Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладеного 30.06.1999 року на Універсальній товарно-сировинній біржі за № 441 та зареєстрованого Вознесенським МБТІ в реєстрі прав власності на нерухоме майно від 07.07.1999 року в реєстровій книзі за № 50 за реєстровим номером № 6057. Нотаріально договір сторони не посвідчували, однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену в договорі. Враховуючи неможливість нотаріального посвідчення договору на час розгляду справи з об`єктивних причин, оскільки попередній власник майна [PERSON] не бажає звертатися до нотаріуса оскільки вважає, що всі дії щодо укладення договору купівлі - продажу вона виконала, тому позивач просив суд визнати такий договір дійсним. 07.10.2019 року ухвалою суду позовна заява була залишена без руху для виконання вимог ст. ст. 175,177 ЦПК України. 11.10.2019 року позивачем подано уточнену позовну заяву в якій вимоги суду було виконано. 15.10.2019 року ухвалою суду справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 01.11.2019 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, судом належним чином повідомлена про слухання справи, на адресу суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі сторін. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки сторони та їх представники не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлено, що 30.06.1999 року Універсальною товарно - сировинною біржею було зареєстровано договір за № 441 купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] між [PERSON] , як продавцем і [PERSON] , як покупцем (а.с.5-6 ). Згідно розпорядження Вознесенського міського голови від 25.11.2015року № 136-р про перейменування вулиць, провулків на території м. Вознесенська, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму», вул. «Островська» переіменовано на вул. «Сокольська » ( а.с. 27). Як вбачається з технічного паспорту від 29.06.2019 року на житловий будинок [ADDRESS] містить інформацію щодо власника - « [PERSON] » (а.с. 8-11). Відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань КП « Вознесенська універсальна товарно - сировинна біржа» є припиненим ( а.с. 20- 23). Відповідно до висновку про вартість майна від 09.10.2019 року зазначається, що вартість житлового будинку по [ADDRESS] складає - 129 500 грн. ( а.с.18). Всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавець передав покупцю майно, а покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. Позивач бажає розпорядитися зазначеним майном, однак позбавлена такої можливості, оскільки нотаріус вважає зазначений договір недійсним, що створює їй певні перешкоди в розпорядженні її власністю. Оскільки нерухоме майно було придбано у червні 1999 року, то відповідно підлягає застосуванню законодавство, що діяло на час коли виникли ці правовідносини. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони узгодили всі його істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що цивільне право позивача підлягає захисту, а позов задоволенню. Позивач відповідно до положень ст. 141 ЦПК України не претендує на відшкодування судового збору.

Outcome: approved