Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, в якій просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 16.06.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 107 та визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16.06.2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після тривалого проживання у зареєстрованому шлюбі створити міцну та дружню сім`ю сторонам не вдалося, оскільки у них виявилися різні погляди життя, ведення домашнього господарства. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства між сторонами припинено у 2017 році. Оскільки, відповідач на даний час не має власного житла, влаштовує сімейні сварки в присутності дітей, тому вона вважає занеобхідним визначити місце проживання дітей разом з позивачем. На підставі викладеного, [PERSON] змушена звернутися до суду із вказаним позовом. 17 січня 2019 року [PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із зустрічним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, в якому просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 16.06.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 107 та визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з ним. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16.06.2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Починаючи з дня народження дитини, [PERSON] , працює один в сім`ї та всі кошти, що він отримує постійно передавав дружині [PERSON] . Вона їх витрачала на власний розсуд, ніколи у ці справи, на що було потрачено кошти він не втручався. Таким чином, сумісне господарство на його думку вони ведуть і станом на день розгляду справи. [PERSON] намагався зберегти шлюб, однак всі його спроби були марними. [PERSON] не бажає збереження шлюбу, настроює їх дітей проти нього, має намір переїхати з дітьми до іншої країни, неодноразово залишала дітей з ним на декілька днів. Вказав, що бажає займатися вихованням дітей, турбуватися про них. На підставі викладеного, [PERSON] змушений звернутися до суду із вказаним зустрічним позовом. [PERSON] та її представник в судовому засіданні первісну позовну заяву повністю підтримали та просили її задовольнити. Раніше надавали письмовий відзив на зустрічну позовну заяву. [PERSON] та його представник в судовому засіданні зустрічний позов підтримали повністю та просили його задовольнити, а у задоволенні первісного позову просили відмовити. Раніше надавали письмовий відзив на первісний позов. Представник третьої особи органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області в судовому засіданні просила винести рішення по справі з урахуванням інтересів дітей, вказала, що маленьким дітям буде краще жити з їх матір`ю. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження дітей сторони записані їх батьками. Під час розгляду справи з`ясувалося, що сторонни однією родиною не проживають, миритися наміру не мають. Спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За наявності таких обставин збереження цього шлюбу надалі є недоцільним, що є підставою для задоволення даного позову. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] , розірвати шлюб між сторонами, який зареєстровано 16.06.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 107. З службової характеристики від 05.12.2018 року виданої ТВО Командира роти № 5 батальйону № 3 полку № 1 (з ОПБ) УПП в м. Києві Департаменту патрульної поліції видно, що [PERSON] працює рядовим поліції роти № 5 батальйону № 3 полку № 1 (з ОПБ) УПП в м. Києві Департаменту патрульної поліції, за місцем роботи характеризується позитивно. З 08.01.2019 року [PERSON] орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору оренди квартири. З висновку ДОП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області Бутеєць Р.С. від 09.01.2019 року вбачається, що 09.01.2019 року [PERSON] звернувся до Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області з приводу вжиття заходів превентивного характеру відносно дружини. З довідки Департаменту патрульної поліції від 08.01.2019 року вбачається, що [PERSON] займає посаду співробітника Департаменту патрульної поліції та з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року отримав заробітну плату у розмірі 137 770, 73 гривень. З довідки Виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 21.02.2019 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та їх діти [PERSON] та [PERSON] . З витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.01.2013 року вбачається, що власником квартири в якій зареєстровані сторони по справі та їх діти є [PERSON] на праві приватної власності. З висновку ДОП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області Срібного Я.Ю. від 05.03.2019 року вбачається, що 05.03.2019 року до сектору превентивної діяльності Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області надійшло повідомлення від [PERSON] надійшло повідомлення про вчинення відносно неї насильства в сім`ї її чоловіком [PERSON] . В ході проведення перевірки звернення [PERSON] з її чоловіком [PERSON] проведено індивідуально - профілактичну бесіду та винесено офіційне застереження щодо недопущення вчинення ним протиправної поведінки. З довідки Головного Управління ДФС у м. Києві Державної фіскальної служби України від 10.07.2019 року № 05-517 вбачається, що [PERSON] працювала в ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві з 25.06.2010 року по 07.12.2018 рік та з 2010 року по 2018 рік отримала заробітну плату у розмірі 168 460, 08 гривень. З акту обстеження умов проживання та виховання дітей в сім`ї від 02.04.2019 року вбачається, що [PERSON] належним чином виконує батьківські обов`язки, піклується про своїх дітей, створені хороші умови для виховання та проживання дітей, їх розвитку. Також, в матеріалах цивільної справі наявний витяг з Єдиного державного реєстру судових рішень по цивільній справі № 363/1836/19 з якого вбачається, що в провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за участю сторін про стягнення аліментів на утримання дітей. З службової характеристики начальника оперативного управління ГУ ДФС у м. Києві видно, що [PERSON] працює старшим інспектором сьомого відділу оперативного управління ГУ ДФС у м. Києві майором податкової міліції, за місцем роботи характеризується позитивно. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на даний час проживання дітей з матір`ю, яка фактично проживає з ними, буде відповідати саме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, а тому суд приходить до висновку про задоволення первісних позовних вимог.

Outcome: approved