Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивачка [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія договору дарування від 12.06.2018р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 28.02.2014р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 14.12.2017р.; копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - земельну ділянку від 16.04.2019р.; копія акту про закінчення будівництва та введення до експлуатації від 17.11.1960р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до [PERSON] , зазначивши, що 12.06.2018р. між нею та відповідачкою була досягнута домовленість про дарування нерухомості та земельної ділянки. Тоді ж між сторонами був письмово укладений договір дарування нерухомості та землі, згідно якого відповідачка подарувала, а позивачка прийняла у дар житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0774 га, виділену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за цією ж адресою. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.04.2019р. відповідачка є власником вищевказаної земельної ділянки, право власності відповідачки на житловий будинок визнано рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 28.02.2014р. Таким чином, у 2018р. позивачка прийняла в дар від відповідачки об`єкти нерухомості, від них не відмовлялася, це підтверджується доводами позивачки, викладеними у позові, та не заперечується відповідачкою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Після вчинення правочину позивачка користується отриманими у дар нерухомістю та присадибною ділянкою, доглядає за їх збереженням та цільовим використанням, сплачує всі необхідні платежі за їх утримання. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивачка неодноразово зверталася до колишнього власника, однак, [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачки не реагує, мотивуючи нестачею часу, матеріальними складнощами, станом здоров`я. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок та земельну ділянку на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, дарувальник передала безоплатно дарунок позивачці, обдарована прийняла цей дарунок та не відмовилася від нерухомості та землі. Позивачка фактично вступила у володіння і розпорядження нерухомістю, мешкає у будинку, постійно наглядає за збереженням майна, обробляє земельну ділянку, - тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки доводи позивачки знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 220 ЦК України договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є нікчемним. Однак, в ч.2 вищевказаної статті зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Таким чином, по даній справі між сторонами при укладанні договору дарування була досягнута угода по всіх істотних умовах: щодо об`єктів нерухомого майна - житлового будинку і земельної ділянки, які були безоплатно передані позивачці у дарунок і якими вона на теперішній час користується, проте через нотаріальне непосвідчення договору, не може переоформити на себе. Факти укладення угоди, передачі об`єктів нерухомості підтверджуються доводами позивачки, які відповідачка визнала, крім того, обставини дарування сам відповідачка не заперечує. В даний час звернення за оформленням договору дарування є неможливим, оскільки прохання позивачки з цього приводу відповідачкою не сприймаються, так як потребують додаткових матеріальних витрат. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо житлового будинку та земельної ділянки та встановленні права на нерухомість у позивачки, тому є правові підстави визнати договір дійсним та право власності на житловий будинок та присадибну ділянку за позивачкою.

Outcome: approved