Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

В вересні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання його повнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення даного позову до суду і до закінчення дитиною навчання у навчальному закладі, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що відповідач є батьком повнолітньої: [PERSON], [INFO], яка навчається на денній формі навчання в Дніпропетровському національному університеті імені Олеся Гончара на факультеті суспільних наук і міжнародних відносин. Дочка проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки не надає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною та аліменти нікому іншому не платить. Ухвалою суду до участі у дану справу була залучена [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просила розглянути справу без її участі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки та просив відмовити їй в повному обсязі. При цьому, вказав, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів на утримання третьої особи, оскільки його доходів ледве вистачає йому самому. Так, відповідач має низку тяжких захворінь, які потребують коштовного лікування. Йому необхідно лікуватися у санаторіях, перебування в яких також коштує чималих грошей. Крім того, у відповідача є мати похилого віку, яка проживає в Павлоградському районі, і на проїзди до якої відповідач витрачає приблизно 3626 грн. на місяць. При цьому, зазначив, що третя особа вже й сама заробляє кошти, отримує стипендію. Також, зазначив, що, коли відповідачу була зроблена операція та він перебував тривалий час в лікарні, то ані позивачка, ані третя особа жодного разу не відвали та не зателефонували відповідачу. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги позивачки та розглянути справу без її участі. Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком повнолітньої: [PERSON], [INFO], що встановлено рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2010 року по цивільній справі № 2-976/2010, яке набрало законної сили 11 жовтня 2010 року (а.с.8-9). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вищевказані обставини доказуванню не підлягають, оскільки вони встановлені рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2010 року по цивільній справі № 2-976/2010, яке набрало законної сили 11 жовтня 2010 року. [PERSON], [INFO], є студентом та навчається на п'ятому курсі денної форми навчання в Дніпропетровському національному університеті імені Олеся Гончара на факультеті суспільних наук і міжнародних відносин, що підтверджується довідкою Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара від 06.09.2016 року за № 87-325-019 (а.с.14). Відповідач не надає належної матеріальної допомоги і ухиляється від покладеного на нього, у відповідності до ст. 199 Сімейного кодексу України, обов'язку із утримання повнолітньої дитини віком до 23 років в разі, якщо дитина продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Позивачка просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, судом встановлено, що відповідач має низку захворювань та дійсно потребує коштовного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи медичними документами, а також зазначені обставини підтвердив в судовому засіданні представник відповідача, який був допитаний в якості свідка. Крім того, судом також встановлено, що відповідач має літню мати - [PERSON], [INFO], яка проживає одна в [ADDRESS], якій він також має допомагати. При цьому, сама [PERSON], [INFO], отримує стипендію у розмірі приблизно 825 грн. на місяць, що підтверджується довідкою Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара від 21.11.2016 року. Тобто, всі зазначені обставини вказують на те, що заявлені позивачкою вимоги не можуть бути задоволені в повному обсязі. В свою чергу, судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований та працює у виробничому підрозділі «Дніпропетровське відділення» філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» ПАТ «Українська залізниця» з 08.10.1976 року по теперішній час, що підтверджуєтеся відповідною довідкою від 04.10.2016 року за № 70/вк (а.с.30), та отримує заробітну плату в середньому за місяць приблизно від 6000 грн. до 10000 грн., що підтверджується довідкою про його доходи за основним місцем роботи (а.с.62). Крім того, відповідач отримує пенсію у Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, розмір якої складає 4429,30 грн., що підтверджується довідкою пенсійного фонду від 04.10.2016 року за № 2916/01/24 (а.с.60). Тому, з урахуванням положень ст. 182 СК України та ч. 1 ст. 199 СК України, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання його повнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 08 вересня 2016 року і до закінчення дитиною навчання у навчальному закладі, але не більше ніж до 18 листопада 2017 року, допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 551 грн. 20 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial