Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-05 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Маломочульської сільської ради Теплицького району про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказав, що [INFO] року в смт Теплик Теплицького району Вінницької області помер його батько [PERSON]. Після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Маломочульської сільської ради Теплицького району. Після смерті [PERSON] він є спадкоємцем за заповітом. Коли він звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, то виявилось, що шестимісячний строк, який передбачений законодавством України для подання заяви про прийняття спадщини, закінчився, тому йому відмовили у прийняті заяви про прийняття спадщини. Вважає, що вказаний строк пропущено ним з поважної причини, оскільки він проживає в іншому населеному пункті, який розташований в зоні проведення антитерористичної операції, працює на металургійному комбінаті, яким встановлено посилений режим роботи, через що відпустки працівникам не надавались, тому він не зміг приїхати навіть на похорони свого батька. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, направив на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги просить задовольнити. Від відповідача - Маломочульської сільської ради Теплицького району - надійшла заява про розгляд справи у відсутність її представника, вимоги [PERSON] визнають. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] року в смт Теплик Теплицького району помер [PERSON].(а.с.7), після його смерті залишилось майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маломочульської сільської ради Теплицького району(а.с.8). Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, відповідно якого [PERSON] заповів йому все своє майно(а.с.10). Позивач до нотаріальної контори звернувся після спливу шестимісячного строку, який встановлено ст.1270 ЦК України, тому постановою державного нотаріуса Теплицької державної нотаріальної контори від 13 грудня 2016 року йому було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини у зв'язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини(а.с.9). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Враховуючи встановлені судом обставини, те, що відповідач позовні вимоги визнає, суд вважає, що у позивача були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки [PERSON] проживає в Донецькій області в зоні проведення АТО, де діє особливий режим, тому причину пропуску строку на прийняття спадщини визнає поважною і вважає можливим його продовжити, що відповідає правовому висновку Верховного суду України у справі 6-85цс12 від 26 вересня 2012 року. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved