Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 14520 грн., що складають три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 330000 грн. за період з 30.05.2012 року по 01.12.2013 року посилаючись на те, що 14.05.2012 року [PERSON] згідно до розписки отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 30000 євро. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20.03.2013 року позовні вимоги задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за борговою розпискою в сумі 330000 грн. Зазначене рішення суду набуло законної сили 23.04.2013 року. Враховуючи те, що станом на 01.12.2013 року [PERSON] суму боргу в розмірі 330000 грн. не повернув, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути три проценти річних від простроченої суми, що станом на 01.12.2013 року становить 14520 грн., а також судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач, будучи присутнім в судовому засіданні 26.12.2013 року, в судове засідання повторно не з'явився за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином судовою повісткою в порядку ст. 74 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20.03.2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за борговою розпискою в сумі 330000 грн. Зазначене рішення набуло законної сили 23.04.2013 року. Як встановлено судовим рішенням, [PERSON] зобов'язався до 30.05.2012 року виконати зобов'язання. Відповідно до постанови ВП № 39596494 від 02.09.2013 року, на підставі виконавчого листа № 303/1879/13-ц, виданого Мукачівським міськрайонним судом 13.08.2013 року, було відкрито виконавче провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, наявність заборгованості [PERSON] перед [PERSON] встановлена судовим рішенням і на потребує додаткового доказування. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В ст. 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості суду не представив, а відтак не виконав належним чином своє зобов'язання перед позивачем, не повернув позивачу заборгованість та відповідно не виконав рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20.03.2013 року. Зазначене також підтверджується листом № 06-11/8563 від 10.12.2013 року Міського відділу державної виконавчої служби. Згідно представленого позивачем розрахунку, три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 30.05.2012 року по 01.12.2013 року становить 14520 грн. Вказаний розрахунок перевірений судом та складений відповідно до вимог ЦК України. Оцінюючи допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача повністю знайшли підтвердження в судовому засіданні, є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. У зв'язку з тим, що відповідач не повернув у встановлені строки суму позики позивачу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі три відсотки річних від простроченої суми в сумі 14520 грн. Згідно з ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 229,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Outcome: approved