Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~В грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив суд розтлумачити заповіт від 06.03.1997 року, посвідчений 06.03.1997 року державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Соломко І.І., реєстраційний номер 2-1028 та встановити, що в ньому [PERSON] мала на увазі, що на випадок своєї смерті вона робить розпорядження та все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, - вона заповідає синам [PERSON] та [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що в зазначенні його прізвища та прізвища [PERSON] в заповіті та в паспорті маються розбіжності, а саме його прізвище в заповіті зазначено як « [PERSON] », а в паспорті як « [PERSON] », що перешкоджає отримати спадщину. Домовленість з іншими спадкоємцями не досягнуто. \~ \~ \~ \~В судове засіданні позивач не з`явився, просив справу розглядати за його відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив не надала. \~ \~ \~ \~Треті особи до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. \~ \~ \~ \~Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом статті 317 ЦК України право розпорядження майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Встановлено, що [PERSON] , яка померал 31 січня 2011 року, за життя, зокрема 06.03.1997 року заповіла усе належне їй майно синам [PERSON] та [PERSON] . Заповіт посвідчений державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Соломко І.І. та зареєстровано у реєстрі за № 2-1028. Після смерті [PERSON] у відповідну нотаріальну контору для прийняття спадщини звернулися [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 08.11.2019 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Встановлено, що заповіт складено на ім.»я [PERSON] та [PERSON] , а у паспорті спадкоємців за заповітом вказані прізвища [PERSON] та [PERSON] . Нотаріусом роз`яснено, що право заповідача на призначення спадкоємців тлумаченню не підлягає, а встановлення фактів, які мають юридичне значення, є компетенцією судової установи. Частиною п`ятою статті 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Встановлено, що [PERSON] за життя не скористалася правом, передбаченим статтею 1254 ЦК України, згідно з якою заповідач мав право у будь-який час скасувати заповіт, скласти новий заповіт чи внести до заповіту зміни. Відповідно до частин першої, другої статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Відповідно до статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Проте тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника\~щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При цьому, частина друга\~статті 213 ЦК України\~не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Крім того, позивачем не доведено наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed