Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

В вересні 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: розірвати укладений між сторонами шлюб; стягнути з відповідача на свою користь щомісячно аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [INFO] у розмірі по 1500,0 грн. на кожну дитину з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем 24 жовтня 2009р. було зареєстровано шлюб в Відділі РАЦС Шевченківського РУЮ у м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 1335. В шлюбі у сторін народилися, [INFO] діти - [PERSON], [PERSON]. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, небажання відповідача працювати та утримувати родинну, піклуватися про спільних дітей. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують, відповідач не надає допомогу ні на утримання дітей, не бере участі у вихованні дітей, які фактично знаходяться на утриманні позивачки та її батьків, а тому позивачка вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. До судового засідання позивачка подала на адресу суду заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі не заперечує проти заочного розгляду. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, надіслав на адресу суду заяву про визнання позову, просив суд здійснювати розгляд справи у свою відсутність. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2009р. В шлюбі у сторін народилися, [INFO] діти: [PERSON], [PERSON]. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку, так і на відповідача. З квітня 2016р. позивачка та відповідач не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, примирення між сторонами і збереження шлюбу на теперішній час неможливе, проживають окремо. Судом достовірно встановлено, що спільні діти сторін проживають разом з позивачкою, майновий спір між сторонами відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх спільних дітей. Після розірвання шлюбу прізвища сторін незмінні. Згідно з ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час. Позивачка пред'являючи позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей, посилалась на те, що відповідач участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У відповідності з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За змістом ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням того, що відповідач подав на адресу суду заяву про визнання позову, а також беручи до уваги, що останній офіційно не працює, немає інших осіб на утриманні, а також враховуючи те, що з нього не проводиться інших стягнень, не надає матеріальної допомоги на утримання спільних дітей, яку діти потребують, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей, а саме: стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільних дітей аліментів у розмірі по 1500,0 грн. на кожну дитину щомісячно починаючи з 23 вересня 2016р. до досягнення дітьми повноліття, з урахуванням індексації, яка проводиться відповідно до Закону. Суд вважає, що за своїм матеріальним станом відповідач спроможний сплачувати щомісяця суму аліментів, визначену судом, при цьому суд враховував і матеріальний стан матері дитини - позивачки по справі. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,2 грн., і на користь держави судовий збір у розмірі 551,2 грн.

Outcome: approved