Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Вказала, що відповідач на даний час зареєстрований за вказаною адресою, однак фактично там не проживає з серпня 2016 року, а тому у неї виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, які у вигляді субсидії на комунальні послуги їй не нараховуються, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та просить визнати відповідача таким,Ю що втратив право користуватися житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в її квартирі. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав письмову заяву, в якій на позовних вимогах наполягає, просив розглянути справу без його участі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про його виклик у пресі, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило, а тому суд, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. 27 лютого 2018 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.2005 року позивач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], після смерті її матері [INFO], що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.10.2005 року. Відповідно до довідки про склад сім'ї та реєстрації Вищедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області від 30.08.2017 року № 280 видно, що у квартирі [ADDRESS], зареєстровані та проживають чотири особи: [PERSON], 1951 року народження - власник; [PERSON], 1981 року народження - донька; [PERSON], 2001 року народження - онук та [PERSON], 1982 року народження - відповідач по справі. Оскільки в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстрований відповідач, то позивач не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном, факт відсутності речей відповідача та відсутність на протязі тривалого часу самого [PERSON] також підтверджується актом депутата Вищедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області від 11.10.2017 року, який складений за участю сусідів позивача [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. За таким підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об'єктивне підтвердження, і тому вони підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved