Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач ПАТ «Дніпрогаз» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення коштів у розмірі 22 089 грн. 83 коп., в рахунок не облікованого об`єму природного газу, отриманого внаслідок самовільного підключення до газопостачання, за актом від 24.02.2016 року, а також просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування позову позивач посилався, що ПАТ «Дніпрогаз» відповідачу надавалися послуги з розподілу та постачання природного газу по 30.06.2015 року за особовим рахунком № 0310177896. З 01.07.2015 року ПАТ «Дніпрогаз» здійснює господарську діяльність лише з розподілу природного газу в межах м.Дніпро. 30.07.2015 року за адресою відповідача було припинено газопостачання через наявну заборгованість, шляхом встановлення скоби з пломбою № С23186942 , за фактом чого складено акт №1129. Згодом, 15.02.2016 року працівниками позивача встановлено порушення відповідачем Кодексу ГРМ, а саме, самовільне відновлення газопостачання. Складено акт про порушення № 25, який підписано відповідачем. У зв`язку з допущеним порушенням, на виконання вимог ч.7 п.1 глави 7 розділу VІ Кодексу ГРМ, за адресою відповідача 15.02.2016 року, шляхом механічного від`єднання від газорозподільної мережі було знову припинено газопостачання, складено акт № 228 та вручено відповідачу. Комісією з розгляду актів про порушення, 24.02.2016 року було розглянуто вказаний акт за № 25 та з урахуванням обставин виявленого порушення, ухвалено висновок про обґрунтованість акту, складено акт-розрахунок від 24.02.2016 року про нарахування необлікованого об`єму природного газу в період з 15.08.2015 року по 31.01.2016 року у розмірі 2733,7 м3 на суму 22 089 грн. 83 коп. Зазначені кошти відповідачем добровільно не сплачуються, внаслідок чого, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідач 28.05.2019 року надала суду відзивів на позовну заяву, в якій не погодилася з позовними вимогами, у зв`язку з їх необґрунтованістю, зазначає, що у неї з позивачем фактично відсутні договірні відносини, позивачем не доведено факту самовільності підключення, позивач не запрошував відповідача на комісію з розгляду акта-порушення, акт порушення також не містить дати призначення комісії, окрім того, зазначає, що у позивача з 01.07.2015 року відсутня необхідна ліцензія на постачання природного газу, а тому зазначена юридична особа є неналежним позивачем по справі, зазначає про відсутність заборгованості за газ. Позивачем ПАТ «Дніпрогаз» 11.06.2019 року було надано суду відповідь на відзив відповідача, у якому він зазначає, що договірні відносини між сторонами врегульовано Кодексом ГРМ, відповідно до положень якого фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти такий договір, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу, в свою чергу - до позову додані докази споживання відповідачем природного газу, що свідчить про акцептування (погодження) умов Договору розподілу, окрім того, відповідач у відзиві не заперечує факт користування газом. Зазначив також, що згідно Кодексу ГРМ, відносини з споживачами за фактами виявленого несанкціонованого споживання природного газу виникають саме з Оператором ГРМ, яким є ПАТ «Дніпрогаз», а тому є належним позивачем по справі, доводи відповідачки про підключення газопостачання контролером ПАТ «Дніпрогаз» - не підтверджені жодним доказом. Наполягав на обґрунтованості позовних вимог. Відповідачем [PERSON] 18.10.2019 року було надано суду заперечення на відповідь на відзив, у яких знову звернула увагу суду на не зазначення в акті дати засідання комісії, чим споживача було позбавлено права навести свої доводи щодо виявлених порушень, також посилалась на відсутність у позивача ліцензії на постачання природного газу. До заперечень також надала заяву про застосування строків позовної давності, мотивуючи її тим, що позивач дізнався про порушення свої прав 30.07.2015 року, однак звернувся до суду позивач лише 12.10.2018 року. Позивачем ПАТ «Дніпрогаз» 09.11.2019 року було надано суду заперечення щодо заяви про застосування строків позовної давності, у якій позивач заперечив викладені доводи та зазначив, що ПАТ «Дніпрогаз» звернулося до суду з вимогою про стягнення вартості необлікованого обсягу природного газу, нарахованого, як вид цивільно-правової санкції щодо відповідача за несанкціоноване відновлення відповідачем газопостачання після його припинення, що було встановлено засіданням комісії 24.02.2016 року, а тому звернення до суду з позовом відбулося в межах строків позовної давності. Також позивачем 03.11.2019 року та 05.02.2020 року було надано суду пояснення з доводами своєї позиції, в цілому аналогічним викладеним раніше. Крім того, до даних заперечень позивачем долучено виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб щодо зміни назви позивача з ПАТ «Дніпрогаз» на Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив задовольнити посилаючись на підстави заявлені в позові та надані заперечення на відзив. Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили відмовити у його задоволенні посилаючись на підстави зазначені у відзиві. Також надали суду заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Вислухавши стророни, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, по наступним підставам. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що предметом господарської діяльності АТ Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» є діяльність з розподілу газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Судом встановлено, що за адресою [ADDRESS] , надавалися послуги з розподілу та постачання природного газу за особовим рахунком № [NUMBER] , що відкрито на ім`я відповідачки [PERSON] , опалювальна площа - 45м2, опалювальні прилади - плита газова, газовий водонагрівальний опалювальний прилад, зареєстровано 4 особи, наявний побутовий газовий лічильник. ПАТ «Дніпрогаз» до 30.06.2015 року включно за вказаною адресою надавало послуги газопостачання (постачання та розподіл природного газу), після 01.07.2015 року лише послуги з розподілу природного газу. У зв`язку з реформування ринку природного газу та набранням чинності Закону України «Про ринок природного газу», та прийнятих на його підставі «Правил постачання природного газу» та Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановами НКРЕКП від 30.09.2015 року, розмежовано суб`єктів ринку природного газу. ПАТ «Дніпрогаз» з 01.07.2015 року здійснює господарську діяльність виключно з розподілу природного газу в межах території м.Дніпра та Дніпропетровського району Дніпропетровської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні та експлуатації ПАТ «Дніпрогаз», як Оператора ГРМ. Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1379/27824. Відповідно до положень п.7 гл.3 розділу VI Кодексу ГРМ, фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти такий договір, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з карти обліку витрат газу за побутовим газовим лічильником за місцем проживання відповідачки, газовий лічильник відповідачки має зміну показів, що свідчить про отримання послуг з газопостачання та споживання природного газу. Окрім цього, з актів про припинення газопостачання №1129, № 228 та акту про порушення № 25 вбачається зміна показів газового лічильника що свідчить про акцептування (погодження) умов Договору розподілу. Також, відповідач у відзиві не заперечує факту користування газом після відключення. За визначенням Договору розподілу - споживач, це фізична або юридична особа чи фізична особа-підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Відповідач не заперечувала, що підключена до газорозподільної мережі та підтверджує, що споживала природний газ, після припинення газопостачання за актом № 1129 від 30.07.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно п. 3 глави 1 Розділу І Кодексу газорозподільних систем, дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Крім того, цим Кодексом регулюються взаємовідносини: між оператором газорозподільної системи і газодобувними підприємствами та виробниками біогазу або інших видів газу з альтернативних джерел, які підключені (приєднуються) до газорозподільної системи; між оператором газорозподільної системи та несанкціонованими споживачами, які втручаються в роботу газорозподільної системи, у тому числі шляхом самовільного під`єднання несанкціонованого газопроводу. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 30.07.2015 року за адресою відповідача, ПАТ «Дніпрогаз» було припинено газопостачання через наявну заборгованість, шляхом встановлення скоби з пломбою № С23186942 , у зв`язку з чим складено акт №1129, покази лічильника зафіксовано на позначці 7548 м.куб. (а.с.7). Пунктом 2 частини 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем встановлено, що до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування не облікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належить, зокрема, несанкціоноване відновлення газоспоживання. Відповідно до п. 7.4. Договору розподілу, типова форма якого затверджена Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, споживач зобов`язується не допускати несанкціонованого відбору природного газу, дотримуватися вимог Кодексу газорозподільних систем. Згідно п. 7 глави 9 розділу Х Кодексу, у разі виявлення під час перевірки комерційного ВОГ (вузол обліку природного газу) чи його складових або контрольного огляду вузла обліку ознак нижченаведених порушень представник Оператора ГРМ (газорозподільна система) на місці перевірки складає у порядку, визначеному цим Кодексом, акт про порушення, зокрема про: пошкодження пломб; пошкодження ЗВТ (лічильника газу); наявність зміни параметрів параметризації обчислювача чи коректора об`єму газу; непрацездатність комерційного ВОГ чи його складових та/або його (їх) невідповідність умовам експлуатації чи узгодженій проектній документації або умовам договору; наявність ознак несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ; наявність несанкціонованого газопроводу; несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок чого перевищується діапазон обчислення лічильника газу (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення лічильником газу). 15 лютого 2016 року працівниками позивача встановлено порушення відповідачем Кодексу ГРМ, а саме, самовільне відновлення газопостачання. Складено акт про порушення №25, який підписано відповідачем та вручено копію. У зв`язку з допущеним порушенням, на виконання вимог ч.7 п.1 глави 7 розділу VІ Кодексу ГРМ, за адресою відповідача 15.02.2016 року, шляхом механічного від`єднання від газорозподільної мережі було знову припинено газопостачання, складено акт №228 та вручено відповідачу, показання лічильника зафіксовано на позначці 8439 м.куб. (а.с.7-8). Пунктом 8 глави 5 Розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем визначено, що Акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення. Відповідно до п. 11 глави 5 Розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. При складанні акта-розрахунку враховується, зокрема, таке: розрахований відповідно до вимог цього розділу не облікований (донарахований) об`єм природного газу, що припадає на період до 01 числа місяця, в якому прийнято рішення комісії щодо задоволення акта про порушення (тобто до закритого балансового періоду), не потребує коригування (включення до) закритих періодів, а його вартість в повному обсязі має бути компенсована споживачем (несанкціонованим споживачем) Оператору ГРМ. При цьому вартість природного газу визначається за цінами закупівлі природного газу Оператором ГРМ протягом періоду не облікованого природного газу. Комісією з розгляду актів про порушення, 24.02.2016 року було розглянуто вказаний акт за № 25 та з урахуванням обставин виявленого порушення, ухвалено висновок про обґрунтованість акту, складено акт-розрахунок від 24.02.2016 року про нарахування необлікованого об`єму природного газу в період з 15.08.2015 року по 31.01.2016 року у розмірі 2733,7 м3 на суму 22 089 грн. 83 коп. (а.с.9). На виконання вимог п. 12 глави 5 Розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем ПАТ «Дніпрогаз» за допомогою засобів поштового зв`язку направило відповідачці для сплати Рахунок на оплату необлікованого об`єму природного газу на суму 22 089 грн. 83 коп., що підтверджується копією рахунку на оплату необлікованого об`єму природного газу, копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 04.08.2016 року, отриманого відповідачем 09.08.2016 року, однак відповідач грошові кошти на розрахункові рахунки позивача не сплатив, а тому права позивача підлягають судовому захисту (а.с.10-11). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Суд відхиляє заперечення відповідача щодо розрахунку не облікованого обсягу природного газу, оскільки доданий до позову розрахунок належним чином обґрунтований та деталізований, розрахунок розміру грошової вимоги здійснено відповідно до вимог пункту 2 глави 3 розділу XI Кодексу ГРМ. Незгоду відповідача з заявленим розміром вимог не підтверджено жодними доказами, розмір грошової вимоги за необліковані обсяги природного газу не спростовано. Судом також відхиляються посилання відповідачки про те, що відновлення газопостачання після його припинення 30.07.2015 року було здійснено контролером ПАТ «Дніпрогаз», який не надав своє посвідчення - оскільки будь-яких належних та допустимих доказів зазначеним обставинам суду надано не було, в свою чергу, згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, посилання представника відповідачки та той факт, що позивач повинен був провести експертизу пломби після встановлення факту самовільного відновлення газопостачання, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, тому що, у позивача були відсутні підстави для проведення експертизи, оскільки згідно п.7 глави 9 розділу Х Кодексу ГРМ, експертиза пломб чи факту несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ може бути ініційована за ініціативою Оператора чи споживача, при їх пошкодженні, крім факту їх відсутності чи розірвання пломбувального матеріалу, на якому встановлено пломбу, в свою чергу, сторонами в судовому засіданні не заперечувалося, що пломба була зірвана. Посилання Представника відповідачки на відсутність у ПАТ «Дніпрогаз» ліцензії на постачання природного газу - також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки виходять з помилкового тлумачення відповідачем нормативно-правових актів, що регулюють ринок природного газу. Так, ПАТ «Дніпрогаз» з 01.07.2015 року не здійснює господарської діяльності з постачання природного газу, а є Оператором ГРМ та здійснює господарську діяльність саме з розподілу природного газу споживачам. Відповідач помилково не розмежовує поняття заборгованості за надані послуги з постачання природного газу перед діючим постачальником ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», яка виникає через несвоєчасну та/або не в повному обсязі здійснену оплату спожитого природного газу, та нарахуванням коштів за необліковані об`єми природного газу, як вид цивільно-правової санкції, за фактом несанкціонованого споживання, що регулюється вимогами п. 3,4 глави 1 Розділу І, п.7 глави 9 розділу Х, 1 глави 1 розділу XI Кодексу ГРМ та підлягають відшкодуванню саме Оператору ГРМ - АТ Оператору газорозподільної системи «Дніпрогаз». З урахуванням вищенаведеного, право вимоги виникло виключно у Оператора ГРМ, а не діючого постачальника природного газу, а тому Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» є належним позивачем у даному спорі. Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення шкоди є обґрунтованими. Однак, відповідачем [PERSON] було подано суду заяву про застосування строків позовної давності, з приводу якої суд зазначає наступне. У відповідності зі статтями 256, 257, частиною 1 статті 260 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. За правилами, встановленими частиною 1 статті 254 ЦК, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Частиною 1 статті 261 ЦК визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом частин 3, 4 статті 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно п. 11 Постанови пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, як було встановлено судом, Комісією 24.02.2016 року розглянуто акт про порушення № 25 від 15.02.2016 року та складено акт-розрахунок від 24.02.2016 року про нарахування необлікованого об`єму природного газу за період з 15.08.2015 року по 31.01.2016 року у розмірі 2733,7 м3 на суму 22 089 грн. 83 коп. В той же час, виходячи з системного аналізу вищезазначених норм, суд приходить до висновку, що стягнення нарахованих збитків, обмежено останніми 3 роками перед зверненням кредитора до суду, тобто в межах періоду з 12.10.2015 по 12.10.2018 року, а саме: 19 днів жовтня 2015 року (589,4 м3 / 31 * 19 = 361,19 м3; 361,19 м3 * 8,2782 = 2990,46 грн.) + листопад 2015 + грудень 2015 + січень 2015 = 2990,46 + 4785,12 + 4788,27 +4472,13 = 17 035 грн. 98 коп. Таким чином, з урахуванням застосованих строків позовної давності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, та вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути шкоду у розмірі 17 035 грн. 98 коп. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову у розмірі 1762 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial