Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] , [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним і визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування . В обґрунтування позовних вимог позивачі вказали , що в жовтні 1999 року померла їх мати [PERSON], яка проживала в [INFO]. При житті мати набула право на земельну частку ( пай ), і на її імя був виданий сертифікат на право на земельну частку ( пай ) серії ХР № 0229747. Після смерті матері відповідач забрав усі її документи, в тім числі і оригінал сертифікату на право на земельну частку ( пай ) , і утримував їх у себе. На прохання позивачів повернути сертифікат, з метою подальшої здачі до нотаріальної контори, не реагував. Відсутність оригіналу правовстановлюючого документу , унеможливлювало його успадкування. Відповідач 14 грудня 2016 року отримав у Краснокутській ДНК на своє імя свідоцтво про право на спадщину після смерті матері на спадкове майно яке складається з права на земельну частку ( пай) згідно сертифікату серії ХР № 0229747. Таким чином , на думку позивачів, відповідач приховав від нотаріуса, данні про наявність і ще трьох спадкоємців першої черги за законом відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК ( в ред. 1963 року ) . Відповідач , на думку позивачів, не мав права успадковувати майно спадкодавця одноособово, оскільки заяв про відмову від прийняття спадщини позивачі не писали, і частки майна повинні належати і їм, як спадкоємцям першої черги в рівних частинах тобто по ? частці кожному, таким чином порушене право позивачів на спадщину, яке може бути поновлено судом шляхом визнання права на земельну частку (пай). Мати за життя заповіт не складала. У звязку з тими обставинами, що позивачі не є членами сімї відповідача, не мали доступу до сімейних документів в його домоволодінні, а саме: сертифікату на право на земельну частку ( пай ) ,який належить матері, а відповідно не могли його надати нотаріусу. Як до смерті матері так і після її смерті, позивач [PERSON], проживав разом з нею в одному помешканні і проживає до даного часу, користується її майном, а [PERSON] та [PERSON] після смерті матері також приїжджали в її помешкання, користувались її майном та частину майна поділили між собою, як спадщину на згадку, і яке зберігається у них до даного часу, тобто тим самим фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, але юридично його не оформили, що відповідає вимогам ст. 549 ЦК ( в ред. 1963 року) . У звязку з тими обставинами, що позивачі були фактично позбавлені можливості на спадкування, що повязано з протиправною поведінкою відповідача, прохають пропущений строк вважати поважним та поновити нам строк для звернення з заявою до суду та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 14 грудня 2016 року Краснокутською державною нотаріальною конторою Харківської області, на імя [PERSON], на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку ( пай ), згідно сертифікату серії ХР № 0229747, який належав [PERSON] ; визнати за ними в порядку спадкування за законом, по ? частки кожному, права на земельну частку ( пай ), згідно сертифікату серії ХР № 0229747, який належав [PERSON] В березні 2017 року позивачі уточнили позов , вказавши , що на час смерті матері , з нею в одному помешканні був зареєстрованим її син та брат позивачів [PERSON], який помер 23 серпня 2006 року, який тим самим фактично прийняв спадщину своєї матері але юридично її не оформив, хоча позивачі також фактично прийняли спадщину своєї матері. За життя брат [PERSON] також набув право на земельну частку ( пай ) і на його імя був виданий сертифікат на право на земельну частку ( пай ) серії ХР № 0229239, який відповідач також успадкував на своє імя одноособово, приховавши від нотаріуса наявність інших спадкоємців другої черги , згідно ст. 1262 ЦК України. Згідно відповіді нотаріуса Краснокутської ДНК підтверджується, що відповідач не повідомив про наявність інших спадкоємців тобто позивачів, оскільки дружини та дітей у [PERSON]Ю не було. Позивачам стало відомо, що відповідач 14 грудня 2016 року отримав у Краснокутській ДНК на своє імя свідоцтво про право на спадщину після смерті брата [PERSON] на спадкове майно яке складається з права на земельну частку ( пай) ,згідно сертифікату серії ХР № 0229747, виданого на імя матері [PERSON] та з права на земельну частку ( пай) ,згідно сертифікату серії ХР № 0229239, виданого на імя брата [PERSON] Таким чином , на думку позивачів, відповідач приховав від нотаріуса, данні про наявність і ще трьох спадкоємців за законом. Прохали поновити строк для звернення з заявою до суду та визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 14 грудня 2016 року Краснокутською державною нотаріальною конторою Харківської області на імя [PERSON], на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку ( пай ), згідно сертифікату серії ХР № 0229747, який належав [PERSON], та згідно сертифікату серії ХР № 0229239, який належав [PERSON] Визнати за ними в порядку спадкування за законом, по ? частки кожному, права на земельну частку ( пай ), згідно сертифікату серії ХР № 0229747, який належав [PERSON] та згідно сертифікату серії ХР № 0229239, який належав [PERSON] У судовому засіданні представник позивачів підтримав позов , прохав його задовольнити . Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував , прохав вирішити справу на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 559299 року ,мати позивачів [PERSON] померла 03 жовтня 1999 року в с.Мирне Краснокутського району Харківської області . [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвами про укладення шлюбу. [PERSON] була зареєстрована в [INFO] та вибула в зв»язку зі смертю . На день смерті проживала спільно з синами [PERSON] та [PERSON] Заповіт по сільській раді не значиться , що підтверджується довідкою Мурафської сільської ради від 02.09.2016 року. [PERSON] помер 23 серпня 2006 року в с.Мирне , про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ №559298. За життя [PERSON] набув право на земельну частку (пай) розміром 4,50 в умовних кадастрових гектарах у землі ,яка перебуває у колективній власності колишнього КСП « Мурафського» в с.Мурафа Краснокутського району Харківської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0229239 . [PERSON] мала право на земельну частку (пай) розміром 4,50 в умовних кадастрових гектарах у землі ,яка перебуває у колективній власності колишнього КСП « Мурафського» в с.Мурафа , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0229747. Довідка Мурафської сільської ради від 13.12.2016 року свідчить про те , що на день смерті [PERSON] проживав спільно з братом [PERSON] в одному будинку Заповіт по сільській раді не значиться. Відповідно до відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіва від 05.10.2016 року після померлої [PERSON] , заяви про прийняття спадщини ,відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлої до нотаріальної контори не надходило , спадкова справа не заводилася ,свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповіддю відділу Держгеокадастру у Краснокутському районі від 01.11.2016 року повідомлено , що інформація про наявність Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім»я [PERSON] у відділі відсутні. Крім того, 06.04.1999 року в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП « Мурафське» Мурафської сільської ради на [PERSON] зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0229747 , 10.04.1999 року в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП « Мурафське» Мурафської сільської ради на [PERSON] зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0229239. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Краснокутської ДНК від 14.12.2016 р. , зареєстрованого в реєстрі за № 1827 , [PERSON] отримав у спадщину право на земельну частку (пай) у землі ,яка перебуває у колективній власності КСП « Мурафське» , що знаходиться в с.Мурафа розміром 4,50 в умовних кадастрових гектарах ,на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0229239. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Краснокутської ДНК від 14.12.2016 р. , зареєстрованого в реєстрі за № 1829 , [PERSON] отримав у спадщину право на земельну частку (пай) у землі ,яка перебуває у колективній власності КСП « Мурафське» , що знаходиться в с.Мурафа розміром 4,50 в умовних кадастрових гектарах , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0229239, що раніше належала матері спадкодавця [PERSON] , спадкоємцем якої був син [PERSON],який фактично прийняв спадщину ,але не оформив своїх спадкових прав. [PERSON] [PERSON] та [PERSON] після смерті матері з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори на протязі шести місяців не зверталися, хоча фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Оскільки спадщина після смерті матері відкрилася в 1999 році , то слід застосувати норми ЦК України ( в ред.1963 року). Відповідно до ст. 524 ЦК України спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є , в рівних частках , діти померлого … Відповідно до ст.549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину ,якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивачі є спадкоємцями по закону першої черги, інші спадкоємці, які б мали право на обов»язкову частку у спадщині , відсутні. Заповіт від імені спадкодавці [PERSON] не складався. Як свідчить акт складений з участю депутата Мурафської сільської ради та 2 сусідів від 10.01.2017 року , [PERSON] , [PERSON], [PERSON] після смерті матері [PERSON] неодноразово приїздили в будинок , користувалися її майном , вели за ним догляд. У судовому засіданні свідок [PERSON] та свідок [PERSON] пояснили , що дійсно позивачі є дітьми [PERSON] та після смерті матері фактично вступили в управління та володіння спадковим майном . Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася , про що свідчить довідка з Харківського обласного державного нотаріального архіву № 2743/01-20 від 05.10.2016 року. З письмового пояснення державного нотаріуса [PERSON] від 16.02.2017 року вбачається , що [PERSON] , який є спадкоємцем майна свого брата [PERSON] , померлого 23.08.2006 року , на підставі ст.1262 ЦК України прийняв спадщину , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, про що є довідки Мурафської сільської ради . Заявником [PERSON] подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті брата [PERSON] , в якій він повідомив про те, що він є єдиним спадкоємцем та крім нього інших спадкоємців , передбачених ст.ст. 1261-1262 ЦК України , не має. Відповідно до п.3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 , зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 спадкоємець ,який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини , вважається таким , що прийняв спадщину ,якщо протягом строку , встановленого ст.1270 ЦК України ,він не заявив про відиову від неї. Спадкове майно складається з права на земельну частку (пай), на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) , що раніше належав матері спадкодавці [PERSON] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який фактично прийняв спадщину ,але не оформив своїх спадкових прав. Відповідно до п.3.14. Порядку прийняття і відмова прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна .Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини , а від іншої частини відмовитись . Спадкоємець ,який прийняв частину спадщину ,вважається таким , що прийняв усю спадщину. Відповідно до п. 3.15. Порядку , якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини ,він вважається таким , що не прийняв спадщину . Як передбачає ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини... У відповідності до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця … Як свідчить ст.1268 ч.3 ЦК України спадкоємець ,який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини , вважається таким , що прийняв спадщину ,якщо протягом строку ,встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно заяви [PERSON] , поданої до нотаріальної контори , останній вказав , що інших спадкоємців , передбачених ст.1261 -1262 ЦК України, не має. Відповідач приховав від нотаріуса , дані про наявність і ще трьох спадкоємців першої черги за законом відповідно до ст.529 ч.1 ЦК України ( в ред. 1963 р.) Згідно ст.230 ЦК України ( в ред.2003 р.) ,якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин ,які мають істотне значення ( ч.1 ст.229 цього Кодексу) , такий правочин визнається судом недійсний . Як роз»яснив пленум Верховного Суду України в п.20 постанови від 06.11.2009 року №9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин ,які впливають на вчинення правочину .На відміну від помилки ,ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. В судовому засіданні встановлено , що позивачі є такими, що прийняли спадщину після смерті матері , оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Заяв про відмову від спадщини позивачі не писали , тому частки майна повинні належати і позивачам , як спадкоємцям першої черги , в рівних частинах , тобто по ? частці кожному . Крім того , відповідно до свідоцтва про смерть, мати позивачів вказана як [PERSON], а свідоцтво про народження [PERSON], видане на ім»я [PERSON] та її матір»ю є [PERSON] ; свідоцтво про народження [PERSON] видане на ім.»я [PERSON] , її матір»ю також значиться [PERSON], в свідоцтві про народження виданого на ім»я [PERSON], його мати записана як [PERSON] .Відповідно до паспорта громадянина України позивач записаний як [PERSON] В судовому засіданні доведено факт родинних відносин , а саме , що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно ст.1301 ЦК України ,свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду. За встановлених обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, в частині визнання свідоцтва про право на спадщину від 14.12.2016 року виданого [PERSON] ,недійсним , щодо спадщини , яка складається із права на земельну частку (пай) , що належить [PERSON] Підстав для визнання за позивачами права на земельну частку (пай) , що належить [PERSON] , не має , оскільки позивачами не надано доказів на підтвердження позовних вимог . Крім того , позивачами пропущений строк для звернення з заявою до суду, який вони прохають поновити . Суд , розглянувши дане клопотання , вважає , що воно підлягає задоволенню , а строк поновленню, оскільки він пропущений з поважних причин. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial