Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Відповідно до положення статті 55 Закону України «Про Національний банк України», головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова\~\~ стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обовязків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обовязків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 3 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 03.06.2008року між ВАТ «Комерційний Банк «Актив-банк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 419.1.08/Д(С)-101. за умовами якого банк надав відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 750 000,00 грн., строком погашення не пізніше 02 червня 2028 року включно зі сплатою 13,8 % річних. Відповідно до п. 2.4 Договору про іпотечний кредит Відповідач зобовязувався щомісячно до 03 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі не менше 3125 грн. та сплачувати відсотки нараховані кредитором на залишок заборгованості за кредитом, відповідно до графіку погашення кредиту. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав кредит [PERSON] в сумі 750000 грн. строком погашення до 02.06.2028 року. Але [PERSON] в порушення умов кредитного договору свої зобовязання за кредитним договором не виконував належним чином. 24.10.2008 року між ВАТ «КБ» [PERSON] та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги № 2148/08. Відповідно до п. 1.1 договору відступлення права вимоги № 2148/08 ВАТ «КБ» [PERSON] передало, а Державна іпотечна установа прийняла усі права вимоги за договором про іпотечний кредит між банком і [PERSON] У звязку з невиконанням умов договору рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07.11.2017 по справі № 234/13791/17 з [PERSON] на користь Держаної іпотечної установи (ідентифікаційний код: 33304730) стягнута заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 448095 ,27 грн. (чотириста сорок вісім тисяч девяносто пять грн.. 27 коп.), яка складається з: суми боргу у розмірі 421 558,100 грн., прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 24 631,71 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1905,46 грн. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди З огляду на викладене, в розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним Договором про іпотечний кредит, та у звязку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного Договору, у позивача, як кредитора за спірними зобовязаннями, виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, яке він реалізував звернувшись до суду у 2017 році. Відповідно до п.5.2.4 Договору кредитор має право вимагати від позивальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобовязань за цим Договором або за Іпотечним договором. Таким чином, згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобовязання в обумовлений сторонами строк Державна іпотечна установа, яка є правонаступником ВАТ «КБ «Актив Банк», використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилися несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобовязання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена ч.1 ст.1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту, тобто у даному випадку до дня первісного звернення до суду. Статтею 1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Враховуючи викладене, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, а отже суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВП ВС від 04.07.2018 по справі № 310/11534/13-ц. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed