Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 20\~квітня 2021\~року представник\~ТОВ «Агрокомплекс\~«Зелена Долина»» звернувся до суду з даним позовом в якому просить заборонити Приватному акціонерному товариству «Продовольча компанія «Поділля» та [PERSON] дії по реєстрації права оренди за додатковою угодою від 01 вересня 2020 року до договору оренди землі № L000000449 від 14 жовтня 2010 року укладеною [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Продовольча компанія «Поділля» та розірвати додаткову угоду від 01 вересня 2020 року про поновлення договору оренди землі № L000000449 від 14 жовтня 2010 року зареєстровану у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 30.12.2010 року за № 041006100414, укладену [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Продовольча компанія «Поділля» щодо земельної ділянки кадастровий номер: 0523983300:02:000:0078. Позов позивачем обґрунтований наступним. 22 березня 2018 року між позивачем та [PERSON] укладений договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) № 008/Н строком на 20 років, речове право по якому зареєстроване Томашпільською районною адміністрацією 30.03.2018 року за номером запису 25546036 щодо земельної ділянки площею 2,3632 гектарів, кадастровий номер: 0523983300:02:000:0078, яка розташована на території Нетребівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області та належить [PERSON] на праві приватної власності. Право користування земельною ділянкою у позивача виникло лише після закінчення відповідних відносин оренди між ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» та [PERSON] . При цьому сторони договору емфітевзису погодили у п.8.1., що договір емфітевзису набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. Таким чином договір емфітевзису набув чинності 30.03.2018 року, а отже виникли взаємні права та обов`язки сторін. При цьому емфітевзисне право перейшло до позивача лише 29.12.2020 року . Власником земельної ділянки було взято на себе зобов`язання, що ним або його представником не було укладено, а також після підписання договору емфітевзису не буде укладено правочину, спрямованого на продовження (поновлення) строку договору оренди землі 14 жовтня 2010 року № L000000449 або будь-якого нового договору оренди землі об`єктом оренди якого буде земельна ділянка зазначена у цьому договорі. Однак всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором емфітевзису, [PERSON] 01 вересня 2020 року укладено з ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» додаткову угоду про поновлення договору оренди землі № L000000449 від 14.10.2010 року, яка на даний час не зареєстрована. [PERSON] порушено негативне зобов`язання утриматись від вчинення дій щодо продовження договору оренди від 14 жовтня 2010 року № L000000449 передбачене договором емфітевзису, шляхом укладення з ПрАТ «ПК «Поділля» додаткової угоди про поновлення договору оренди землі. Позивач має право вимагати припинення дії від вчинення якої [PERSON] зобов`язався утриматися, а також вимагати заборонити вчинення дій, які можуть порушити або порушують його речове право на чуже майно. Належним способом захисту порушених прав позивача, в тому числі є розірвання додаткової угоди від 01 вересня 2020 року, що фактично є реалізацією права вимагати припинення дій. Дії [PERSON] є грубим порушенням прав позивача, спір не вдалося врегулювати шляхом переговорів, тому позивач був вимушений звернутися до суду. 08 липня 2021 року відповідачем ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» подано до суду відзив, згідно якого в задоволенні позову просить відмовити. Відзив обґрунтовано наступним. 14 жовтня 2010 року між [PERSON] та ЗАТ «Продовольча компанія «Поділля»» правонаступником якого є ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,3632 га, кадастровий номер 0523983300:02:000:0078. Договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Згідно п.21.1 договору оренди, після закінчення строку, на який укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору має переважне право на поновлення договору. Вказаний договір оренди зареєстровано у відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що в державному реєстрі вчинено запис від 28.12.2010 року за № 041006100414. 01 вересня 2020 року між [PERSON] та ПрАТ «ПК «Поділля»» було укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі № L000000449 від 14.10.2010 року. 09 вересня 2020 року ПрАТ «ПК «Поділля»» було подано заяву для проведення державної реєстрації права оренди щодо земельної ділянки загальною площею 2,3632 га, кадастровий номер 0523983300:02:000:0078. Однак право оренди, передбачене додатковою угодою зареєструвати не зміг з огляду на наявність в даному реєстрі зареєстрованого іншого речового права на зазначену земельну ділянку загальною площею 2,3632 га, кадастровий номер 0523983300:02:000:0078. Так, 22 березня 2018 року між ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» та [PERSON] укладено договір №008/Н про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Строк договору становить 20 років з дати передачі емфітевтичного права. Передача емфітевтичного права [PERSON] 29.12.2020 року проводиться автоматично без оформлення акту приймання передачі та інших додаткових документів. Зазначений договір суперечить приписам чинного законодавства оскільки укладений під час дії договору оренди. Таким чином у позивача відсутні правові підстави пред`являти вимоги щодо розірвання додаткової угоди. Щодо вимоги позивача про заборону відповідачам вчиняти дії по реєстрації права оренди за додатковою угодою, відповідач вказує, що намір відповідачів у майбутньому зареєструвати право оренди на підставі додаткової угоди не порушує права позивача, а тому звернення до суду є передчасною. Окрім того відповідачі не можуть здійснити дії по реєстрації права оренди, оскільки в державному реєстрі міститься запис про реєстрацію іншого речового права на земельну ділянку за позивачем. Також відповідач зауважує, що реєстраційні дії здійснюються виключно державними реєстраторами. 13 липня 2021 року позивачем ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина»» подано до суду відповідь на відзив, згідно якого позов просить задовольнити. Відповідь на відзив обґрунтована наступним. У відзиві відповідач не спростував твердження та аргументи відносно суті позовних вимог, а зазначені ним положення лише підтверджують правомірність позову. Позивач зауважує, що спільного (одночасного) використання земельної ділянки позивачем та ПрАТ «ПК «Поділля» не виникло тому, що позивач за умовами договору емфітевзису набуває права на наступний день після закінчення договору оренди землі № L000000449 від 14.10.2010 року, а тому під час укладення договору емфітевзису сторонами було в повній мірі враховано право відповідача на користування земельною ділянкою. Щодо переважного права ПрАТ «ПК «Поділля», то воно може існувати лише на договір оренди, тоді як [PERSON] та позивачем укладено договір емфітевзису. Позивач вказує, що поведінка [PERSON] щодо укладення додаткової угоди про продовження договору оренди є недобросовісною. 16 липня 2021 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив, згідно якого позовні вимоги просить задовольнити. Відзив обґрунтовано наступним. Договір емфітевзису відповідає дійсним намірам відповідача, укладений ним у відповідності зі справжньою його волею. Разом з тим, всупереч наданої гарантії щодо не укладення іншого правочину спрямованого на продовження договору оренди, ним була підписана додаткова угода від 01 вересня 2020 року до договору оренди № L000000449 від 14.10.2010 року. Зазначену угоду він підписав припустившись помилки, оскільки з моменту укладення договору емфітевзису минув значний проміжок часу, а саме біля двох років. [PERSON] вказує, що ПрАТ «ПК «Поділля» ввело його в оману надавши для підписання додаткову угоду від 01 вересня 2020 року. 22 липня 2021 року позивачем подано до суду заяву про внесення змін до предмета позовних вимог, згідно якої позивач просить викласти позовну вимогу зазначену в пункті 1 прохальної частини позовної заяви від 02 квітня 2021 року № 637 змінити та викласти в наступній редакції: «Заборонити Приватному акціонерному товариству «Продовольча компанія «Поділля» та [PERSON] дії по передачі зареєстрацію реєстрації права оренди за додатковою угодою від 01 вересня 2020 року до договору оренди землі № L000000449 від 14 жовтня 2010 року на зазначену земельну ділянку загальною площею 2,3632 га, кадастровий номер 0523983300:02:000:0078, укладену [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Продовольча компанія «Поділля» Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 30 червня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 16 вересня 2021 року. 08 липня 2021 року відповідачем ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» подано до суду відзив. 13 липня 2021 року позивачем ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина»» подано до суду відповідь на відзив. 16 липня 2021 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив, згідно якого позовні вимоги просить задовольнити. 22 липня 2021 року позивачем подано до суду заяву про внесення змін до предмета позовних вимог. Ухвалою Томашпільського районного суду від 16 вересня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 28 жовтня 2021 року. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Представник позивача, ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина»», [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити за обставин викладених у ньому. Вказав, що у 2018 році між ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина»» та [PERSON] був укладений договір емфітевзису відносно належної останньому земельної ділянки. Відповідно до п. 5.1. вказаного договору емфітевзису, ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина»» набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення договору оренди землі укладеного між відповідачами. Договір емфітевзису набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації емфітевзису. Таким чином договір емфітевзису був укладений і діє з моменту заключення, а взяті зобов`язання з моменту реєстрації, емфітевтичне право при цьому передано з 29.12.2020 року. Представник позивача наголошує, що згідно пункту 5.3 договору емфітевзису власник земельної ділянки гарантував, що до підписання цього договору ним або його представником не було укладено, а також після підписання цього договору не буде укладено правочину, спрямованого на продовження (поновлення) строку договору оренди землі 14 жовтня 2010 року № L000000449 або будь якого нового договору оренди землі об`єктом оренди якого буде земельна ділянка зазначена у цьому договорі. Однак [PERSON] порушив п.5.3. договору та відповідачі уклали додаткову угоду до договору оренди. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, однак будь-які пояснення надати відмовився. В судових дебатах вказав, що хоче бути з ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина». Представник [PERSON] , адвокат Кучирка Ю.В. позов визнала, вказала, що при укладенні договору емфітевзису не було порушено норм діючого законодавства. В договорі емфітевзису були умови про неукладення після закінчення строку договору оренди угоди про продовження строку дії договору оренди. Договір емфітевзису почав діяти з моменту його підписання, однак містив відкладальну умову переходу права щодо земельної ділянки, а саме з моменту закінчення договору оренди. Умови договору емфітевзису відповідач порушив, а тому у позивача відповідно до ч. 2 ст. 611 ЦК України виникло право на захист. Дану умову [PERSON] порушив з тих підстав, що відповідач не розумів умов додаткової угоди, йому вона не вручалася та умови не роз`яснювалися. На запитання головуючого, чи відомі відповідачу [PERSON] умови договору емфітевзису, відповідач [PERSON] повідомив, що договір емфітевзису укладав в сільській раді, підписав його добровільно, але не читав. Представник ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»», адвокат Хитрук І.С. в судовому засіданні позов не визнав та заперечив проти його задоволення за обставин викладених у відзиві, вказав, що ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина»» не є стороною додаткової угоди, а тому не має права звертатися до суду з вимогою її розірвання. Таким чином позивачем обрано неправильний спосіб захисту. Відповідач [PERSON] та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина»» не повідомляли належними доказами ПрАТ «ПК «Поділля»» про укладений договір емфітевзису. Якщо [PERSON] і порушив умови договору емфітевзису, то розірванню підлягає саме договір емфітевзису, а не додаткова угода. Намір зареєструвати додаткову угоду не може порушити права позивача. Адвокат Хитрук І.С. окрім вказаного, до закінчення судових дебатів просив в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України не визначати розмір витрат на надання правової допомоги, оскільки ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення буде подано докази щодо витрат на правову допомогу. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і допустимість доказів по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ \~ Відповідно до ч.2 ст. 611 ЦК України, у разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання. Судом встановлено, що 14.10.2010 року між відповідачами було укладено договір оренди № L000000449 відносно земельної ділянки площею 2,36 га, належної [PERSON] кадастровий номер 0523983300:02:000:0078, яка знаходиться на території Нетребівської сільської ради та належить останньому на підставі державного акту на землю серії ІІІ-ВН №046148, зареєстрованого у відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28.12.2010 року за №041006100414, строком на 10 років. Згідно акта прийому-передачі об`єкта оренди до договору оренди землі № L000000449 від 14.10.2010 року. Орендодавець, [PERSON] передав, а орендар, ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» прийняв земельну ділянку площею 2,36 га. Відповідно до умов вищевказаного договору оренди № L000000449 від 14.10.2010 року, зокрема, п. 8 договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Пунктом 43 договору передбачено, що договір набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації. Згідно п.21.1 договору оренди, після закінчення строку, на який укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. В разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою, що є предметом договору після закінчення строку його дії, за відсутності заперечень орендодавця договір вважається продовженим на строк визначений у п.8 договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. Таким чином, строк дії договору оренди № L000000449 від 14.10.2010 року, зареєстрованого у відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 28.12.2010 року, закінчувався 28.12.2020 року. 22.03.2018 року, у період дії договору оренди, між [PERSON] та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» було укладено договір № 008/Н про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) відносно земельної ділянки загальною площею 2,3632 га, кадастровий номер 0523983300:02:000:0078, яка знаходиться на території Нетребівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області та належить [PERSON] на підставі державного акта на землю серії ІІІ-ВН №046148, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.03.2018 року. Відповідно до умов даного договору, зокрема, п. 3.1. договір укладено на 20 років з дати передачі емфітевтичного права. Після закінчення строку дії договору землекористувач має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово власника про намір продовжити його дію. Відповідно до п. 5.1. договору емфітевзису, ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина»» набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення договору оренди землі L000000449 від 14 жовтня 2010 року, який зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 28.12.2010 року за № 041006100414 строком дії десять календарних років з дати його державної реєстрації, об`єктом якого є земельна ділянка загальною площею 2,3632 га, кадастровий номер 0523983300:02:000:0078. Згідно п. 5.2. договору передача емфітевтичного права проводиться власником землекористувачу 29 грудня 2020 року автоматично без оформлення акта приймання передачі та інших додаткових документів. Пунктом 5.3 договору емфітевзису визначено, що власник земельної ділянки гарантує, що до підписання цього договору ним або його представником не було укладено, а також після підписання цього договору не буде укладено правочину, спрямованого на продовження (поновлення) строку договору оренди землі 14 жовтня 2010 року № L000000449 або будь-якого нового договору оренди землі об`єктом оренди якого буде земельна ділянка зазначена у цьому договорі. Відповідно до п.8.1. договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації емфітевзису. Відповідно до державного акта на право власності на землю серії ІІІ ВН № 046148 виданого на підставі розпорядження Томашпільської районної держадміністрації №422 від 17.12.2002 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,36 га, що розташована на території Нетребівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 02.04.2018 року № 119352533, земельну ділянку, кадастровий номер 0523983300:02:000:0078, площею 2,3632 га, згідно договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) серії та номер : 008/Н, виданий 22.03.2018 року передано [PERSON] в користування для сільськогосподарських потреб ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина»». Дата реєстрації 30.03.2018 року, договір укладено на двадцять років, землекористувач набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення договору оренди землі від 14.10.2010 року, який зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 28.12.2010 року. 01.09.2020 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Продовольча компанія «Поділля» укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі № L000000449 від 14 жовтня 2010 року. Відповідно до п.1 додаткової угоди сторони дійшли згоди поновити договір оренди № L000000449 від 14 жовтня 2010 року, зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 28.12.2010 року за № 041006100414, який укладений між сторонами на той самий строк і на тих самих умовах, строк оренди 10 років до 28.12.2030 року. Відповідно до п.4 додаткової угоди, ця угода є невід`ємною частиною договору. Діючим законодавством визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, тобто права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного Кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Так, частиною 4 статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» (у редакції від 17.08.2010 року чинною на час укладення договору оренди землі від 14.10.2010 року) орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» (у редакції від 17.08.2010 року чинною на час укладення договору оренди землі від 14.10.2010 року) передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» (у редакції від 17.08.2010 року чинною на час укладення договору оренди землі від 14.10.2010 року) під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції від 17.08.2010 року чинною на час укладення договору оренди землі від 14.10.2010 року) встановлено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням. Таким чином договір оренди № L000000449 від 14 жовтня 2010 року, визначений в ньому порядок його продовження та поновлення, відповідають нормам закону, чинного на момент його укладення. У частині 1 статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права. Права наймача, що встановлено статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами. За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону № 161-ХІV, буде порушено, а така поведінка орендодавця стосовно попереднього орендаря буде недобросовісною. Вказаний висновок відповідає правовій позиції викладеній Верховним Судом у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 379/672/16-ц. \~ \~ \~ \~Викладене дозволяє зробити висновок, що доводи представника відповідача «ПрАТ «ПК «Поділля» про наявність у ПрАТ «ПК «Поділля» переважного права на укладення договору оренди із [PERSON] є такими, що відповідають нормам закону. Оскільки договір емфітевзису № 008/Н від 22.03.2018 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» позбавляє позивача права на пролонгацію договору оренди землі, що передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі», доводи позивача про врахування в повній мірі права «ПрАТ «ПК «Поділля» на користування земельною ділянкою, так як емфітевтичне право передано з 29.12.2020 року, суд знаходить безпідставними. Вказаний висновок відповідає правовій позиції викладеній Верховним Судом у постанові від 23 липня 2018 року у справі № 390/1736/16-ц. Договір емфітевзису № 008/Н від 22.03.2018 року було укладено під час дії договору оренди № L000000449 від 14 жовтня 2010 року щодо тієї самої земельної ділянки, строк дії договору оренди на момент укладення договору емфітевзису не закінчився, що не оспорюється сторонами в судовому засіданні. За таких обставин укладення [PERSON] договору емфітевзису під час дії договору оренди цієї земельної ділянки з іншим орендарем суперечить законодавству та порушує права та інтереси первинного орендаря. Вказаний висновок відповідає правовій позиції викладеній Верховним Судом у складі Великої Палати Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2020 року у справі №\~378/596/16-ц та правовій позиції викладеній Верховним Судом у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 229/4059/19. Під час розгляду справи судом встановлено, що додаткова угода про поновлення договору оренди землі № L000000449 від 14 жовтня 2010 року вчинена у письмовій формі, підписана сторонами, що в свою чергу свідчать про те, що волевиявлення сторін було вільним, відповідало їх внутрішній волі, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, їх дії були спрямовані на набуття та зміну цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, сторонами не надано суду доказів, що ПрАТ «ПК «Поділля» на момент укладення додаткової угоди було повідомлене про існування договору емфітевзису. Під час розгляду справи відповідачем [PERSON] та його представником не надано доказів на підтвердження укладення додаткової угоди під впливом обману з боку ПрАТ «ПК «Поділля», факт підписання [PERSON] додаткової угоди сторонами по справі не оспорюється. Окрім того укладення додаткових угод не є укладенням договору оренди після закінчення дії договору в розумінні ст.33 ЗУ « Про оренду землі». Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно ст.ст.13, 31, 34 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі є чинним протягом строку, на який його укладено, після закінчення цього строку договір оренди припиняється, у разі припинення або розірвання договору оренди землі, орендар зобов`язаний повернути орендодавцю земельну ділянку на умовах визначених договором. Згідно ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 32 Закону передбачено підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Так, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельних кодексом України та іншими законами України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зібрані у справі докази вказують на те, що дії [PERSON] та ПрАТ «ПК «Поділля» при укладенні договору оренди землі від № L000000449 від 14 жовтня 2010 року та додаткової угоди про поновлення договору оренди землі № L000000449 від 14 жовтня 2010 року від 01 вересня 2020 року були направлені на реальне настання правових наслідків, що обумовлені таким договором. 01.09.2020 року [PERSON] та ПрАТ «ПК «Поділля» в додатковій угоді висловивши своє волевиявлення шляхом досягнення згоди з усіх інших істотних умов та скріпивши згоду своїми підписами. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи наведене, зокрема підтвердження представником відповідача «ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» обставин викладених у відзиві, аналізуючи норми закону та представлені сторонами докази, дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності передбачених законом підстав для розірвання додаткової угоди до договору оренди укладеної між відповідачами. «ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» скористалася своїм переважним правом та уклала із [PERSON] додаткову угоду до договору оренди землі, діючи в межах закону. За відсутності підстав для розірвання додаткової угоди суд приходить до висновку про відсутність підстав для заборони дій по реєстрації даної угоди. Таким чином, оскільки позивачем не доведено обґрунтованість заявлених вимог суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст., 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем залишаються за позивачем. Водночас, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Як вбачається з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Оскільки представник відповідача «ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» до закінчення судових дебатів повідомив суд, про намір у 5-денний строк після ухвалення рішення суд подати заяву щодо розподілу судових витрат у справі, зокрема витрат на правничу допомогу, питання розміру витрат на правову допомогу пов`язану з розглядом справи при винесенні рішення розгляду не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed