Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради про визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй дана квартира уже належить на праві приватної власності на підставі укладеного на Хмельницькій обласній товарній біржі договору купівлі продажу нерухомості № 11 від 19 лютого 1999 року, право власності на яку 22 березня 1999 року було зареєстровано в Старокостянтинівському бюро технічної інвентаризації. В даний час виникла необхідність у її відчужені, проте нотаріусом даний договір не визнається як правовстановлюючий документ, так як не відповідає вимогам чинного законодавства. Позивачка подала до суду заяву, якою просила задовольнити заявлені позовні вимоги, розглянувши справу без участі сторін в заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 04 квітня 2018 року суд постановив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що згідно договору № 11 купівлі продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Хмельницькій обласній товарній біржі 19 лютого 1999 року позивачка придбала квартиру [ADDRESS]. 22 березня 1999 року Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації дана квартира зареєстрована за позивачкою на праві особистої власності, про що здійснено запис в реєстрову книгу під № 3746. Технічний паспорт на квартиру переоформлений на позивачку. Листом за № 180/01-16 від 14 грудня 2017 року [PERSON], приватний нотаріус Старокостянтинівського районного нотаріального округу, відмовив позивачці в оформленні договору відчуження з причин невідповідності договору купівлі продажу вимогам чинного законодавства, тому не прийнятий ним як правовстановлюючий документ. Відповідно до положень ст. 4 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (станом на виникнення цивільних правовідносин) цивільні права та обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обовязків (ст. 41 ЦК Української РСР у редакції 1963 року). Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України від 16 січня 2003 року ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У відповідності до ст. 128 ЦК Української РСР у редакції 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. За договором купівлі продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 224 ЦК Української РСР у редакції 1963 року). За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації. У відповідності до ч. 4 ст. 4 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визначаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Нормами статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Оскільки при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обовязків, на перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволеній чинним законодавством в 1998 році, право власності за позивачкою було зареєстроване у встановленому на час виникнення правовідносин порядку, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved