Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Відповідач [PERSON] про розгляд справи був повідомлений в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, яка передбачає, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. У судове засідання, яке призначалося на 16.03.2016р., відповідач, будучи належним чином сповіщена, не явилась, про причину неявки суд не сповістила. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Третя особа [PERSON], позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2013р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 93 по вул.. Дзержинського в м. Рені; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 13.12.2012р.; копія свідоцтва про право особистої власності ; 19 від 15.06.1993р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.1993р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що з 1998р. проживає у житловому будинку № 93 по вул. Дзержинського в м. Рені. Позивач та її брат третя особа по справі [PERSON] є власниками 4/5 частин вказаного житлового будинку на підставі рішення Ренійського районного суду від 13.12.2012р., відповідачу належить 1/5 частина спірного будинку, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.1993р. Відповідач [PERSON] є тіткою позивача, яка не мешкає у будинку з 1993р. Вона приїжджала до м. Рені після смерті дідуся позивача [PERSON], оформила спадщину у 1993р. та виїхала за межі України. На той момент [PERSON] подарувала позивачу свою частку вищевказаного житлового будинку, безоплатно передала у володіння та користування обєкт нерухомості разом із всіма документами на нього. Так, з 1998 року по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє 1/5 частиною житлового будинку №93 по вул.. Дзержинського в м.Рені, стежить за його технічним станом, сплачує за утримання кмунальні послуги та ін. На момент фактичного укладення угоди дарування нерухомості позивач та відповідач не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили її нотаріально. На даний момент місце знаходження [PERSON] позивачу не відоме, тому звернутися до відповідача за оформленням права власності на вказану частину будинку не можливо. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на 1/5 частину будинку, оскільки з 1998 р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на житло, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на нерухомість. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 1993р. відповідач фактично подарувала їй 1/5 частину житлового будинку № 93 по вул. Дзержинського в м. Рені. Письмово та в нотаріальному порядку вони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 1998р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє 1/5 частиною житлового будинку, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивача частиною будинку, відповідач, як власник, не предявила до позивача жодних вимог про витребування будинку, документів на нього, не брала участі у його утриманні та не несла витрати по сплаті належних платежів. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем 1/5 частиною житлового будинку є добросовісним (тобто позивач вважає, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про дарування нерухомості), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання будинком, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що 1/5 частина житлового будинку цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON] внаслідок чого остання набула право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на 1/5 частину будинку.

Outcome: approved