADDRESS] з 01.09.2014. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Згідно ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном У відповідності до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382\~ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Відповідно до ст.\~383\~ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. В п. 34 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 роз`яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16 за порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статей\~150,\~156\~у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК України\~слід дійти до висновку що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статей 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Отже, вирішуючи дану справу, за встановлених фактичних обставин справи, слід дійти висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами необхідно застосувати положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України. Статтею 405\~ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 4 ст.\~9\~ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.\~150\~ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1 ст.\~156\~ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст.\~156\~ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу, а саме дружина (чоловік), їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Аналіз зазначених положень законів дозволяє зробити висновок, що член сім`ї власника квартири втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі\~ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки судом було встановлено, що відповідач - колишня дружина позивача, з 01.09.2014, тобто понад 5 років, без поважних причин не проживає в житловому будинку, що належить на праві власності позивачу, договірні відносини між позивачем та відповідачем щодо винаймання спірного житла відсутні, а подальша реєстрація відповідача в належному позивачу будинку створює перешкоди у реалізації позивачем права користування та розпоряджання своїм майном як власником, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Відповідно до\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~(далі\~Закон) зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, враховуючи, що відповідач відзиву на позов не надала, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, понесений ним при зверненні до суду, у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved