Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернулася в суд із вищезазначеним позовом, в якому просила суд встановити порядок користування квартирою №6 в будинку [ADDRESS], яка належить на праві спільної часткової власності сторонам, відповідно позивачу разом з донькою та синою 53/100, а відповідачам 47/100, виділивши в користування позивачу окрему кімнату загальною площею 38,5 кв.м, яка складається відповідно з кімнат №№ 1, 5, 6, а відповідачам: [PERSON] - окрему кімнату № 4 загальною площею 12,3 кв.м.; [PERSON] - окрему кімнату № 3 загальною площею 9,2 кв.м.; [PERSON] - окрему кімнату № 2 загальною площею 12,2 кв.м., інші приміщення: кухня площею 9,8 кв.м., вбиральня площею 0,9 кв.м., ванна кімната площею 1,3 кв.м., коридори площею 13,3 кв.м. та 2,7 кв.м., залишити в спільному користуванні, розділити особові рахунки, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою та сплати комунальних послуг, відповідач - [PERSON] взагалі тривалий час в приміщенні не проживає, а позивач разом зі своїми дітьми фактично користується тими приміщеннями, які зазначені вище, вона звертає увагу суду на те, що відсутність згоди між власниками щодо утримання квартири призводить до зростання заборгованості по сплаті комунальних послуг, а утримання решти квартири є для неї занадто обтяжливим, оскільки особові рахунки не розділені до сих пір. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.69-75). В той же час, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зауважила, що позовні вимоги підтримує (а.с.79) Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову в повному обсязі. (а.с. 36, 78) Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 214 ЦПК України суд при постановленні рішення вирішує, зокрема, питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Саме на сторони згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень. В той же час, як зазначено судом вище відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, відтак суд виходить з представлених саме позивачем доказів у справі. Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності видане Відділом приватизації державного житла Солом?янської районної в місті Києві державної адміністрації від 16.12.2011 року Серія [NUMBER], 53/100 квартири [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с. 8) Згідно витягу з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 56302243 від 30.03.2016 року квартира [ADDRESS], загальною площею 100,2 кв.м., житловою площею 72,2 кв.м. З якої: 13/100 часток квартири належить [PERSON] і складаються з однієї кімнати житловою площею 9,20 кв.м., загальною площею 12,78 кв.м.; 53/300 часток квартири належить [PERSON]; 53/300 часток квартири належить [PERSON]; 53/300 часток квартири належить [PERSON]; 17/100 часток квартири належить [PERSON]. (а.с. 43-46) Згідно технічного паспорту на дану квартиру квартира складається з 6 кімнат, а саме кімната №1 - 9,4 кв.м., №2 - 12,2 кв.м., №3 - 9,2 кв.м, №4 - 12,3 кв.м., №5 - 17,0 кв.м., №6 - 12,1 кв.м., кухня 9,8 кв.м, ванна кімната 1,3 кв.м., вбиральні (поєднаної) 0,9 кв.м., коридор 13,3 кв.м., 2,7 кв.м. (а.с.14-16) Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Власники володіють, користуються та розпоряджаються власністю за взаємною згодою. За відсутності такої згоди порядок володіння та користування майном може бути визначений судом за позовом одного або декількох співвласників. Матеріали справи свідчать про «напружені» взаємовідносини між сторонами. Позивач акцентує увагу на тому, що в одній квартирі тепер мешкають чотири різні сім`ї. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками відповідно до змісту ст. ст. 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному із співвласників. Відповідно до роз`яснень, у п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист прав приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можна виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або їх можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це було заявлено позов. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Встановлені судом обставини справи дають підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Так, слід встановити наступний порядок користування житловим приміщенням квартирою №6 в будинку [ADDRESS], а саме позивачу кімнати №1 площею 9,2 кв.м., №5 площею 17,0 кв.м., №6 площею 12,1 кв.м, відповідачам: [PERSON] - кімнату №4 площею 12,3 кв.м., відповідачу [PERSON] - кімнату №3 площею 9,2 кв.м., відповідачу [PERSON] - кімнату №2 площею 12,2 кв.м., а приміщення кухню площею 9,8 кв.м, ванну кімнату площею 1,3 кв.м., вбиральню (поєднану) площею 0,9 кв.м., коридори площею 13,3 кв.м. та 2,7 кв.м. - в загальному користуванні. Щодо розділення рахунків, то слід зауважити наступне. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ. П.10 правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ №572 від 08.10.1992 року, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати. Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст.20 ч.3 п.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Також, нормою ст.21 ч.2 п.3 того ж Закону визначено обов'язок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Статтею 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» регулюються особливості укладання договорів у багатоквартирному будинку. Із норми ч.4 вказаної статті слідує, що процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Виходячи з вказаних положень, заявлення вимог про розподіл особових рахунків є передчасним і безпідставним, так як в суді не встановлено що позивачем вносився б проект договору та виконувалася б процедура погодження його умов, в тому числі й щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг та його оплату, відповідно до часток у праві спільної часткової власності на квартиру. Встановлення порядку користування квартирою між її співвласниками за рішенням суду є самостійною підставою для звернення позивача з метою розподілу особових рахунків, а у разі відмови в цьому останній не позбавлений права звернутись за захистом до суду. Таким чином, в цій частині позивачу слід відмовити в задоволенні вимог і роз`яснити про необхідність скористатися вищезазначеним порядком. В разі відмови від розділення рахунків, такі дії вже потім можуть бути оскаржені до суду. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню сума судового збору за задоволену вимогу. На підставі викладено та

Outcome: partial