Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Позивач звернувся до суду з позовом, якими висунув вимогу про розірвання шлюбу із [PERSON] . Зокрема, позов умотивував тим, що 02 травня 2098 році уклав із відповідачкою шлюб, від якого вони мають повнолітню дитину, яка проживає окремо. Позивач вказав, що спільне життя з відповідачкою не склалось через відсутність порозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки із ведення спільного господарства. Наразі шлюбні відносини, ведення спільного господарства та сумісне проживання припинені. При цьому, позивач не бажає примирення, посилаючись на те, що відповідачка нехтує сімейними цінностями, як то, повага до чоловіка, піклування про створення у сім`ї доброзичливої морально - психологічної атмосфери, що спричиняє йому душевні страждання. Відповідач, як зазначив у позовній заяві позивач, не здатна піклуватись про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної поваги, дружби, взаємодопомоги та любові. За таких обставин, позивач просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Арбузинського району Миколаївської області 02 травня 1998 року, актовий запис №15. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2020 року. Позиція учасників справи Позивач у судове засідання не з`явився, про його дату час і місце повідомлений належно, надав письмову заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності. Паралельно позивач висловив позицію щодо підтримання своїх вимог. Відповідач до суду також не прибула, про розгляд справи був повідомлена належно, причин свого неприбуття не вказала, однак, аналогічно позивачу надала до суду заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, зокрема, позов визнає і просить його задовольнити. Установлені судом фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що склалаись між сторонами, із посиланням на докази, що додані до позовної заяви Тож, суд, перевіривши доводи і обгрунтованість заявлених позивачем вимог, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши з їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходив із такого. Як вбачається із оригіналу свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане 02 травня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Арбузинського району Миколаївської області, сторони уклали шлюб цього ж дня, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №15. Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину. На цей час сторони фактично шлюбні відносини, ведення спільного господарства та сумісне проживання припинили, що не заперечується відповідачкою. А із аналізу змісту обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, і які не заперечуються відповідачкою, суд робить висновок, що у відносинах сторін відсутні ознаки, які притаманні сім`ї, так як між ними відсутні порозуміння, повага і почуття любові. Позивач не бажає примирення. Аналогічно його не бажає й відповідачка, оскільки відповідних клопотань перед судом вона не заявляла, натомість позов визнала. Та відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття ж 55 СК України встановлює обов`язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Крім того, за ст. 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання, мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Але кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин або до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Та як установив суд сторони шлюбні відносини між собою припинили і дій, які б свідчити про бажання примиритись не вчинили, а тому таке дає суду підстави вважати, що вони про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги, що притаманно сім`ї, не піклуються, внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер, а збереження такого шлюбу суперечитиме їх інтересам, оскільки стосунки між сторонами за установлених обставин не можливо сприймати як прийнятні, із якими закон пов`язує виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому з урахуванням такого, проаналізувавши позиції сторін, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, оскільки такого роду сімейні відносини позбавляють їх можливості вільної реалізації прав, передбачених, зокрема, Сімейним кодексом України. За таких обставин, враховуючи відносини між сторонами у контексті позиції позивача, яку не заперечила і не спростувала відповідач, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін, як подружжя, і збереження їх шлюбу, який носить формальний характер, суперечить їх же інтересам, а тому такий шлюб, згідно вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 СК України, підлягає розірванню, а позов, відповідно, задоволенню. При цьому, за правилами ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом він припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). З цих мотивів,

Outcome: approved