Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] Крім неї, за вказаною адресою також зареєстрований її колишній чоловік [PERSON]. Проте, з вересня 2009 року [PERSON] в її квартирі не проживає. З цього часу їй невідоме його місцезнаходження, з ним втрачено будь - який зв'язок. У зв'язку з цим їй самій приходиться нести всі затрати по утриманню квартири, сплачувати комунальні послуги відповідно до кількості осіб, зареєстрованих в її квартирі, тощо. Вважає, що [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно позивачу для зняття його з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача по справі [PERSON] і головою вуличного комітету за їх місцем проживання. Суду підтвердила, що вона не бачила колишнього чоловіка позивача по справі за її місцем реєстрації і проживання з кінця 2008 року. Відповідач [PERSON] до неї, як до голови вуличного комітету з приводу проживання в цій квартирі не звертався. Вона не чула про конфлікти між сторонами з приводу проживання в цій квартирі. Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, показання свідка, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. Відповідно до ч.ч. 1 та 4 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу . Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування житловим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] знаходилась у шлюбі з [PERSON], тобто відповідачем по справі. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 13) шлюб між сторонами по справі розірвано 20 грудня 2011 року. Відповідно до правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 8; 10) позивач по справі [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] Даний факт підтверджено копією Витягу з Державного реєстру правочинів (а.с. 7) та копією Витягу про державну реєстрацію прав (а.с. 9). Згідно копії паспорту громадянина України, оглянутої в судовому засіданні, відповідач по справі [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], тобто за адресою позивача по справі (а.с. 11-12). Судом з'ясовано той факт, який повністю узгоджується з показаннями свідка [PERSON], що колишній чоловік позивача по справі [PERSON] з вересня 2009 року за місцем реєстрації не проживає. Тому позивач по справі вимушена нести всі витрати по утриманню квартири, сплаті комунальних послуг, тощо. Факт того, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки також підтверджено актом обстеження про фактичне проживання осіб (а.с. 14). Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідач [PERSON] з вересня 2009 року, тобто понад один рік, без поважних причин відсутній за місцем своєї реєстрації. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved