Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Вимоги обґрунтовані тим, що позивач уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом [PERSON], згідно якого остання мала представляти його інтереси в суді під час розгляду справи за його позовом до Виконавчого комітету Ковельської міської ради , Ремонтного житлово-комунального підприємства №1 міста Ковеля, Публічного акціонерного товариства «Волиньгаз» про визнання права власності на житлове приміщення та стягнення вартості понесених витрат. Оскільки відповідач виконувала свої обов'язки за договором у спосіб, який не влаштовував позивача, той наполіг на поверненні частини гонорару в сумі 2300 грн. Відповідач погодилась повернути вказану частину гонорару, про що 28 грудня 2015 року видала позивачу розписку. Однак, незважаючи на численні звернення позивача до відповідача, а потім до Ковельського відділу поліції ГУНП у Волинській області, Ковельської місцевої прокуратури, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області, відповідач 2300 грн. не повернула. Позивач просить розірвати вказаний договір про надання правової допомоги, стягнути з відповідача частину сплаченого гонорару в розмірі 2300 грн., а також 20000 грн. у відшкодування завданої йому моральної шкоди, зумовленої переживаннями через неповернені йому грошові кошти, необхідністю ходити за ними до відповідача, звертатися до правоохоронних та інших органів за їх поверненням. Відповідач вимоги позивача не визнала повністю і заперечила їх тим, що позивач діяв всупереч її порадам під час розгляду цивільної справи, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності. Через це після винесення у справі рішення договір про надання правової допомоги був припинений нею. Розписку про повернення гонорару в сумі 2300 грн. вона справді видала позивачу, однак, у момент її видачі вона не знала, що позивач всупереч її заяві про перенесення розгляду справи звернувся до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності. Позов слід задовольнити частково. Згідно ч.ч.1,2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Згідно ч.2 ст.29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. Розпискою про повернення суми гонорару за надану правову допомогу в сумі 2300 грн., яку відповідач видала позивачу 28.12.2015 року, підтверджується та обставина, що сторони достроково припинили договір про надання правової допомоги за взаємною згодою ще до звернення позивача до суду. Тому вимога позивача про розірвання договору на підставі рішення суду, тоді як він розірваний за взаємною згодою, безпредметна і не може бути задоволена. Тією ж розпискою доводиться та обставина, що сторони погодили між собою зміни до укладеного між ними договору про надання правової допомоги в частині гонорару і цей гонорар, за взаємною згодою, визначили на 2300 грн. меншим, ніж він був спочатку. Вказані зміни, внесені до договору за взаємною згодою, є обов'язковими для відповідача і вона має їх дотримуватися, тобто має повернути позивачу частину сплаченого гонорару згідно нової домовленості з ним. Твердження відповідача, що вона написала розписку, не знаючи, що позивач всупереч її заяві про перенесення розгляду справи звернувся до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності, не веде до висновку, що повертати 2300 грн. їй не належить. Відповідачу повинні були бути відомі усі процесуальні дії позивача у справі як особі, яка надає йому правову допомогу. Попри все, вона мала можливість з'ясувати, які саме процесуальні дії він вчинив, перед тим як видавати йому розписку. Жодних перешкод для цього не було. Отже, вимогу позивача про стягнення у його користь з відповідача 2300 гривень слід задовольнити. У відшкодуванні моральної шкоди слід відмовити, оскільки між сторонами існували договірні відносини, шкода завдана неналежним виконанням договірних зобов'язань, тобто не є позадоговірною, коли її стягнення передбачене законом. У випадку договірних відносин сторони мають заздалегідь передбачити у договорі майнову відповідальність за завдану неналежним виконанням договірних зобов'язань моральну шкоду. Лише тоді вона може бути стягнута. Позивач не довів, що договором, укладеним з відповідачем, була передбачена відповідальність за завдану моральну шкоду, тому у його вимогах в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial