Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Відповідач [PERSON] позов визнав , справу розглянути за його відсутності , про що надав до суду письмову заяву а.с. 14 заява . Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача вказуючи , що з відповідачем вона знаходиться в шлюбі з 28 листопада 2009 року , і разом не проживають з березня 2014 року . Від даного шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та на її утриманні , а добровільно утримання відповідач на дитину не надає , а тому вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом . Просить суд стягнути з відповідача на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з його всіх видів заробітку /доходу/ , але не менше 30 відсотків від встановленого законом мінімального розміру аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини відповідного віку , на її користь . Позивач свої позовні вимоги підтримує , справу просить суд розглянути в її відсутність , заява а.с.16 заява . Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено , що сторони в шлюбі з 28.11.2009 року , і згідно копії свідоцтва про народження мають від шлюбу дітей [PERSON] , [INFO] , і відповідач є її батьком а.с. 6 копії свідоцтва про народження дитини . Дитина проживає з мамою позивачем по справі і знаходиться на її утриманні а.с.2 довідка сільської ради про склад сім'ї . Відповідач же добровільно матеріальної допомоги на утримання не надає , чим порушує права дитини. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття . Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року , яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року , держава визнає право кожної дитини на рівень життя , необхідний для її фізичного , розумового , духовного , морального і соціального розвитку . Батьки , або інші особи , які виховують дитину , несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя , необхідних для розвитку дитини . За змістом ст. 180 СК України , батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття . За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері , батька і (або) у твердій грошовій сумі ( ч.3 ст. 181 СК України). Суд враховує обставини при визначенні розміру аліментів які передбачені ст. 182 СК України , так дитина не хворіє , проживає з мамою , яка працює , стан здоров'я та загальний матеріальний стан відповідача задовільний , він в даний час працює Відокремлений структурний підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» і його зарплата складає 3 677 грн. а.с. 15 , не платить нікому аліменти , вказує в своїй заяві а.с. 14 , і суд вважає обґрунтованими вимоги позивача , а відповідач в змозі платити аліменти на утримання своїх дітей [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини , з усіх видів його заробітку /доходів/ , що суд визначає відповідно ст. 183 СК України , та п.17 абзац 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 . Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову , тобто 29.05.2014 року а.с. 1-2 . Тому позов слід задовольнити у розмірі 1/4 частини. Також стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 243 грн. 60 коп. .

Outcome: approved