Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради як орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та просить суд позбавити останніх батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі, як батьки дитини, не приймають жодної участі у житті сина [PERSON], самоусунулись від його виховання та утримання, не цікавляться фізичним та духовним станом сина, який з 19.09.2017 року знаходиться в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської РДА. За наявною інформацією мати [PERSON] веде бродячий спосіб життя, постійного місця проживання не має, підтримує відносини з особами ромської національності та раніше судимими, характеризується негативно, ніде не працює. Відомості про батька [PERSON] взагалі відсутні, його місце перебування не відоме. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву з проханням задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи сповіщалися належним чином шляхом надання оголошення про виклик їх у судове засідання. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, повідомлення про час та місце слухання справи направлялось на відповідну адресу, причини неявки суду не відомі. У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч.3 ст. 200 ЦПК). Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2014 року в місті Горлівка Донецької області народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане повторно Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції 01.06.2017 року, актовий запис № 19 складений виконкомом Новолуганської сільської ради Артемівського району Донецької області. Батьками дитини у вказаному свідоцтві зазначені [PERSON], громадянин України, та [PERSON], громадянка України. Згідно виданої управлінням соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради довідки від 19.04.2016 року №5111/1621, [PERSON] взято на облік внутрішньо переміщеної особи разом з дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Дану довідку видано замість вилученої довідки від 20.10.2015 року №5111/1492. Місцем проживання [PERSON], як внутрішньо переміщеної особи, значиться адреса: [ADDRESS]. Фактично [PERSON] постійно змінювала адреси свого мешкання. Лише на території міста Білгорода-Дністровського за короткий проміжок часу протягом 2017 року вона разом з сином [PERSON], [INFO], змінила дві адреси мешкання: [ADDRESS]. Зазначене підтверджується актами обстеження умов проживання, інформаціями міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді та Білгород-Дністровського відділу поліції. Відповідно до ч.4 ст. 164 СК України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. [PERSON] перебуває в міському центрі соціальний служб для сім'ї, дітей та молоді на обліку сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах, та під соціальним супроводом. Супровід [PERSON] не має позитивного результату: жінка рекомендації фахівців не виконує, долею дитини не переймається. Зазначене підтверджується інформаціями міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 15.01.2018 року. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2017 року, справа № 495/8805/16-ц, [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. З 25.05.2017 року [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в службі у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, у зв'язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов'язків. З 19.09.2017 року по теперішній час малолітній [PERSON], [INFO], знаходиться в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської РДА. Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. За ввесь період перебування малолітнього [PERSON], на обліку в службі у справах дітей міської ради ні батько, ні мати жодного разу не поцікавився долею дитини та не виявили бажання повернути сина на домашнє виховання. 12.12.2017 року Білгород-Дністровським ВП ГУНП України в Одеській області була складана характеристика на [PERSON], [INFO], згідно з якою остання веде бродячий спосіб життя, постійного місця проживання не має, підтримує відносини з особами ромської національності та раніше судимими, характеризується негативно. Зловживає алкогольними напоями, ніде не працює, постійного заробітку не має, її місце знаходження станом на 12.12.2017 року невідоме. Згідно інформації Державної міграційної служби України від 15.02.2018 року № 6.2-989/3-18, за обліками відомчої системи «Єдина інформаційно-аналітична система управління міграційними процесами ДМС» інформація стосовно [PERSON], [INFO], відсутня. За даними управління з питань надання адміністративних послуг від 06.03.2018 року №22/308, [PERSON] в картотеці реєстраційного обліку Білгород-Дністровської міської ради не значиться (за період з 04.04.2016 року по теперішній час). Згідно інформації управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради від 07.02.2018 року №191/01-09/477, [PERSON] на обліку в управлінні не перебуває. Згідно Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб [PERSON] не зареєстрований як внутрішньо переміщена особа. Відповідно до наданої Білгород-Дністровським ВП ГУНП України в Одеській області інформації від 13.02.2018 року, [PERSON], [INFO], згідно облікових баз Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області до адміністративної відповідальності не притягувався, скарги не надходили. Згідно інформації ЦСПРД служби у справах дітей Білгород-Дністровської РДА від 15.01.2018 року №05-11/24, за період перебування [PERSON] в закладі, ніхто з батьків, родичів та знайомих його не відвідував. [PERSON] та [PERSON] фактично самоусунулися від виконання батьківських обов'язків: не відвідують сина та не спілкуються з ним, не піклуються про його навчання, виховання, розвиток, здоров'я. Утримання, виховання, навчання та розвиток дитини фактично перекладено на піклування держави в особі центру соціально-психологічної реабілітації дітей. 13 березня 2018 року Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, як орган опіки та піклування, склав висновок про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 16 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав » від 30.03.2007 р. № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27.02.1991 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. У відповідності до частин 2 та 3статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Підсумовуючи викладене, встановивши осбтавини справи, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву та позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON]. Також, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з кожного з відповідчів аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 800 гривень щомісячно на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню розмір судового збору пропорційного до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved