Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обгрунтування Позивач подала до Арбузинського районного суду Миколаївської області позов, яким висунула вимоги про стягнення із [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зокрема, позовні вимоги обгрунтувала тим, що від шлюбу з відповідачем має сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом із нею і знаходиться на її утриманні. У той час, як відповідач проживає окремо, у добровільному поряду участі в утриманні дитини не приймає, хоча є працездатним та інших утриманців не має. Тож, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, одночасно допустивши негайне виконання судового рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Процесуальні дії у справі Спрощене позовне провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 січня 2020 року та цією ж ухвалою витребувано докази щодо спроможності відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі у порядку ч.2 ст. 13 ЦПК України, позаяк, це було необхідно для захисту прав неповнолітньої дитини. Позиція сторін Позивач в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлена належно, причин свого неприбуття не вказала, проте, надала письмову заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, паралельно висловивши позицію щодо підтримання своїх вимог. Відповідач в судове засідання також не прибув, надав заяву, із якої слідує, що він проти задоволення позову не заперечує і просить розглядати справу за його відсутності. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених сторонами У свою чергу, суд, дослідивши надані йому докази та оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, встановив наступні обставини, відповідні їм правовідносини і зробив такі висновки. В судовому засіданні установлено, що відповідач є батьком дитини [PERSON] , який народився [INFO] ( а.с. 5). Наразі дитина проживає разом з матір`ю, окремо від відповідача, і перебуває на її утриманні, що відповідач фактично визнав, позаяк, будь яких заперечень із цього приводу до суду не подавав. Між тим, стаття 180 СК України установлює обов`язок батьків утримувати дитину/дітей до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок, виходячи із аналізу вказаної правової норми, стосується обох батьків, у тому числі й того з них, хто проживає окремо від дитини. При цьому, способи виконання батьками такого роду обов`язку визначаються за домовленістю між ними, а за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі ( ч.1,2 ст. 181 СК України). Та у цьому випадку, суд не установив наявності між сторонами домовленості щодо способів утримання їхньої спільної дитини, чи то у грошовій, чи то у натуральній формі, про що, зокрема, свідчить звернення до суду із цим позовом. За такого, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормою ч.3 ст. 181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При висуненні вимог у частці ж від заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, як має місце у цьому випадку, остання визначається судом ( ч.1 ст. 183 СК України). \~ \~ \~ \~Тож, виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, слідує, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину/дітей той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і має право вибору щодо способу їх стягнення. \~ \~ \~ \~При цьому, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. \~ \~ \~ \~Та у будь якому випадку при визначення розміру аліментів суд ураховує обставини, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України, а також те, що розмір аліментів у жодному разі не може бути меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Тому у цьому аспекті суд бере до уваги вік, стан здоров`я дитини та її матеріальне становище, зокрема, те, що вона проживає разом з матір`ю і перебуває на даний час лише її утриманні. \~ \~ \~ \~А також суд враховує матеріальне становище і стан здоров`я відповідача, який, зокрема, має задовільних стан здоров`я, хронічних інвалідизуючих захворювань не має, володіє земельною ділянкою площею 5,47 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку здає в оренду, має на утриманні малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , не є учасником виконавчих проваджень, отримує заробітну плату, володіє автомобілем марки SKODA OKTAVIA, на обліку в органах пенсійного фонду України в Миколаївській області не перебуває. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~При цьому, суд виходить із того, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини ( ч.2 ст. 182 СК України) і не може бути меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тож, інтереси та потреби дитини превалюють у даному, конкретному випадку, у той час, як відповідач повинен нести відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку і належного забезпечення дитини. Отже, суд, у контексті установлених ним фактичних обставин, із числа тих, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, що заявлений позивачем, як то, 1/4 частини його заробітку (доходу), але у будь якому випадку не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд виходив із того, що у\~справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини\~наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). У\~статті 7\~СК України\~визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. \~ \~ \~ \~Згідно із частинами другою та четвертою\~статті 155 СК України\~батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права\~батьків щодо дитини є похідними\~від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд, крім того, не установив обставин, що передбачені ст. 188 СК України. На підставі ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину слід присудити із дня пред`явлення позову, як у даному випадку, з 11 січня 2020 року. І як наслідок, цей позов підлягає до повного задоволення. Щодо розподілу судових витрат На підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від 8 липня 2011 року\~ № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Тож, у цьому випадку, з урахуванням задоволення позову, він підлягає розподілу за правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, має бути покладений на відповідача. Вирішуючи дане питання, суд виходив із положень ст. 176 ЦПК України щодо ціни позову, а також із того, що згідно ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір він не може бути меншим, аніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на сьогоднішній день становить 840,80 грн. З цих мотивів,

Outcome: approved