Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

В вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, згідно з яким, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 27.08.2018 року, просить суд: стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики, що посвідчений розпискою від 05.10.2016 року, в сумі 16 000,00 доларів США, що еквівалентно 443 840,00 грн., три відсотки річних в сумі 23 632,26 грн., послуги адвоката в розмірі 12 000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.10.2016 року відповідачем було написано розписку про отримання від позивача позики в сумі 15 000,00 доларів США під відсоток 1 000,00 доларів США із зобов'язанням їх повернути в повному обсязі. Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконує та борг не повертає. У зв'язку з зазначеним та посилаючись на положення ст.ст. 625, 1047, 1049 ЦК України, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою від 06.09.2017 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом. 03.10.2017 року до суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів, зокрема повного (розширеного) витягу з акту про народження громадянина [PERSON], код [NUMBER], акту про зміну прізвища та даних отримання [PERSON] паспорту. Ухвалою від 05.09.2017 року було відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. 24.10.2017 року до суду надійшла апеляційна скарга відповідача на ухвалу про відкриття провадження в справі. 25.10.2017 року до суду надійшло клопотання відповідача про передачу цивільної за підсудністю. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 23.11.2017 року ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.09.2017 року скасовано, а справу повернуто до суду першої інстанції для виконання вимог ч.3 ст.122 ЦПК України. Ухвалою від 17.01.2018 року дану справу передано до Шевченківського районного суду м.Києва за підсудністю. Ухвалою від 19.03.2018 року справу призначено до розгляду. Ухвалою від 10.05.2018 року розгляд даної справи вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження. 27.08.2018 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог. 03.12.2018 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 04.04.2019 року відповідачу відмовлено в задоволенні клопотання при призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач отримав від позивача у попередній період позику в розмірі 15 000,00 доларів США під відсоток в 1 000,00 доларів США та прийняв на себе зобов'язання повернути вказану суму рівними частинами по одній тисячі доларів США один раз в два місяці, що підтверджується розпискою відповідача. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, у встановлений строк та по теперішній час відповідач не виконав своїх зобов'язань та суму позики не повернув. В свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Вимоги ст. 625 ЦК України встановлюють, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість невиконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором позики щодо повернення позивачу суми позики, суд, перевіривши правильність розрахунків, вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення на його користь з відповідача заборгованості за договором позики, що посвідчений розпискою від 05.10.2016 року, в сумі 16 000,00 доларів США, що еквівалентно 443 840,00 грн., та три відсотки річних в сумі 23 632,26 грн., є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 674,72 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Разом з тим, суд відмовляє позивачу в задоволенні його вимог щодо стягнення з відповідача витрат на отримання правової допомоги, оскільки заявлені позивачем витрати на суму 12 000,00 грн. не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Враховуючи наведене та

Outcome: partial