Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Позивач [PERSON] у попередньому судовому засіданні уточнила свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову відповідачем судом у попередньому судовому засіданні ухвалюється рішення у порядку встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України за наявності для того законних підстав при визнанні позову відповідачем суд ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по даній справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Судом в ході судового розгляду справи були досліджені: - свідоцтво про шлюб (повторне), серії [NUMBER] від 22.04.2009 р., видане відділом реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, згідно якого між [PERSON] і [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований 06.12.2008 року, актовий запис № 173; - копія свідоцтва про народження доньки [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 10.06.2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, в якому матір`ю дитини вказана позивач по справі, а батьком відповідач; - копія паспорту громадянина України на ім'я позивача [PERSON], серії [NUMBER], виданого Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 10.09.2002 р; - довідка № 304 від 08.09.2014 р., видана на ім'я позивача [PERSON] про те, що вона працює у Ренійському НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ліцеї» на посаді соціального педагога; - довідка № 308 від 09.09.2014 р. про середню заробітну плату (дохід) позивача [PERSON] за 6 місяців 2014 року. . Судом встановлено, що позивач [PERSON] 08.10.2014 року звернулася до Ренійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить суд: розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 06.12.2008 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 173; залишити проживати з нею після розірвання шлюбу малолітню дитину [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття [PERSON], тобто до [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог в позові вказано, що 06.12.2008 р. між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 173. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, сумісне життя з ним не склалося. На протязі останніх років відносини сторін поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Тривалий час позивач та відповідач не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо. Позивач не має бажання бути разом з відповідачем, пояснюючи це тим, що вони жили кожен своїм життям і не намагалися перейнятися проблемами іншого. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинені, за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги добровільно дочці не надає, з нею не спілкується. Позивач працює у Ренійському НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ліцеї», однак заробітна плата, яку вона отримує не дає можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток її творчих та пізнавальних здібностей, уподобань та обдарувань. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між сторонами не досягнуто. Чи працює відповідач та чи отримує він заробітну плату позивачу не відомо. В судовому засіданні позивач підтримала уточнені позовні вимоги, пояснивши, що з відповідачем вони спільно не проживають з червня 2013 року та не підтримують ніяких відносин. Позивач разом дитиною живе у своїх батьків. Працює [PERSON] у Ренійському НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ліцеї» секретарем, на ставку та на півставки соціальним педагогом. В середньому заробітна плата позивача складає 2 100 грн. у місяць. Причиною, що спонукала її на розірвання шлюбу, позивач називає подружню зраду відповідача, після якої сторони розійшлись. За поясненням позивача, вона та відповідач приймали заходи щодо примирення, однак вони не дали позитивного результату. Відповідач не проявляє уваги дитині навідь у вихідний день. Дитина не бажає спілкуватися з батьком на одинці. Після того, як позивач звернулася 08.10.2014 року до суду із позовом, 08.11.2014 року відповідач один раз дав їй гроші у розмірі 500 грн., у зв'язку з чим позивач просить стягувати з відповідача аліменти не з дня пред'явлення позову, а з 08.11.2014 року. Крім того, просить не стягувати з відповідача [PERSON] судові витрати. Відповідач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги позивача визнав у мовному обсязі, пояснивши, що працює продавцем-консультантом у ПП «[PERSON]», його заробітна плата у місяць складає 1200 грн., на розірвання шлюбу згодний, строк для примирення просить не надавати, мотиви припинення шлюбних відносин не заперечує, на стягнення аліментів на утримання дочки у запропонованому розмірі також згодний, однак пояснює, що добровільно допомогу на утримання дочки оказував, у листопаді 2014 року надав позивачу 500 грн., крім того, при розлученні на карточці у відділенні банку залишилась певна сума коштів приблизно біля 8 тис. грн. Крім того, відповідач не заперечує, щоб малолітня дочка залишилась проживати разом з дружиною. Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення ( ст.112 СК України). Встановивши обставини припинення шлюбних відносин сторін, фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я сторін фактично розпалася, оскільки вони не живуть сумісно тривалий час, припинили шлюбні стосунки і ведення спільного господарства. Як випливає із ситуації, яка склалася, між позивачем і відповідачем втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. За таких обставин шлюб сторін існує суто формально і підлягає розірванню. Приходячи до такого висновку, суд враховує фактичні обставини справи та інтереси кожного з подружжя, а також їх малолітньої дитини. Застосування заходів щодо примирення подружжя при даних обставинах, суд вважає недоцільним, оскільки спроби щодо примирення, які приймались позивачем та відповідачем позитивного результату не дали, на час розгляду справи у суді сторони зацікавленості в збереженні сім`ї не проявили, обидва згодні на розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 цього ж Кодексу у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Враховуючи ситуацію, що склалася на момент розірвання шлюбу, суд визначає, що за домовленістю сторін у судовому засіданні малолітню дитину [PERSON],[INFO], треба залишити проживати разом із матір'ю [PERSON] Ст. 115 цього ж Кодексу передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності в Україні з 27.09.1991 року, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. Відповідно до ст. 9 Конституції України вищеозначена Конвенція є складовою національного законодавства України, тому суд враховує і її положення при вирішенні даної справи. Згідно зі ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 180 СК України також встановлює обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок покладений як на матір дитини, так і на батька. Означений обов'язок є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на її утримання. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку ( доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Оскільки домовленість про способи прийняття участі відповідача в утриманні дитини між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін, їх сімейний стан і інтереси малолітньої дитини, задовольняє уточнені позовні вимоги позивача по аліментам в повному обсязі. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання про час, з якого слід присудити аліменти на дочку, суд вважає, що хоча позивачем позов до суду і пред'явлено 08.10.2014 року, однак аліменти слід присудити не з 08.10.2014 року, а з 08.11.2014 року, оскільки відповідач з часу пред'явлення позову надав 08.11.2014 року позивачу грошові кошти на утримання дитини у розмірі 500 грн. У зв'язку з цим, суд задовольняє заявлену вимогу позивача про стягнення аліментів з 08.11.2014 року. На стягненні судових витрат позивач не наполягає, але з відповідача підлягає стягненню судовий збір по заявленим вимогам по стягненню аліментів.

Outcome: approved