Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.01.1994 р. реєстраційний номер № 2-272, що посвідчений 4-ю ХДНК, [PERSON] на праві власності належить частка квартири за адресою: [ADDRESS]. 01.07.2015 р. з витягу реєстру прав власності на нерухоме майно позивачу [PERSON] стало відомо, що постановою про арешт нерухомого майна від 10.04.2009 р. № 294-10/10 [PERSON] ВДВС ХМУЮ на квартиру за адресою : [ADDRESS] було накладено арешт. 03.07.2015 р. позивач звернувся до відповідача щодо наявності відносно [PERSON] як боржника, відкритих виконавчих проваджень. Згідно відповіді від 09.07.15 р. № 8876, на виконанні [PERSON] ВДВС ХМУЮ відсутні відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [INFO], ідент. номер [NUMBER]. 14.07.2015 р. позивач повторно звернувся із заявою до [PERSON] ВДВС ХМУЮ з проханням зняти арешт з квартири, так як відносно нього відсутнє відкрите виконавче провадження, що свідчить про незаконність наявного арешту належного йому нерухомого майна. Листом від 24.07.15 р. № 9451 за підписом начальника відділу [PERSON] ВДВС ХМУЮ [PERSON], відповідач повідомив [PERSON], що виконавчі провадження, завершені в 2009 році знищені, а тому надати будь-які відомості щодо постанови про арешт майна неможливо. Також було запропоновано звернутися до суду. Позивач вважає такі дії з боку відповідача незаконними і такими, що порушують права та інші інтереси позивача з наступних підстав. Як вбачається із відповіді начальника [PERSON] ВДВС ХМУЮ [PERSON] від 24.07.15 р., виконавче провадження, згідно якого було накладено арешт на нерухоме майно, є завершеним у 2009 році. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Аналогічні вимоги у 2009 році були закріплені у ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», якою були врегульовані наслідки завершення виконавчого провадження. Згідно Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Мінюсту від 25.12.2008 року №2274/5, знищенню підлягають за закінченням строків зберігання закінчені виконавчі провадження. Таким чином, перед тим як знищити виконавче провадження співробітники [PERSON] ВДВС ХМУЮ зобов'язані були зняти всі накладені арешти на майно, які були накладені під час вчинення виконавчих дій та скасувати інші вжиті заходи примусового виконання рішення. Позивач вважає, що дії державної виконавчої служби неправомірні і підлягають задоволенню. Суд вважає необхідним скасувати арешт який був накладений на майно [PERSON] і скасувати арешт транспортного засобу. Позивач [PERSON] подав через канцелярію суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутність та просить розглядати справу з заочною формою розгляду справи, у порядку ст. 224 ЦПК України. Відповідач [PERSON] служба Харківського міського управління юстиції до суду не з»явилась , про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, просить також розглядати справу у порядку ст. ст. 77, 169 п. 2,3 ЦПК України, заперечень від учасників процесу не надійшло. Суд вважає можливим розглядати справу в передбаченому законом порядку. Перевіривши матеріали справи, дослідивши інші докази в їх сукупності, суд вважає ,що позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому , суд виходить з того ,що згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна від 21.01.1994 року реєстраційний номер № 2-272 , що посвідчений 4-ю ХДНК на частку квартири за адресою : [ADDRESS] , було накладено арешт. 03.07.2015 року [PERSON] повторно звернувся до відповідача щодо неясності відносно відповідача як боржника , відкритих виконавчих проваджень . В ході розгляду справи було встановлено, що виконавчі провадження, завершені в 2009 році знищені, а тому надати будь-які відомості щодо постанови про арешт майна неможливо. Виконавче провадження, згідно якого було накладено арешт на нерухоме майно є завершеним у 2009 році. Згідно ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Згідно Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби , затвердженого наказом Мінюсту від 25.12.2008 року № 2274/5, знищенню підлягають за закінченням строків зберігання закінчені виконавчі провадження. При таких умовах, перед тим як знищити виконавче провадження співробітники [PERSON] ВДВС ХМУЮ зобов»язані були зняти всі накладені арешти на майно, які були накладені під час здійснення виконавчих дій та скасувати інші вжиті заходи примусового виконання рішення. Згідно п. 9 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Тобто, згідно Закону № 1952-ГУ, якщо обтяжувачем виступило ВДВС [PERSON] ХМУЮ, саме воно повинно здійснити дії щодо припинення такого обтяження. Відповіддю від 24.07.15 р. № 9451, [PERSON] ВДВС ХМУЮ фактично відмовся припинити накладене ним обтяження, незважаючи на те, що будь-які підстави для його існування на цей час відсутні. Таким чином, [PERSON] ВДВС ХМУЮ створює перешкоди у розпорядженні належною позивачу на праві власності часткою нерухомого майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У зв'язку із наявністю арешту та оголошення заборони на відчуження належної позивачу частки квартири, [PERSON] залишається обмеженим у реалізації свого права власності в частині розпорядження своїм майном. Раніше на адресу позивача [PERSON] не надходило жодних документів щодо відкриття відносно його виконавчого провадження, до [PERSON] ВДВС ХМУЮ його не викликали. В даний час дізнатись у відповідача за яким виконавчим документом був накладений арешт на майно та чи був він у даному виконавчому провадженні боржником, йому не вдалося. В зв'язку з цим позивач змушений просити суд на підставі ст. ст. 15, 16 ЦК України захистити його право власності на нерухоме майно та усунути перешкоди у їх розпорядженні. На підставі викладеного,

Outcome: approved