Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

В грудні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спільним сумісним майном та стягнення компенсації вартості частки майна у спільній сумісній власності, посилаючись на наступні обставини. З 01 серпня 2018 року, вона, [PERSON] , і [PERSON] (надалі - Відповідач), почали за її адресою проживати разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. Реєструвати шлюб вони не мали можливості, оскільки на той час вона ще перебувала в зареєстрованому іншому шлюбі. 20.08.2018 року вона звернулася з позовом до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про розірвання шлюбу з громадянином [PERSON] , з яким вона вже тривалий час не проживала та не підтримувала шлюбні відносини. 26 жовтня 2018 року згідно до наявного в додатках до позову рішення суду їх шлюб з [PERSON] було розірвано. Раніше з позовом про розірвання шлюбу вона не зверталася, так як за їхньою взаємною домовленістю це повинен був зробить [PERSON] 19 червня 2019 року вони з Відповідачем через погіршення їхніх відносин припинили проживати однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. Таким чином, вони з Відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 серпня 2018 року до 19 червня 2019 року. Вищевказаний факт підтверджується: її особистими поясненнями; поясненнями свідків; актом обстеження житла на встановлення факту проживання (не проживання) громадян № 419 від 08.11.2019 року, складеного комісією у складі депутатів сільської ради та голови\\члена виконавчого комітету. Під час спільного проживання однією сім`єю з Відповідачем ними 20.04.2019 року у ФОП [PERSON] за 22 000 грн. було придбане майно, а саме: мотоблок «FORTE 81» СЕРІЇ МД . Підтверджується копією Товарного чеку від 20.04.2019 року, копією керівництва з експлуатації з гарантійним талоном, які містяться в додатках. Після 19 червня 2019 року Відповідач повернувся проживати за місцем своєї реєстрації. Після припинення спільного з Відповідачем проживання вони неодноразово мали розмови про поділ спірного майна, проте згоди так і не дійшли. Вона вважає, що відповідно до чинного законодавства їй на праві спільної сумісної власності належить 1/2 частина спірного мотоблоку. Частиною 1 ст. 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. При цьому, ч. 2 цієї статті встановлено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь- якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Враховуючи, що вони на час придбання мотоблоку проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, то необхідно визнати, що мотоблок «FORTE 81» СЕРІЇ МД спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Однак, у кінці липня 2019 року, коли вона після роботи повернулась додому, то виявила, що відповідач незаконно проник на територію її домоволодіння та викрав мотоблок «FORTE 81» СЕРІЇ МД . В подальшому їй стало відомо, що Відповідач продав спірне майно. Тому, просила суд встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 серпня 2018 року до 19 червня 2019 року, визнати, що мотоблок «FORTE 81» СЕРІЇ МД був спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) компенсацію вартості 1/2 частини мотоблоку «FORTE 81» СЕРІЇ МД у розмірі 11 000 гривень. Стягнути з Відповідача судові витрати ( а. с. 2-5 ). Ухвалою судді від 26 грудня 2019 року постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 30 січня 2020 року о 16 годині 45 хвилин ( а. с. 24-25 ). Справа неодноразово відкладалася у зв`язку з неявкою відповідача, останнього разу 12 березня 2020 року було оголошено перерву в судовому засіданні для мирного врегулювання спору до 10 години 00 хвилин 01 квітня 2020 року ( а. с. 46-49 ). В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявна розписка ( а. с. 50 ). 31 березня 2020 року за вх. № 12414 судом отримано заяву від представника позивача [PERSON] , в якій останній просив суд провести розгляд справи без участі позивача та її представника за наявними матеріалами в справі та позов позивача задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу. Свідків по справі не викликати, так як на даний час в цьому немає необхідності, у зв`язку з тим, що Відповідач своїми поясненнями в суді підтвердив обставини, що викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи міститься розписка ( а. с. 50 ). Заяв та клопотань від [PERSON] на адресу суду не надходило. В судовому засіданні, яке відбувалося 12.03.2020 року відповідач [PERSON] підтвердив факт проживання однією сім`єю з позивачем у вказаний позивачем період та підтвердив, що спірне майно було придбано позивачем та ним в період проживання однією сім`ю за сумісні кошти. Не заперечував сплатити позивачу половину вартості мотоблоку, який ним був проданий. У зв`язку із зазначеними обставинами та тією обставиною, що [PERSON] наголошував про можливість врегулювання спору, в судовому засіданні було оголошено перерву. Однак, спір не був вирішений мирним шляхом, позивач разом із представником не з`явилися в судове засідання, однак наполягали на позовних вимогах. Відповідач будучи належним чином повідомлений в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань від останнього не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення сторін, які були надані в судовому засіданні 12.03.2020 року, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , який був розірваний Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 26 жовтня 2018 року ( а. с. 9 ). Позивач [PERSON] наголошувала на тому, що хоча і перебувала офіційно в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , однак не проживала з останнім та починаючи з 01 серпня 2018 року вона проживала з відповідачем [PERSON] однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, з яким вели спільне господарство до 19 червня 2019 року. Під час спільного проживання однією сім`єю з відповідачем, сторони по справі 20.04.2019 року у ФОП [PERSON] за 22 000 грн. придбали майно, а саме: мотоблок «FORTE 81» СЕРІЇ МД . Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами позивач вважає, що в судовому порядку повинно бути встановлено їх факт проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу та відповідно до чинного законодавства встановити, що їй на праві спільної сумісної власності належить 1/2 частина спірного мотоблоку та стягнути з відповідача компенсацію його вартості. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Зазначене узгоджується з позицією викладеною у постанові ВС у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2019 року справа № 588/350/15, провадження № 61-30273св18. Згідно Акту обстеження житла на встановлення факту проживання ( не проживання ) громадян від 08.11.2019 року за № 419, який було складено та підписано комісією в складі депутатів сільської ради [PERSON] , [PERSON] , головою/члена виконавчого комітету [PERSON] та сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що при обстеженні житла та опитуванні сусідів комісією встановлено, що в будинку /квартирі / за адресою [PERSON] фактично проживав в період з 01.08.2018 року по 19 червня 2019 року громадянин [PERSON] ( а. с. 10 ). До того ж, проживання позивача та відповідача з 01.08.2019 року без реєстрації шлюбу до 19.06.2019 року та те, що останні вели спільне господарство, де під час спільного проживання був придбаний спірний мотоблок «FORTE 81» встановлено та підтверджено самим [PERSON] у Висновку від 28.11.2019 року по зверненню гр . [PERSON] та складеного ДОП Узинського ВП Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області рядовим поліції Комаха О.О. при розгляді матеріалів ЄО № 38355 від 21.11.2019 року ( а. с. 41 ). Крім того, в судовому засіданні, яке відбувалося 12 березня 2020 року, про що свідчить протокол судового засідання ( а. с. 46-49 ) відповідач [PERSON] визнав факт проживання однією сім`єю з позивачем у зазначений період, а також те, що під час їх з позивачем спільного проживання дійсно був придбаний спірний мотоблок «FORTE 81». Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Зазначений правовий висновок викладений в постанові ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року справа № 544/1274/16-ц, провадження № 61-22277св18. В судовому засіданні встановлено та не спростовано сторонами, що в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу останніми за спільні кошти був придбаний мотоблок «FORTE 81», яким оброблявся город за місцем проживання позивача, де сторони проживали разом та вели спільне господарство. Придбання спірного майна, а саме мотоблоку «FORTE 81» підтверджується і наявним в матеріалах справи товарним чеком від 20.04.2019 року, вартість якого складає 22 000 гривень ( а. с. 11 ), керівництвом з експлуатації ( а. с. 12-13 ) та гарантійним талоном ( а. с. 14 ). Отже, під час розгляду даної цивільної справи знайшло своє підтвердження, що в період з 01.08.2018 року по 19 червня 2019 року позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки та в зазначений період останніми за сумісні кошти було придбане спірне майно, а саме мотоблок «FORTE 81». В судовому засіданні відповідач наголошував на тому, що спірний мотоблок «FORTE 81», останнім був проданий за значно нижчою ціною, однак належних та допустимих доказів не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved