Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

В жовтні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «Приват банк», Банк) звернулось до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом, яка станом на 12.09.2019 складає 286172,10 грн., з яких : заборгованість за простроченим тілом кредиту - 12 615,25 грн., заборгованість по нарахованим відсоткам - 0,00 грн., , пеня за прострочене зобов`язання - 269 328,13 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 4228,72 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 25 червня 2013 року відповідач підписав анкету-заяву , в якій виявив бажання оформити «зарплатний пакет», який включає в себе отримання двох карток : зарплатної та кредитної зі встановленим кредитним лімітом на картковий рахунок у розмірі 10000,00 грн. Окрім цього, вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується його підписом у заяві. Позивач зазначає, що відповідач не виконує належним чином умов укладеного правочину, що спричинило виникнення у нього зазначеної заборгованості. З цих підстав, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача вищезазначену суму заборгованості за кредитом та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився , подав суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.55). Відповідач у судовому засіданні заперечував проти нарахованої суми заборгованості. Пояснив, що у 2013 році він звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг та погодився на отримання «Зарплатного пакету». При цьому, зазначає, що мав намір отримати лише картку з обслуговування зарплатного пакету. Через наполегливість співробітників банку він отримав також і кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом. Відповідач підтвердив, що дійсно користувався кредитними коштами, час від часу знімав грошові кошти з картки та поповнював її . Однак, стверджує, що перестав користуватися кредитною карткою ще у 2016 році, так як оформив договір з іншим банком. Вважає, що заборгованості перед АТ КБ «Приват банк» не має.Стосовно нарахованої пені зауважив, що строк позовної давності щодо застосування пені сплинув ще у квітні 2019 року, просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності та у стягненні пені відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та долучені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи, 25.06.2013 АТ КБ «Приватбанк» та відповідач підписали анкету-заяву (а.с.12). Ця заява, разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, із якими відповідач ознайомлений , як зазначено у заяві, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. За умовами правочину, відповідач отримав «Зарплатний пакет, який включає в себе отримання картки з обслуговування зарплатного пакету, а також кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом. Такі умови підключення «Зарплатного пакету» вбачаються з Наказу Голови правління Банку від 20.02.2017 № PR-2007-249 (а.с.130). Доказом користування кредитною карткою відповідачем та зняття ним коштів з карткового рахунку підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку (а.с.117-122). З даної виписки вбачається, що востаннє погашення заборгованості по кредиту здійснювалося відповідачем 11.11.2016. Крім того, такі обставини не заперечувалися відповідачем у судовому засіданні. Заборгованість відповідача за простроченим тілом кредиту відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 12.09.2019 становить 12 615,25 грн. (а.с.8-11) При цьому, 18.09.2019 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. Відповідачем розрахунок заборгованості, який наданий Банком, не спростовувався, контррозрахунку не надано, клопотання про призначення економічної експертизи також не заявлялося. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що матеріали справи підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, що також вказує на виконання умов договору позивачем, та на те, що відповідач в односторонньому порядку не виконує договірні зобов`язання. Відтак, за положеннями правочину відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до норм ст.ст. 525, 526, 610, 629, 1048, 1054 ЦК України за невиконання умов кредитного договору. Щодо стягнення з відповідача пені за порушення кредитного зобов`язання суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені) застосовується позовна давність в один рік. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснювався останній платіж по кредитній картці у 2016 році. При цьому, термін дії картки закінчився у квітні 2018 року . Такі дані вбачаються з виписки по рахункам відповідача, а також з долученої позивачем довідки (а.с.127) Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З наведеного випливає, що термін позовної давності щодо стягнення з відповідача пені сплинув у квітні 2019 року. Позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] було подано до суду у вересні 2019 , тобто після закінчення строку позовної давності. Відповідач просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності та не стягувати з нього пеню за порушення зобов`язання. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (12615,25*1921/120710,34=200,76).

Outcome: partial