Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], просила визнати недійсним договір дарування від 15 березня 2001 року, зареєстрований в реєстрі за № 1328, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, за яким позивач відчужив відповідачу квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що укладаючи договір дарування, добросовісно помилялась стосовно його правової природи, прав та обов'язків сторін, що виникають зі спірного правочину, дійсно вважала, що оформлює договір довічного утримання, також просила про поновлення права власності на спірну квартиру. В лютому 2012 року позивач подала до суду уточнену позовну заяву, згідно якої просила про визнання договору дарування недійсним як такого, що укладений під впливом помилки. Зазначала, що відповідач не посвітила позивача про правову природу спірного правочину щодо припинення права власності на квартиру, обіцяла надавати матеріальну допомогу, таким чином умисно ввела її в оману внаслідок чого [PERSON] вважала, що укладає договір довічного утримання, а не дарування. На ці ж обставини позивач та її представники посилались надаючи усні пояснення під час судового розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки у судове засідання не відомі. Заперечень проти позову на адресу суду не надіслала. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], підтвердили той факт, що раніше відповідач доглядала за позивачем, проте останнім часом [PERSON] до позивача не навідується. Крім того, свідок [PERSON] підтвердив, що до нього особисто та до сусідів позивача звертались з питаннями щодо відомостей з продажу спірної квартири відповідачем. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15 березня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1328 (а.с. 4) Отже, оскільки відповідачем питання щодо застосування строків позовної давності не порушувалось, а більше того, оскільки прийняття дарунка фактично відбулось відповідачем в грудні 2012 року, то суд приходить до висновку, що позивачем строки позовної давності не порушені. Згідно витягу із медичної картки № 2387, виданого Українським державним медико-соціальним центром ветеранів війни (а.с. 35) [PERSON] як особа похилого віку, страждає на значну кількість захворювань різного ступеня тяжкості. З відповіді Головного управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації від 16 травня 2013 року за вих. № ш-254-03 також вбачається, що [PERSON] надавала позивачу соціальні послуги, а згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 25.04.2013 року встановлено, що такі послуги відповідач більше не надає, внаслідок чого їй припинена виплата компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги (а.с. 27) З викладеного є підстави вважати, що під час укладення договору дарування [PERSON] помилялася щодо природи спірного правочину, а також прав та обов'язків його сторін та вважала, що укладає з відповідачем договір довічного утримання, а та обставина, що позивач не має іншого постійного житла підтверджує доводи позивача про те, що вона не збиралась нікому його відчужувати до смерті. Обставина того, що позивач до теперішнього часу користується спірною нерухомістю як власним житлом, строк на звернення до суду за захистом порушеного майнового права нею не пропущений. За такого, волевиявлення [PERSON] під час укладення спірного договору не було вільним та не відповідало її волі внаслідок помилки щодо істотних умов спірного правочину, а тому такий правочин має бути визнаний судом недійсним. В силу ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка, в тому числі і щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. В силу ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Таким чином, позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2059 грн. 64 коп.

Outcome: approved