Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Відповідач [PERSON] по справі, у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не зявились, представник позивача направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: копія нотаріально не посвідченого договору купівлі продажу від 26.02.2006 р., згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок по вул.. Суворова, 87 в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул.. Суворова, 87 у с. Орлівка Ренійського району Одеської області, власник [PERSON], самочинних споруд не має; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.03.20006 р., згідно якого власником житлового будинку по вул.. Суворова, 87 в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області є [PERSON]; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 02.02.2006 р. про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок по вул.. Суворова, 87 в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області за [PERSON]; копія паспорту [PERSON]; данні про курс валют станом на 24.02.2006 р.. Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини: Позивач звернувся до суду і просить визнати за ним право власності на житловий будинок № 87 по вул.. Суворова в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області на підставі наступного. На підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 02.02.2006 р. житловий будинок по вул.. Суворова, 87 в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області належав [PERSON]. Право власності набуте за рішенням суду було зареєстровано 15.03.2006 р., реєстраційний номер 13858749, номер запису 127 в книзі 44. 26.02.2006 р. між сторонами було укладено договір купівлі продажу вказаного житлового будинку за 2300 доларів США, однак договір нотаріально сторони не оформили, але позивач фактично вступив у володіння цим майном. В того часу позивач відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном, яке до теперішнього часу зареєстровано за відповідачем. Оскільки позивач більш ніж 10 років добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, він вважає, що за ним може бути визнано право власності на житловий будинок по вул.. Суворова, 87 в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області, в порядку ст.. 344 ЦК України. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні. Ст. 344 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 9 Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Ч. 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ч. 3 цієї статті, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено ЦК України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила\~статті 344\~Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Як встановлено судом власником житлового будинку по вул.. Суворова, 87 в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області є відповідач [PERSON] на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області № 2-288/2006 р. від 02.02.2006 р. Право власності було зареєстровано належним чином відповідно до діючого на той період законодавства, реєстраційний № 13858749 від 15.03.2006 р. 26.02.2006 р. сторони уклали купівлі продажу, згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок по вул.. Суворова, 87 в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області, однак договір не був посвідчений нотаріально, але з того періоду позивач відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном. У звязку з тим, що відповідач не висуває вимоги про повернення нерухомого майна, погодився із позовними вимогами, суд приходить до висновку, що позивач є добросовісним володільцем нерухомого майна. Факт володіння нерухомим майном позивач не приховував. Тобто на протязі 10 років позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє даним нерухомим майном, таким чином є правові підстави для визнання за ним права власності на нерухоме майно за набувальною давністю в порядку ч. 1 ст. 344 ЦК України. Відповідно до вимог ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання за ним право власності на житловий будинок по вул.. Суворова, 87 в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області за набувальною давністю є правомірними і законними, виходять із правовідносин, повязаних з набуттям права власності. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved