Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

В грудні 2013 року позивач ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON], згідно з яким просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ABZBAN00056847 від 17.09.2008 року, яка станом на 11.12.2013 року складає 8825,30 дол. США, (у гривневому еквіваленті за курсом 1 дол. США/7,99 грн. - 70514,16 грн.), звернути стягнення на користь ПАТ «Акцент-Банк» на предмет застави автомобіль: тип ТЗ: легковий седан В; марка: GEELY; модель: JL 7162, 2008 року випуску; номер кузова/шасі: [NUMBER]; д/н [NUMBER], який належить відповідачу на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Миколаївським ВРЕР УДАІ УМВС України в Миколаївській області 17.09.2008 року, шляхом продажу вказаного автомобіля та наданням права укладати від імені відповідача позивачем договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, та надання всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також витребувати у відповідача вищевказаний автомобіль, що є предметом застави та передати в заклад ПАТ «Акцент-Банк», при цьому стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, втім надіслав на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені позивачем вимоги підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення йому судової повістки. Заяв про розгляд справи за його відсутності не направляв, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходе наступного висновку. Судом встановлено, що 17.09.2008 року між ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № ABZBAN00056847, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у сумі 12919,41 дол. США для придбання автомобіля та взяв на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 16.09.2015 року зі сплатою 15 % річних за користування кредитом. Відповідно до пунктів 4.4., 4.5. 17.8. кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати повернення суми кредиту шляхом сплати щомісячних платежів в сумі 282,82 доларів США до складу якої виходить погашення кредиту, відсотків, комісії та винагороди. У випадку порушення зобов'язань щодо повернення основної суми кредиту, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення, що передбачено положеннями п.14.3 кредитного договору. Згідно умов п. 2.2. та 17.9. вказаного договору, в забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, позичальник [PERSON] передав банку у заставу автомобіль: тип ТЗ: легковий седан В; марка: GEELY; модель: JL 7162, 2008 року випуску; номер кузова/шасі: [NUMBER]; д/н [NUMBER]. Згідно з п. 17.10. сторони оцінили предмет застави в 57 100 грн. Згідно вимог ст. 526 та ч. 2 ст. 615 ЦК України боржник зобов'язаний виконати зобов'язання належним чином в установлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики встановленої договором. Приписами ст.ст. 546, 549 ЦК України визначено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Відповідач в порушення умов кредитно-заставного договору № ABZBAN00056847 від 17.09.2008 року не виконав зобов'язання по сплаті кредиту, комісії та відсотків, в результаті чого станом на 11.12.2013 року у нього виникла заборгованість у розмірі 8825,30 дол. США, що за курсом НБУ 7,99 грн./1 дол. США еквівалентно 70514,16 грн.), яка складається з: заборгованості за тілом кредиту (основний борг) 6836 дол. США (54619,64 грн.), заборгованості за нарахованими відсотками 919,30 дол. США (7345,20 грн.), заборгованості по комісії за користування кредитом 172,18 дол. США (1375,72 грн.), пені за прострочення виконання зобов'язання 447,77 дол. США (3577,68 грн.). Що стосується заявлених вимог про стягнення штрафу у розмірі 31,29 дол. США - фіксована частина і 418,76 дол. США. - процентна складова), то суд приходить наступного висновку. Згідно з положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання може настати такий правовий наслідок, як сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є одним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня). У той же час з умов договору № ABZBAN00056847 від 17.09.2008 року вбачається, що у випадку порушення зобов'язань щодо повернення основної суми кредиту (п.14.3.), чи порушення позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів (п.14.9.), позичальник повинен сплатити банку як пеню так і вказані штрафи. Атому зважаючи на те, що позивачем незаконно встановлено за кредитним договором для відповідача подвійну цивільну-правову відповідальність, суд вважає за необхідне позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк», в частині стягнення штрафів, залишити без задоволення. За такого, на думку суду, обґрунтованою для стягнення з відповідача [PERSON] являється сума заборгованості у розмірі 8375,25 дол. США, що у гривневому еквіваленті з розрахунку 7,99 грн. /1 дол. США, становить 66918,25 грн. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення Заставодавцем/Позичальником зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, Заставодавець зобов'язаний передати предмет застави Заставодержателю в заклад. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконує, застави в заклад банку не передав. Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 вказаного Закону) Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 вказаного Закону). Згідно з п. 3.5. договору застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється шляхом продажу Заставодержателем іншій особі-покупцю з укладанням відповідного договору купівлі-продажу або на публічних торгах, в порядку встановленому ст. 28 Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Приймаючи до уваги, що ПАТ «Акцент-Банк» заявлено позов саме з підстав, вказаних у попередньому абзаці, виконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмет застави шляхом надання права безпосереднього продажу конкретному покупцю, - неможливо без фактичного знаходження предмету застави у володінні ПАТ «Акцент - Банк». Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Аналогічна умова міститься в договорі застави. 28 жовтня 2013 року позивачем відповідачу направлялось повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання та зобов'язано погасити борг або ж передати предмет застави у власність позивача. Крім того, в даному повідомленні відповідача було попереджено про те, що у випадку не виконання ним цієї вимоги ПАТ «Акцент-Банк» буде змушене звернути стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. За таких умов, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 669,18 грн. Водночас, судовий збір у розмірі 243,60 грн., оплату якого позивач за пред'явлення вимог майнового характеру (про витребування автомобіля) не здійснив, однак які судом задоволені, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial