Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Височанська селищна рада Харківського району Харківської області звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської областів якому, з урахуванням остаточних позовних вимог, просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачів аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів (заробітку) на кожну дитину, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь Державного закладу в якому будуть перебувати діти. Судові витрати просить покласти на відповідачів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що Виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, як органом опіки та піклування, встановлено факт ухилення від виконання батьківських обов`язків з боку [PERSON] по відношенню до своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в порушення вимог ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти, безвідповідально відноситься до здоров`я дітей, не забезпечує матеріально. За місцем мешкання [PERSON] характеризується негативно. У шлюбі не перебуває, не працює. Відповідно до характеристики Комунального закладу «Зеленогайський спеціальний загальноосвітній навчально-виховний комплекс (дошкільний навчальний заклад школа-інтернат І-ІІІ ступенів)» Харківської обласної ради № 816 від 04.10 2018 [PERSON] та [PERSON] навчаються за програмою для дітей із затримкою психічного розвитку. Неодноразовими обстеженнями умов проживання родини [PERSON] було встановлено, що помешкання не придатне для проживання разом із дітьми. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2018 року провадження у справі відкрито, суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 листопада 08 жовтня 2019 року головуючим у справі визначено суддю Савченка Д.М. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2019 року цивільну справу прийнято до провадження судді Савченка Д.М. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2019 року залучено в якості співвідповідача по справі [PERSON] , закрито підготовче провадження у справ і призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 лютого 2020 року задоволено клопотання представника позивача - Дадикіної І.В. про витребування доказів. Витребувано з КЗОЗ «Харківський обласний наркологічний диспансер» відомості, чи перебуває [PERSON] на обліку у зазначеній установі. Представник позивача Дадикіна І.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні категорично заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Проти позбавлення батьківських прав [PERSON] , батька дітей, не заперечувала. Представник третьої особи: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області- Чопорова В.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила врахувати при винесенні рішення інтереси малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила про те, що вважає недоцільним позбавляти відповідача [PERSON] батьківських прав, оскільки остання не вживає алкогольні напої, до відповідальності не притягувалась, у будинку, де мешкають діти, зроблено ремонт, діти доглянуті. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] не вживає алкогольні напої та наркотичні речовини, водить дітей до школи, діти гарно виглядають. У будинку, де мешкає родина, зроблено ремонт, у кожної дитини є своє ліжко. Зазначила, що заперечує проти позбавлення батьківських прав відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також заперечував проти позбавлення [PERSON] батьківських прав, пояснив, що з 2018 року у зв`язку з займаною посадою тісно займається з сім`єю [PERSON] . Після звернення директору інтернату з листом до голови селищної ради було проведено комісію та надано відповідь про те, що підстав вважати, що відповідач [PERSON] не цікавиться навчанням дітей, немає. Остання піклується про дітей, забезпечує їх, піклується про їх здоров`я. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що діти приходили до неї на роботу та жалілись, що відчим їх ображає, б`є. Декілька разів бачила дітей влітку у 2018 році на ставку самих. Суд, вислухавши думку представника позивача - Височанської селищної ради Харківського району Харківської області - Дадикіної І.В., відповдача - [PERSON] , представника третьої особи - Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області- Чопорової В.В., свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, проаналізувавши спірні правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.2,3 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 14 грудня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 14 грудня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 22 квітня 2009 року Височанською селищною радою Харківського району Харківської області) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 02 вересня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області). 14 грудня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №461. Після припинення шлюбних відносин між батьками малолітні [PERSON] та [PERSON] залишились проживати разом з матір`ю. Зараз мати з дітьми зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] , де створено для дітей належні житлово- побутові умови (акт обстеження сім`ї від 09.09.2020). Згідно з інформацією, наданою керівництвом Комунального закладу «Зеленогайська спеціальна школа» Харківської обласної ради, малолітні [PERSON] та [PERSON] є вихованцями зазначеного закладу. За час навчання дітей станом здоров`я дітей та забезпеченням їм належного догляду опікується мати, [PERSON] . Батько дітей, [PERSON] , з питань, що стосуються виховання та здоров`я дітей, до закладу не звертався. Згідно висновку №01-22/1103 від 20 травня 2019 року Харківська районна державна адміністрація Харківської області встановила, що ухилення від виконання батькіських обовязків з боку [PERSON] та [PERSON] , відносно їх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] має місце та вважає за доцільне позбавлення батьківських прав останніх відносно малолітніх дітей. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (абз. 2 п. 18 Постанови). Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Наданими суду доказами підтверджується ухилення батьком дітей - [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно своїх дітей, оскільки останній будь-якої участі у вихованні та забезпеченні дітей протягом тривалого часу не здійснює. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що ухилення останнім від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей має місце, що є підставою для позбавлення останнього батьківських прав щодо малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання щодо позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] , суд виходить з наступного. Як пояснила [PERSON] у судовому засіданні, вона категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . На виконання вимог статті 171 СК України в судовому засіданні заслухана думка малолітніх [PERSON] та [PERSON] щодо позбавлення їх батьків батьківських прав. При цьому останні висловилися категорично проти позбавлення їх матері батьківських прав, пояснивши, що мати ними опікується, і вони бажають жити з нею в родині. Наявні у справі докази свідчать про намагання відповідачки [PERSON] належним чином здійснювати свої батьківські обов`язки. Зокрема, у медичних довідках від 04.10.2018, виданих КНП ХРР «Центр первинної медичної допомоги № 1 Харківського району», зазначено, що мати [PERSON] своєчасно звертається за медичною допомогою у разі хвороби дітей, виконує усі призначення лікаря. Згідно з характеристикою [PERSON] та [PERSON] від 12.03.2020, виданою КЗ «Зеленогайська спеціальна школа Харківської обласної ради», мати - [PERSON] приводить дітей до закладу та забирає кожного дня, відвідує батьківські збори, рекомендації вихователів щодо виховання дітей вислуховує, ознак алкогольного сп`яніння у матері не виявлено. Доказів, що відповідачка жорстоко поводиться з дітьми, страждає на алкоголізм або наркоманію, суду позивачем не надано. До [PERSON] раніше не застосовувалося попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Заперечення нею проти задоволення позовних вимог, часткове виконання свого обов`язку щодо матеріального забезпечення дітей свідчать про наявність у неї бажання піклуватись про дітей. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що належних умов для життя та виховання дітей відповідачкою [PERSON] у повному обсязі не забезпечено. Водночас наданими доказами не підтверджується такий ступінь ухилення нею від виконання обов`язків щодо виховання дітей, пропорційним якому буде позбавлення відповідачки батьківських прав відносно своїх дітей, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав задоволенню не підлягають. Враховуючи, що під час судового розгляду встановлено неналежне виконання з боку [PERSON] своїх обов`язків щодо виховання дітей, останню необхідно попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, у зв`язку з чим підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;- наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;- інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» , дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідача та те, що позбавлена батьківських прав особа не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а також те, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача [PERSON] від обов`язку щодо утримання дітей, та тому вважає за необхідне вирішити питання щодо стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дати пред`явлення даного позову та до досягнення дітьми повноліття. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання до суду позову з вимогами про позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення аліментів в розмірі 2102 грн.

Outcome: partial