Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Відповідачка [PERSON] будучі належним чином сповіщена про місце та час розгляду справи, у призначені судові засідання не явилася, про причини неявки суд не сповістила, заперечення, клопотання про розгляд справи без її участі не надходили. Позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглядути справу у її відсутності. У звязку із цими обставинами суд прийняв рішення про подальший заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася із відповідними вимогами та просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя її батькові [PERSON] належало: -? частини житлового будинку із надвірними спорудами № 18 по вул. Базарна в с. Новосільське, Ренійського району, Одеської області, що підтверджується технічним паспортом на вказаний житловий будинок, складений 21.02.2006 року. -право власності на майновий пай члена СВК «Новосільське» с. Новосільське Ренійського району Одеської області на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії ОД-ХХ № 06300. -земельна ділянка загальною площею 4,73 га. ( із кадастровими номерами: 5124182900:01:0030332, 5124182900:01:0050277), розташована на території Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 438716 від 06.02.2006 р. -земельна ділянка загальною площею 0,1312 га. ( із кадастровим номером: 5124182900:02:001:0263), розташована за адресою: Одеська область, Ренійський район, с. Новосільське, вул. Базарна, 18, виділена для ведення особистого селянського господарства, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 780177 від 13.08.2012 р. На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 10.02.2014 р. залишив заповіт на імя [PERSON], 08.10.2014 р. помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У відповідний 6-місячний строк, позивачка (як спадкоємець за заповітом) до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернулася, однак прийняла спадщину з наступних підстав. Згідно ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини, позивач постійно проживала разом із спадкодавцем. Протягом строку, встанволеного для прийняття спадщини з моменту її відкриття, позивач про відмову від спадщини не заявляла, а отже фактично прийняла її в порядку ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном. Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів (правовстановлюючий документ, реєстрацію якого було проведено в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно) на вищезазначений житловий будинок, та відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки та на майновий пай, про що 05.02.2016р. нотаріусом було винесено вмотивовану постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, земельні ділянки, майновий пай, як на об'єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка в порядку ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець першої черги за законом [PERSON], донька нині померлого [PERSON], право позивачки на успадкування майна за заповітом, після смерті їх батька, не оспорювала, не заперечувала щоб позивачка оформила на себе право власності на ? частин вказаного житлового будинку, земельні ділянки та майновий пай, про що надала суду відповідну заяву. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. . За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Вона подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини з порушенням встановленого законом строку, однак на момент смерті спадкодавця проживала разом з ним, після його смерті фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину в порядку ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спочатку вступом в управляння та володіння спадковим майном, та в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України та в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не було зареєстровано належним чином право власності на ? частин нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому на підвердження права власності на ? частини вищевказаного житлового будинку за померлим [PERSON], позивачка не змогла надати відповідний документ нотаріусу. Також за життя [PERSON] було загублено оригінали державних актів на право власності на земельні ділянки та оригінал свідоцтва про право власності на майновий пай, які позивачка також не змогла надати нотаріусу, а на підставі копій цих документів нотаріус не може оформити та видати свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті, також чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі копії сертифікату також не можливо оформити спадщину, так як набуте за спадкуванням право власності позивача не було оформлено, позивач не в змозі отримати дублікати державних актів на право власності на земельні ділянки, майновий пай, про що нотаріусом було винесено вмотивовану постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 05.02.2016 р., у звязку із чим позивачка була вимушена звернутися до суду із позовом. Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р., при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.Таким чином, згідно технічного паспорту складеного 21.02.2006 р., власником ? частин вищевказаного житлового будинку є [PERSON], спадкодавець, на які, після смерті останнього, відкрилась спадщина, яку позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла в порядку ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України та ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на вищевказані ? частину житлового будинку, земельних ділянок та майнового паю, з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч. 3. 5 ст. 1268 ЦК України та ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, з незалежних від неї причин вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказані обєкти спадкового майна, у звязку із чим була вимушена звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved