Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідачки борг за договором позики в розмірі 30600 доларів США, що еквівалентно 478 584 гривень, 1440,99 доларів США, що еквівалентно 22537 гривень вартості фактично понесених витрат щодо безготівкових розрахунків та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що він з березня 2012 року до жовтня 2014 року надавав відповідачці гроші шляхом переведення їх через платіжні системи Western Union, Money Gram та на її банківський рахунок у ПАТ Альфа-Банк, на загальну суму 30600 доларів США. Позивач в своїй заяві звернув увагу на позицію судді Верховного Суду України Д.Д. Луспеника, який зазначав: «.... що на підтвердження договору позики може бути представлена не лише письмова розписка, а й, наприклад, платіжне доручення банку, рахунок-фактура на товари тощо. Головне, щоб ці документи підтверджували передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми або визначеної кількості речей». Документами, що підтверджують передачу ним коштів [PERSON] є банківські квитанції про переведення коштів через платіжну систему Western Union та їх отримання [PERSON], а також виписки з його банківських рахунків. Через платіжну систему Western Union [PERSON] отримала від нього з 23.03.2012р. до 11.09.2014р. 21450 доларів США, вартість усіх переказів становить 1178 доларів США. Через платіжну систему Money Gram 18.06.2014р. та 23.06.2014р. [PERSON] отримала від нього 1900 доларів США, загальна вартість переказів становить 37,99 доларів США. Крім того, [PERSON] попросила його позичити кошти шляхом переказу на її банківський рахунок, відкритий у ПАТ «Альфа-Банк». На цей рахунок ним 09.09.2014, 11.09.2014р., 19.09.2014р., 02.10.2014р. та 10.10.2014р. було переведено кошти в сумі 7250 доларів США, загальна вартість банківських переказів становить 225 доларів США. Позивач зазначає, що позичав гроші відповідачці шляхом безготівкових розрахунків, підтвердженням такого переказу коштів є розрахункові документи у електронному і паперовому вигляді. Отже, загальна заборгованість [PERSON] за договором позики становить 30600 доларів США. Крім обовязку повернути позику, позивач вважає, що [PERSON] зобовязана відшкодувати йому фактично понесені витрати щодо усіх безготівкових розрахунків за позикою, оскільки цей обовязок випливає зі ст.ст. 3, 8, 22, 1160 ЦК України. Загальна вартість усіх переказів становить 1440,99 доларів США (1178 +37,99+225 = 1440,99). З урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на 10.12.2014 року на рівні 15,64 грн. за 1 долар США, заборгованість за договором позики та по відшкодуванню вартості фактично понесених витрат щодо безготівкових розрахунків становить 501121 гривню, яку позивач просить стягнути з відповідачки в примусовому порядку. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги у зв'язку із збільшенням курсу долара США та просив стягнути з відповідачки на його користь 30600 доларів США, що еквівалентно 677720,81 гривень та 1440,99 доларів США, що еквівалентно 709635,48 гривень та судові витрати. Посилаючись на наведені вище обставини, позивач просив позов задовольнити, стягнути вказані суми та відшкодувати судові витрати. В судове засідання позивач не зявився, направив для участі у справі свого представника, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив стягнути з відповідачки на користь позивача 709635,48 гривень та судові витрати в розмірі 3654 гривень. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, причини неявки суду не повідомила, із заявами про розгляд справи в її відсутність не зверталася. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON], є громадянином США, що підтверджується копією його паспорта. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» іноземці мають такий же процесуальний статус в цивільному процесі, як і громадяни України. Відповідачка є позичальником, проживає в Україні, а тому до правовідносин [PERSON] і [PERSON] підлягає застосуванню законодавство України. Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. ЦК України передбачає лише дві форми правочину (договору) письмову і усну. Випадки, в яких допускається вчинення правочину (укладення договору) в усній формі, визначено у його ст. 206 ЦК України, а випадки, в яких обовязковою є письмова форма, встановлено у ст. 208. Цією нормою закріплено, що інші випадки, коли письмова форма є обовязковою, визначаються виключно законом. Частиною першою статті 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Але параграф 1 глави 71 ЦК України, що регламентує відносини позики, не встановлює можливість визнання недійсним (нікчемним) договір позики через недодержання сторонами письмової форми правочину. До того ж згідно ч. 1 статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Вказана норма своїм змістом спростовує висновок, що дотримання письмової форми є виключно необхідним для визнання факту вчинення правочину (укладення договору). Вона встановлює, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину (укладення договору) або оспорювання окремих його частин заінтересована в цьому особа повинна довести. А отже, посилання лише на те, що не дотримано обовязкової письмової форми правочину (договору), не може бути достатнім для висновку про його неукладення. Це, у свою чергу, надає можливість іншій стороні довести факт вчинення правочину (укладення договору) письмовими доказами. Про це ж зазначено і у ч. 2 ст. 1047 ЦК України: на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зміст частини 2 ст. 1047 ЦК України відповідає змісту частини 1 статті 207 ЦК України, якою встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Документами, які підтверджують передачу позивачем грошових коштів відповідачці є квитанції про переказ відповідачці коштів через платіжні системи Western Union на загальну суму 21450 доларів США і MoneyGram на загальну суму 1900 доларів США (а.с. 6-156 том ІІ). Ці квитанції є візуальною формою електронного документу, а тому є письмовими доказами у справі. Так, згідно ч. 1 ст. 1087 ЦК України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. Відповідно до статті 1088 ЦК України при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків (чеків), розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту. Сторони у договорі мають право обрати будь-який вид безготівкових розрахунків на свій розсуд. Безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим Кодексом, законом та банківськими правилами. Відповідно до пункту 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів (далі - переказ) це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Пунктом 5.2 статті 5 цього Закону встановлено, що відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України. Згідно з п. 9.1 статті 9 цього Закону обробка та передача в межах України електронних та паперових документів на переказ, документів за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів та документів на відкликання можуть здійснюватися за допомогою як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем, що діють в Україні. Відповідно до статті 16 цього Закону до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Пунктом 17.2 статті 17 цього ж Закону встановлено, що документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. Згідно пункту 18.1 статті 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Також позивач здійснив переказ відповідачці коштів на її банківський рахунок, відкритий у ПАТ «Альфа-Банк». На цей рахунок позивачем було переведено кошти на загальну суму 7250 доларів США, що підтверджується банківськими квитанціями (а.с. 157-176 том ІІ ). Позиція судді Верховного Суду України Д.Д. Луспеника викладена у статті «Договір позики: деякі питання теорії та судової практики», опублікованій у журналі «Вісник Верховного Суду України» (№ 4 (128), 2001. С. 16-24), зазначає: «Слід зауважити, що на підтвердження договору позики може бути представлена не лише письмова розписка, а й, наприклад, платіжне доручення банку, рахунок-фактура на товари тощо. Головне, щоб ці документи підтверджували передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми або визначеної кількості речей» (с. 19). Передання позивачем грошей відповідачці підтверджується вказаними вище квитанціями про перекази коштів через платіжні системи Western Union, MoneyGram та на банківський рахунок відповідачки, відкритий у ПАТ «Альфа-Банк». Разом із тим, сервіс платіжної системи Western Union дозволяє говорити про вчинення дій відповідачкою на отримання коштів. Так, про кожний переказ через Western Union відправник отримує дві квитанції: 1) так звана «довга квитанція» про відправлення коштів (квитанція на 2-4 аркушах). Із 2014 р. у цій квитанції також розміщується інформація про час та місце отримання коштів, 2) так звана «коротка квитанція» на одному аркуші про дату отримання коштів. Кожний переказ через платіжні системи Western Union і MoneyGram має індивідуальний контрольний номер грошового переказу. Тобто за кожним переказом відповідачка повинна була вчинити такі дії: попросити кошти, узнати у позивача контрольний номер грошового переказу, отримати кошти у банку. Наявність у матеріалах справи «коротких квитанцій» Western Union про отримання коштів є підтвердженням вчинення дій відповідачкою на укладення договору із позивачем. Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 10 листа від 16.05.2013 р. № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» вирішуючи питання про докази у справах з іноземним елементом, суд має враховувати принцип змагальності сторін (стаття 10ЦПК) та обов'язок доказування (стаття 60 ЦПК). Кожна зі сторін, у тому числі й іноземні особи, повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами згідно зі статтею 57 ЦПК є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У справах з іноземним елементом можуть бути використані як докази будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Таким чином, у суду є підстави вважати належними доказами надані позивачем банківські виписки: - по рахунку банку CHASE (а.с. 164-179 т. І (англійською мовою), а. с. 157-176 т. ІІ (українською мовою)) про переказ відповідачці коштів на її банківський рахунок, відкритий у ПАТ «Альфа-Банк», а також про переказ через платіжну систему Western Union (а. с. 160 т. І (англійською мовою), а. с. 187 т. ІІ (українською мовою)), - виписки по рахунку банку DFCU Financial (а. с. 147-155 т. І (англійською мовою), а. с. 177-185 т. ІІ (українською мовою)) про перекази відповідачці коштів через платіжну систему Western Union, - виписки по рахунку банку Marriott REWARDS (а. с. 157-159 т. І (англійською мовою), а.с. 188-189 т. ІІ (українською мовою)) про перекази відповідачці коштів через платіжну систему Western Union. Отже, переказ коштів позивачем відповідачці іншими доказами не спростовується. У разі заперечення укладення договору із позивачем, відповідачкою не представлені інші докази, які б вказували на підставу отримання нею коштів від позивача. Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 10 листа від 16.05.2013 р. № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» у процесі вирішення судами України цивільних справ з іноземним елементом важливе значення має застосування доказаного права іноземної держави особливо тоді, коли зміст і форма правовідносин підпорядковані іноземному закону. Обовязкова письмова форма для правочинів у країнах англосаксонської правової сім'ї запроваджено «Статутом про шахрайство» [Statute of Frauds], прийнятим у Англії у 1677 р. Він, зокрема, вимагає обовязкову письмову форму контракта для правочинів щодо нерухомості, шлюбного контракту, контракту при прийнятті на роботу на строк більше року тощо. Метою цього закону у США захист сторони, яка сплатила кошти Але обовязкової письмової форми для договору позики «Статутом про шахрайство» чи іншими нормативно-правовими актами США не встановлено. Для позивача, який переказував кошти із США, не потрібно було укладення договору позики у письмовій формі, бо підтвердженням цього є квитанції про переказ відповідачці коштів. Цього достатньо у США для доведення позики. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Загальна заборгованість [PERSON] за договором позики становить 30600 доларів США, що станом на день ухвалення рішення відповідно до встановленого офіційного курсу НБУ гривні до долара США на рівні 2201,8809 за 100 доларів США, становить 673 775,56 гривень. Згідно зі статтею 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно статті 1160 ЦК України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, при першій нагоді не повідомила цю особу про свої дії, вона не має права вимагати відшкодування зроблених витрат. Позивачем понесені витрати щодо усіх безготівкових переказів коштів відповідачці за позикою. Цими витратами є банківські послуги за грошові перекази відповідачці, розмір яких вказано у квитанціях. Ці витрати є реальними збитками позивача. Загальна вартість усіх переказів становить 1440,99 доларів США (1178 дол. за переказами через Western Union + 37,99 дол. за переказами через MoneyGram + 225 дол. за переказами на банківський рахунок у ПАТ «Альфа-Банк»), що еквівалентно 31728,88 гривень. З огляду на вищевикладене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений останнім при подачі позову судовий збір у розмірі 3654 гривень.

Outcome: approved