Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

В грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь 51 725, 40 грн., з яких: 1 200 грн. - основний борг; 25 657, 20 грн. - заборгованість по відсоткам; 24 868, 20 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати у розмірі 1 921 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.11.2016 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено договір позики № 94 886 в електронній формі, зі строком дії на 30 днів та встановленими відсотками. В порядку встановленому п. 1.4 договору позики на картковий рахунок відповідача булла перерахована сума позики в розмірі 1 200 грн., що підтверджується повідомленням від 02.12.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів № ВП- 180516 - 3 від 18.05.2016. В зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних обов`язків, відповідно до п. 1.1, 1.5 Договору позики, загальний розмір заборгованості перед позивачем станом на 17.12.2019 становить 51 725, 40 грн., з яких: 1 200 грн. - основний борг; 25 657, 20 грн. - заборгованість по відсоткам; 24 868, 20 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. На підставі викладеного, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернулось до суду із вищевказаним позовом. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17.03.2020 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом та не надала суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази. Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з викликом від жодної із сторони не надходило, представник позивача подав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує, тому суд приходить до переконання, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України проводиться без участі сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. 15 липня 2020 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, внесеною до Реєстру фінансових установ, предметом діяльності якої є надання грошових позик фізичним особам. Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики, затверджених наказом ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27.10.2015, які розміщені на офіційному веб-сайті. В Правилах зазначено, що вони є публічною пропозицією (офертою) ТОВ «ВЕЛЛФІН» в розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладання договору позики на умовах, що встановлені товариством та застосовуються в разі подання фізичною особою-заявником заявки на сайті товариства за електронною адресою на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають дані Правила (акцепт). Згідно Правил, вони є невід`ємною частиною договору позики. 18.11.2016 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] був укладений договір позики № 94886, відповідно до якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 1 200 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти, нараховані за користування позикою. Укладення договору оформлено відповідачем у встановлений спосіб шляхом заповнення всіх полів заявки на отримання позики на офіційному сайті позивача, після ознайомлення з умовами типового договору, ідентифікації відповідача та використання ним електронного підпису. Відповідно до п. 1.3. договору позика надається строком на 30 днів. Умовами п. 1.5 договору позики передбаченого обов`язок відповідача сплатити на користь позивача проценти за користування позикою на наступних умовах: 1,9 відсотків від суми позики, але не менше 30, 00 грн. за перший день користування позикою; 1,9 відсотків від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 договору; 3,8 процентів від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Відповідно до п. 1.3. договору позика надається строком на 30 днів. Згідно повідомлення директора ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» 02.12.2019 через систему прийому платежів «WayForPay» було проведено видачу займу 1 200 грн. на карту клієнта. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернула. Згідно довідки щодо заборгованості станом на 17.12.2019 загальна сума заборгованості складає 51 725, 40 грн., що складається з: 1 200 грн. - основний борг; 25 657, 20 грн. - заборгованість по відсоткам; 24 868, 20 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Так, відповідно до змісту статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (тут і далі у редакції, що була чинна на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Пункт 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Отже, виходячи з приписів Закону України «Про електронну комерцію», Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», укладення електронного договору позики з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором не потребує наявності сертифікації ключа ЕЦП підписувача, відомостей про особистий ключ підписувача та інших ознак, властивих звичайному електронному цифровому підпису без одноразового ідентифікатору. 18.11.2016 у встановленому в п.п. 4.1 - 4.2 Правил порядку, відповідач оформила заявку для отримання позики, шляхом заповнення всіх полів заявки. Крім того, заявка для отримання позики містить всі ідентифікуючі дані щодо позичальника, а також фото останнього. Роздруківка заявки з офіційного веб-сайту позивача додавалася до позовної заяви. На підставі заповненої відповідачем заявки між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено договір позики в електронній формі, який підписаний останньою електронним підписом одноразового ідентифікатора. Доказів на оскарження відповідачем даного договору позики матеріали справи не містять. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що договір позики було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію». Разом з тим, ТОВ «ВЕЛЛФІН» у своїй позовній заяві просить стягнути заборгованість за договором позики № 94886 від 18.11.2016 у розмірі 51 725, 40 грн., з яких: 1 200 грн. - основний борг; 25 657, 20 грн. - заборгованість по відсоткам; 24 868, 20 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Пунктом 1.2 закріплено, що строк дії Договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Відповідно до п. 1.5 Договору позики нарахування відсотків за користування позикою проводиться у відповідності до таких умов: 1,9% - від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,9% - від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п. 1.2 цього Договору; 3,8% - від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором; сума відсотків за користування позикою нараховується в день погашення позики. В зв`язку з тим, що позивачем не надано детального розрахунку по заборгованості за Договором позики, суд приходить до наступних висновків. Отже, 1,9% від суми позики становить 22,80 грн. - за перший день користування позикою, сума відсотків в межах строку дії позики становить 22,80 * 30 (днів) = 684 грн., що підтверджується графіком розрахунку за договором позики, тобто сума боргу за відсотками, пред`явленого до стягнення, у розмірі 25 657, 20 грн. не знайшла свого підтвердження в матеріалах справи, а тому суд проходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за відсотками за Договором позики у розмірі 684 грн. Щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 50 976,00 грн., слід зазначити наступне. У довідці заборгованості за договором позики № 94886 від 18.11.2016 зазначено, що загальна кількість днів простроченої позики становить 1 094 календарних днів. Відповідно до п. 1.5 договору, 3,8% від суми позики нараховується за кожний день користування позикою понад строку дії договору, тобто після спливу 30 днів передбачених п. 1.2 договору позики, а тому, 1 094 (загальна кількість прострочених днів) - 30 (передбачених договором позики днів) = 1 064 кількість прострочених днів за договором позики (за період з 18.11.2016 року по 17.12.2019 року). Відтак, 3,8% - від суми позики становить 45,60 грн. * 1 064 = 48 518, 40 грн. (сума заборгованості за простроченими відсотками). Але, враховуючи, те що позивачем зазначено в позовній заяві вимогу про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 24 868, 20 грн., суд

Outcome: partial