Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

В вересні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» суму заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 1886510,71 грн., а саме: за епізодом щодо кредитування «співробітників» ПП «Дімекс» - 52705,28 грн.; за епізодом щодо кредитування «співробітників» ПП «Літекс» - 681401,18 грн.; за епізодом щодо кредитування «співробітників ТОВ компанія «Цінні папері» - 784180,75 грн.; за епізодом щодо кредитування «співробітників «ТОВ «Гота Предистинація» - 368223,50 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що [PERSON], працюючи заступником директора Дніпропетровської філії ТОВ «Банк Фамільний», у період з 2005 року по 2007 рік, вступила в злочинний зговір з [PERSON], з метою незаконного отримання кредитних коштів шляхом оформлення кредитів на ім'я уявних позичальників. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, під час розгляду кримінальної справи № 1/200/38/14 (403/4259/12) встановлено, що відповідачка зловживаючи службовим становищем та скориставшись затвердженою правлінням ТОВ «Банк Фамільний» програмою споживчого кредитування співробітників підприємств та технологічною картою «Бланкове споживче кредитування співробітників підприємств» запропонувала відповідачу знайти копії паспортів, довідок ІПН третіх осіб довільними анкетними даними, скласти офіційні завідомо неправдиві документи про те, що громадяни є співробітниками підприємства, анкету позичальників від імені вказаних фізичних осіб, анкети на відкриття рахунку та видачу кредитної платіжної карти від імені вказаних фізичних осіб, проекти договорів на відкриття та обслуговування карткового рахунку фізичної особи, а також відкриття та обслуговування овердрафту за даним рахунком, та надати вищезазначені документи відповідачці. В свою чергу, остання, використовуючи копії особистих документів сторонніх осіб, склала проекти завідомо підроблених документів, після чого відкрила позичкові рахунки на ім'я сторонніх осіб, що забезпечило незаконне отримання в касі філії Банку грошових коштів у розмірі 10000,00 грн. на кожного уявного позичальника. Загалом, за вказаний період часу, діями відповідачів спричинено шкоду позивачу на суму 1886510,71 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно. В судове засідання представник позивача Макаренко С.С. не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просив розглянути без участі представника позивача. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, [PERSON] причину своєї неявки суду не повідомив, а представник [PERSON] - [PERSON] надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, враховуючи обставини, які викладені в письмових запереченнях. В письмових запереченнях вказав наступне. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], працюючи заступником директора Дніпропетровської філії ТОВ «Банк Фамільний», у період з 2005 року по 2007 рік, вступила в злочинний зговір з [PERSON], з метою незаконного отримання кредитних коштів шляхом оформлення кредитів на ім'я уявних позичальників. За вказаний період часу, [PERSON] з [PERSON] спричинили матеріальну шкоду Публічному акціонерному товариству «Банк Фамільний» на загальну суму 1886510,71 грн. Вищевказані обставини встановлені постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2014 року по кримінальній справі № 403/4259/12 (провадження № 1/200/38/14 р.), якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1, ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, а [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366 КК України, внаслідок декриміналізації та у зв'язку з закінчені термінів притягнення до кримінальної відповідальності (а.с.10-125). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку з вищевказаним, позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» суму заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 1886510,71 грн. Підставою своїх позовних вимог позивач визначив ст. ст. 22, 1166 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача, оскільки позивачем обраний невірний спосіб захисту його порушених прав та невірно застосовані норми цивільного законодавства, у зв'язку з тим, що відповідач знаходилася з позивачем у трудових відносинах і правовідносини, що склалися між ними регулюються нормами трудового законодавства. Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 232 Кодексу законів про працю України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. Стягнення збитків в цьому разі передбачено ст. 132 Кодексу законів про працю України, положеннями якої (статті) встановлено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 134 вказаного кодексу, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Як роз'яснила Постанова Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» в абзацах 1 та 3 пункту 3, у відповідності зі ст. 130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed