Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу за його відсутності. Позивачі [PERSON] та [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія виписки із рішення сесії Плавнівської сільської ради № 60-ХХІ від 17.02.1994р.; копія рішення Плавнівської сільської ради № 72-2005 від 21.09.2005р.; копія витягу КП «РБТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.09.2005р.; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.09.2005р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 37 по вул. Д. Булгару в с. Плавні Ренійського району. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.09.2005р. відповідачу [PERSON] належить житловий будинок № 37 по вул. Д. Булгару в с. Плавні Ренійського району. У 2004р. сторони домовились про купівлю продаж зазначеного будинку. Так, відповідач продав позивачам вищевказаний житловий будинок, передавши їм його у володіння та користування фактично отримавши за це грошову компенсацію. На момент фактичного укладення угоди про купівлю-продаж нерухомості, сторони не могли оформити її у письмовому вигляді та засвідчити нотаріально, оскільки у складі житлового будинку було самочинно збудоване майно, яке відповідач хотів узаконити. З 2004р. по теперішній час, позивачі фактично, відкрито, володіють житловим будинком із надвірними спорудами № 37 по вул. Д. Булгару в с. Плавні Ренійського району Одеської області, стежать за його технічним станом, зберігають там свої речі, зробили ремонт тощо. Позивачі неодноразово звертались до відповідача із проханням переоформити житловий будинок належним чином, але кожен раз він запевняв їх, що документи виготовлюються. Лише 21.09.2005р. відповідач отримав рішення Плавнінвської сільської ради про узаконення житлової прибудови та господарських побудов. Після чого сторони звернулися до нотаріусу для оформлення даної угоди, але нотаріус в усній формі відмовив їм у посвідченні договору, оскільки земельна ділянка, на якій розміщений будинок не приватизована. Відповідач знов попросив дати йому час для оформлення земельної ділянки, але досі він це питання не вирішив. На сьогоднішній день, позивачі продовжують користуватися вищевказаним нерухомим майном, добросовісно та безперервно володіють та відкрито користуються будинком, утримують його та зберігають там свої речі. Треба додати, що за весь час володіння позивачів будинком, відповідач, як власник, не предявив до позивачів жодних вимог про витребування будинку. У звязку із вищевикладеними обставинами позивачі [PERSON], [PERSON] вважають, що мають право на житловий будинок, оскільки з 2004р. володіють та безперервно користуються ним, як власники нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набули право власності на нерухомість. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їх доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивачів, у 2004р. між ними та відповідачем була досягнута домовленість про куплю продаж житлового будинку № 37 по вул. Д. Булгару в с. Плавні Ренійського району. Письмово та в нотаріальному порядку вони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 2004р. по теперішній час позивачі безперервно, відкрито володіють житловим будинком, сплачують всі належні платежі, як власники нерухомості, розпоряджаються ним. За весь час володіння позивачів будинком, відповідач, як власник, не предявив до позивачів жодних вимог про витребування будинку, документів на нього, не брав участі у його утриманні та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачами житловим будинком є добросовісним, правомірним, відкритим та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок цілком з законних підстав було передано у володіння та користування позивачів внаслідок чого останні набули право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачів щодо визнання за ними права власності на житловий будинок.

Outcome: approved