Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

В жовтні 2015 р. позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати зареєстрований з відповідачем 08.08.2003 р. шлюб, в якому вони мають двох малолітніх дітей, а також стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання двох малолітніх синів, [INFO], в розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісяця. Свої вимоги мотивує тим, 08.08.2003 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Подружнє життя у них не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинилися з квітня 2013 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим. Діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. На даний час відповідач не проживає з сім'єю, не надає матеріальну допомогу позивачці на утримання дітей, у зв'язку з чим вона звернулася з даним позовом. В судове засідання позивачка не з'явилася, але до початку судового засідання звернулась до суду з письмовою заявою, в якій просила розглянути справу за її відсутністю. На позовних вимогах наполягає, вказавши в заяві, що шлюбні відносини між сторонами припинені, спора про майно подружжя не має, проти надання судом строку для примирення позивачка категорично заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, до початку судового засідання надав письмову заяву, в якій просив вищевказану справу розглянути за його відсутності, з позовними вимогами позивача згодний у повному обсязі, згодний на розірвання шлюбу, заперечуючи проти надання строку на примирення, та на стягнення з нього аліментів у вказаному позивачем розмірі. Спору про майно на місце проживання дітей не має. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, 08 серпня 2003 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 570, про що свідчить свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 08.08.2003 р. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з квітня 2013 року через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного. На час розгляду справи діти мешкають з позивачкою, проти чого не заперечує відповідач. Спору про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи не має. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені вже певний час, сторони мешкають окремо та категорично заперечують проти надання зазначеного терміну. Відповідно до 51 ч.1 Конституції України, ст.24 ч.1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ст.24 ч.1 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Розглядаючи вимоги щодо стягнення аліментів на дітей, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню, виходячи з такого. Статтею 51 ч.2 Конституції України, статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.182 ч.2 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають значення, стягнення аліментів відбувається в твердій грошовій сумі, яку може визначити одержувач аліментів або заявою платника. Відповідач [PERSON], [INFO], не надав документи на підтвердження свого офіційного місця роботи та офіціального джерела доходів, погодився на розмір аліментів в твердій грошовій сумі, визначений позивачем. В судовому засіданні встановлено, що відповідач інших утриманців не має, здоровий за станом здоров'я. При розгляді справи були враховані інші обставини, що досліджені в судовому засіданні, і суд приходить до висновку, що аліменти повинні бути стягнуті в твердій грошовій сумі в розмірі 500,0 грн. на кожну дитину. Суд вважає, що саме вказаний розмір аліментів є доцільним до стягнення, відповідає інтересам сторін по справі та чинному законодавству, та він є не меншим мінімального розміру, встановленого ст.182 ч.3 СК України. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права і інтереси позивачки і дітей. Статтею 184 ч.2 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 27 жовтня 2015 р. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та заснованим на законі, позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Згідно ст.115 ч.2 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу ДРАЦС Подільського РУЮ в м.Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому запису про шлюб від 08.08.2003 р. № 570, складеному відділом РАГС Подільського РУЮ у м.Києві. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 487 грн. 60 коп. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, ст.51 Конституції України, ст.ст.24, 105 ч.3, 112, 115, 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved