Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

В жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 7937,67 грн та судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що між відповідачем та ТзОВ «АВІТО» було укладено договір позики на суму 7400 грн, з зобов'язанням повернути ці кошти в термін до 30.04.2011 року, факт укладення договору позики підтверджувався видатковим касовим ордером. 17.11.2010 року між ТзОВ «АВІТО» та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги , відповідно до якого в порядку та на умовах , визначених договором, тому позивач набув право вимагати від відповідача повернення позики. 23.07.2013 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення позики, яка залишена без задоволення. В судовому засіданні позивач не був присутній, направив до суду заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на ті самі обставини. Представник відповідача у судовому засіданні з позовними вимогами не погодився , вважає їх безпідставними, надав суду усні та письмові пояснення. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. Відповідач працював у якості торгового представника ТзОВ «АВІТО» з 2008 по 2011 рік. В його обов'язки входило приймання грошових сум від суб'єктів підприємницької діяльності - реалізаторів продукції, постачальником якої було Товариство. 03.10.2010 р. грошову суму у розмірі 7400,00 грн. отриману від СПД не встиг передати до каси Товариства до кінця робочого часу і вона в послідуючому була викрадена. Про це доповів директору Товариства [PERSON] та на його вимогу написав пояснення. З урахуванням того, що гроші, які були викрадені є власністю Товариства, то запропонував директору [PERSON] офіційно звернутися до правоохоронних органів з заявою від Товариства про скоєний злочин, але він відмовився це робити. При цьому зазначив, що відповідач винен у викрадені грошової суми, не здав її до каси, не забезпечив її зберігання, а тому повинен її відшкодувати. Після чого, з його заробітної плати провадилося утримання і на момент звільнення не було заборгованості перед Товариством. При прийнятті рішення про утримання грошових сум із заробітної плати [PERSON] запропонував укласти з Товариством договір позики на суму викрадених грошей, тобто на 7400,00 грн, зазначивши що це є «страховка» від звільнення без погашення боргу. Фактично грошової суми у розмірі 7400,00 грн. як позику від Товариства не отримував, підписав видатковий касовий ордер без видачі цієї суми з каси підприємства. Письмового повідомлення ні від Товариства, ні від Позивача про передачу права вимоги по поверненню 7400,00 грн. за договором позики не отримував. Вимогу про повернення позики від 08.07.2013р. від Позивача теж не отримував. З урахуванням вищевикладеного зазначив, що договір позики є безгрошовим. Посилання позивача на видатковий касовий ордер в якості доказу отримання грошових сум за договором позики не може бути визнаним належним, в зв'язку з тим, що він не відповідає порядку оформлення касових операцій. Видатковий касовий ордер містить підпис тільки керівника Товариства [PERSON], який проставив його і за головного бухгалтера, і за себе, і за касира. Вказане свідчить про відсутність реальної видачі грошових коштів з каси підприємства. При цьому, видача позики на підприємстві має бути відображена у бухгалтерському обліку, як дебіторська заборгованість, де обліковуються розрахунки з працівниками. Позивачем не надано доказів по наявності заборгованості у бухгалтерському обліку Товариства, тоді як ці документи повинні бути передані Товариством йому при укладенні договору про відступлення права вимоги та повинні бути надані суду в якості підтвердження позовних вимог. Крім того, грошова операція по видачі коштів за договором позики працівнику підприємства виконується на підставі його прохання, яке оформлюється заявою про видачу позики із зазначенням конкретної суми, умов повернення та порядку погашення. На підставі поданої заяви адміністрація підприємства приймає рішення про надання позики, яке як правило оформлюється наказом, на підставі прийнятого рішення органом управління Товариства, а саме загальними зборами, що оформлюється протоколом. Про відсутність претензій у Товариства майнового характеру свідчить звільнення з підприємства без будь-яких грошових утримань. Зазначених дій та документів у Товаристві не приймалося, Позивачем у якості доказу до позову не надано, що також свідчить про безгрошовість договору позики. Відносно вимоги Позивача про погашення боргу на підставі договору про відступлення права вимоги. У відповідності до ст. 517 ЦК України - первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. У відповідності до вищевикладеного Товариство зобов'язано було передати Позивачу поряд із правом вимоги також і документи, які його засвідчують, а також необхідні для реалізації цього права усі дані. Слід звернути увагу на те, що договір про відступлення права вимоги укладено 17.10.2010 р., тобто через місяць після укладання договору позики. Але в цей час відповідач працював на підприємстві, з його заробітної плати провадилося утримання. Не зважаючи на це позивачем не надано доказів, яка сума заборгованості була на час укладення договору, що повинно бути підтверджено документами бухгалтерського обліку Товариства. У відповідності до умов договору про відступлення права вимоги Позивач повинен після отримання заборгованості за договором позики перерахувати Товариству сплачену боржником суму заборгованості протягом 30 днів з дня її отримання від боржника (п. 2 Договору). Представник третьої особи ТзОВ «АВІТО» направили суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, проти обставин, викладених у позовній заяві, не заперечували. Вивчивши матеріали справи, вислухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно наданих позивачем договору позики (а.с. 47), видаткового касового ордеру (а.с. 48), відповідачем отримані у ТзОВ «АВІТО» грошові кошти у сумі 7400 грн . Позивач [PERSON] є новим кредитором за договором цесії після ТзОВ «АВІТО» (а.с.46) від 17.11.2010 року. 08.07.2013 року [PERSON] на адресу відповідача направлено вимогу про повернення позики ( а.с.9) Відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до змісту переданих прав вимоги такими документами, які засвідчують права вимоги за кредитним договором, є наступні документи в оригіналі: договір позики від 05.10.2010 року , видатковий касовий ордер від 05.10.2010 року про видачу з каси 7400 грн. Інформацією, яка є важливою для здійснення позивачем переданих йому прав вимоги за договором позики, слід вважати заяву про видачу позики, наказу, на підставі якого прийнято рішення органом управління Товариства, розрахунок заборгованості на час уступки права вимоги з розшифровкою здійснених боржником платежів та залишком заборгованості по кожному виду платежів, Статуту підприємства - кредитора, яким було визначено право [PERSON] діяти від імені ТзОВ «АВІТО» на укладення договору позики, оформлення видаткового касового ордеру, діючи від імені керівника, головного бухгалтера, касира одночасно. Отже і документи, які засвідчують права, що передаються, і інформацію, яка є важливою для їх здійснення, мають бути Товариством надані новому кредитору. Відповідно до ст.518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора Разом з тим, з наданих документів у суду не вбачається можливості встановити природу виникнення заборгованості, на стягненні якої наполягає позивач, та її розміру, оскільки доказів в розумінні ст. ст. 57-60 ЦПК України в розпорядження суду не надано, а в матеріалах справи вони відсутні. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом , звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ на має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності. Отже, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, враховуючи відсутність з боку позивача доказів на підтвердження наявності порушення його прав з боку відповідача, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивача за їх недоведеністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача [PERSON] На підставі наведеного,

Outcome: dismissed