Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

В вересні 2018 року до суду звернувся позивач з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 43038 грн. 85 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 31.03.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №4081, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 145000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5 %, з кінцевим терміном повернення не пізніше 26 березня 2015 року. Крім того, з метою забезпечення повернення кредиту між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] та [PERSON] були укладені Договори поруки № 4081/2 від 12.05.2011 року та №4081/3 від 20.12.2011 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] взяли на себе на добровільних засадах зобов'язання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору. Відповідно до умов договору [PERSON] повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобов'язання згідно графіку погашення кредиту. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 43038,85 грн. яка складається з: заборгованості за основним боргом - 20561,00 грн., пеня - 16,46 грн., інфляційне збільшення заборгованості - 19378,91 грн., три проценти річних від суми заборгованості в розмірі 3082,48 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 280-282 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлені відповідачі в судове засідання не прибули з невідомих причин, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв'язку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до Кредитного договору № 4081 від 31 березня 2008 року (а.с. 4-6) [PERSON] отримав кредит у сумі 145000,00 грн., із зобов'язанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5% річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 26 березня 2015 року. Однак, в порушення умов договору [PERSON] несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд перевіривши розрахунок заборгованості за Кредитним договором №4081 від 31 березня 2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк»та [PERSON] встановив, що станом на 18.04.2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 43038 грн. 85 коп., з них 20561 грн. 00 коп. - заборгованість за основним боргом, 16 грн. 46 коп. - пеня; 19378 грн. 91 коп. - інфляційне збільшення заборгованості, а також три проценти річних від суми заборгованості в розмірі 3082 грн. 48 коп. (а.с. 16, 17-18). Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. В той же час відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить [ADDRESS]. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить [ADDRESS]. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають в [ADDRESS] нарахована пеня і таким чином є підстава для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування пені у загальному порядку є неправомірним. Окрім того, суд зазначає, що ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань « від 17.12.2013 року № 14, інфляційні нарахування на суму боргу , сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON], а також, наявні підстави для стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, оскільки зазначені суми нараховані позивачем у відповідності з діючим законодавством та є цілком обґрунтованими. Разом із цим, судом з'ясовано, що між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк»та [PERSON], а також з [PERSON], з метою забезпечення повернення грошового зобов'язання за кредитним договором були укладені договори поруки № 4081/3 від 20 грудня 2011 року та № 4081/2 від 12 травня 2011 року (а.с. 7-8, 9-10). Згідно з умовами зазначених договорів, відповідачі [PERSON] та [PERSON] на добровільних засадах несуть відповідальність перед банком по зобов'язанням відповідача [PERSON], які виникають з умов кредитного договору №4081 від 31 березня 2008 року. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В приписах частини 2 цієї статті зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] згідно з умовами договорів поруки, взяли на себе, на добровільних засадах, зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням відповідача [PERSON], які виникають з умов кредитного договору №4081 від 31 березня 2008 року, а у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, несуть солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, нарахованих відсотків. Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, а тому такими, що підлягають частковому задоволенню. Також, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в матеріалах справи наявна квитанції про сплату судового збору на загальну суму 1762,00 грн. (а.с.1), то суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1761,33 грн. (43038,85/43022,39)*1762).

Outcome: partial