Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 03 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 02 роки. Заявлений цивільний позов залишено без розгляду, роз`яснено потерпілому (цивільному позивачу) у справі її право на звернення з позовом про відшкодування шкоди, спричиненої їй внаслідок даного ДТП в порядку цивільного судочинства в межах загального строку позовної давності (а.с.57-62). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2019 року щодо [PERSON] скасовано в частині залишення цивільного позову без розгляду та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині залишено без змін (а.с.63-65). Автоматизований розподіл судової справи між суддями на підставі ухвали Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року відбувся 28 листопада 2019 року. Ухвалою суду від 29 листопада 2019 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В уточненій позовній заяві від 21 листопада 2019 року [PERSON] просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 34363,74грн. та моральну шкоду 300000,00грн. Позов [PERSON] вмотивований тим, що 10 січня 2018 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин неподалік зупинки громадського транспорту «Стадіон» відбулася ДТП: водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ-21093», не проявивши крайньої уваги до дорожньої обстановки, здійснив на неї наїзд, в наслідок якого вона отримана численні ушкодження у вигляді сполученої травми: закритої черепно-мозкової травми; лінійного перелому лобної кістки праворуч з переходом на орбіту і крило клиноподібної кістки праворуч, субдуральної гематоми лобної області праворуч, гемморагічного контузивного вогнища в області полюса правої лобної долі. Закритого внутрісуглобового перелому верхньої третини і середньої третини кісток правої гомілки з зміщенням уламків, гемартрозу правого колінного суглобу; саден лобно-темяної області праворуч, забійної рана лобної області праворуч, синця навколо правого ока, які за своїм характером ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. В наслідок отриманих травм вона перебувала на стаціонарному лікуванні, нею витрачено на ліки 34363,74грн., тому вважає, що зазначені кошти їй має відшкодувати відповідач. Також, їй завдано моральної шкоди, яка полягає в болісному та тривалому лікуванні тяжких травм. Вона є людиною похилого віку і отримані нею травми наносять фатальний відбиток на її здоров`ї. Відчуває, що не повернеться до попереднього життя, не може радіти життю повною мірою тощо. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Відповідач [PERSON] 14 січня 2020 року надав відзив на позов, в якому заперечував проти позову, посилаючись на те, що його цивільна відповідальність застрахована у страховій компанії, страховий поліс діяв на момент ДТП, тому матеріальна шкода повинна відшкодовуватися страховою компанією, а він є неналежним відповідачем. Відомостей щодо звернення до страхової компанії та неможливості отримання страхового відшкодування не надано. Підстави для відшкодування моральної шкоди також відсутні, оскільки вина [PERSON] у ДТП підтверджується постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02 квітня 2018 року, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.127 ч.4 КУпАП. Вимога про стягнення з нього 300000,00грн. є нерозумною та абсурдною, та такою, що призведе до незаконного збагачення позивача. Позивачем [PERSON] 28 січня 2020 року надано пояснення до позовної заяви, в яких зазначила, що має ускладнення після отриманої травми, до червня 2018 року вона носила апарат Ілізарова , чотири місяці проходила реабілітацію в фізіотерапевтичному відділенні, вчилася ходити. У теперішній час потребує операції, яка коштує дорого, а кошти у неї відсутні, значна частина бюджету витрачається на лікування. Відчуває певні труднощі під час руху, потребує сторонньої допомоги, у зв`язку з чим їй допомагає соціальний працівник. Виконкомом міської ради їй надано допомогу у розмірі 3554,00грн., а на звернення за телефоном до МТСБУ їй роз`яснено, що необхідні оригінали фіскальних та матеріальних чеків, які вона зараз не всі може надати через складності з їх оформленням та отриманням. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 82 ЦПК України визначено - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, 10 січня 2018 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин водій [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21093», реєстраційний номер [NUMBER] в світлий час доби, рухався по сухому дорожньому покриттю проїзній частині пр. Металургів з боку вул. Нікопольське шосе в напрямку вул. Соборності в Металургійному районі м. Кривого Рогу, швидкість його руху була близько 50 кілометри на годину. В цей час в районі зупинки громадського транспорту «стадіон Металург» з права на ліво по ходу руху автомобілю «ВАЗ-21093», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] проїзну частину в невстановленому для цього місці почала перетинати пішохід похилого віку [PERSON] Водій [PERSON] в момент виявлення ним пішохода похилого віку [PERSON] , яка перетинала проїзну частину та рухалася в напрямку смуги руху керованого ним автомобілю «ВАЗ-21093», реєстраційний номер [NUMBER] , повинен був бути особливо уважним, та повинен був діяти відповідно до п.п.1.5; 1.7; 2.3(б); 12.3 Правил дорожнього руху України. Однак водій [PERSON] діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, шляхом несвоєчасного застосування ним гальмування, чим порушив вимоги п.п.1.5; 1.7; 2.3(б); 12.3 Правил дорожнього руху України. В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху водій [PERSON] допустив наїзд керованого ним автомобілю на пішохода похилого віку [PERSON] , контактувавши з нею передньою частиною автомобілю по центру. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] згідно висновку експерта №258 від 23 лютого 2018 року отримала тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя, що вбачається з вироку Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2019 року (а.с.59-64). Відносно [PERSON] складено протокол про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.127 ч.4 КУпАП, відповідно до якого 10 січня 2018 року, приблизно о 12год. 30хв. по пр. Металургів, навпроти зупинки громадського транспорту «Стадіон Металург» пішохід [PERSON] переходила дорогу у невстановленому місці, що спричинило створення аварійної обстановки автомобілю «ВАЗ 21093 д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався по пр. Металургів (а.с.58). Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02 квітня 2018 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.127 ч.4 КУпАП з застосуванням відносно неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 170грн. (сто сімдесят грн.) (а.с.58). Вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 03 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком у 02 роки. Заявлений цивільний позов залишено без розгляду, роз`яснено потерпілому (цивільному позивачу) у справі її право на звернення з позовом про відшкодування шкоди, спричиненої їй внаслідок даного ДТП в порядку цивільного судочинства в межах загального строку позовної давності (а.с.59-64). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2019 року щодо [PERSON] скасовано в частині залишення цивільного позову без розгляду та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині залишено без змін (а.с.65-67). Вирішуючи спір в частині відшкодування матеріальної шкоди суд виходить з наступного. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди згідно з висновком експерта №258 від 23 лютого 2018 року пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: сполученої травми: закритої черепно-мозкової травми; лінійного перелому лобної кістки праворуч з переходом на орбіту і крило клиноподібної кістки праворуч, субдуральної гематоми лобної області праворуч, гемморагічного контузивного вогнища в області полюса правої лобної долі. Закритого внутрісуглобового перелому верхньої третини і середньої третини кісток правої гомілки з зміщенням уламків, гемартрозу правого колінного суглобу; саден лобно-темяної області праворуч, забійної рана лобної області праворуч, синця навколо правого ока, які за своїм характером ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя (а.с.59-64). З медичної картки стаціонарного хворого №У-414 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні полі травми КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР» з 10 січня 2018 року по 20 лютого 2018 року (а.с.5, 6). На придбання лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення у зв`язку з травмою нею витрачено 34363,74грн., що підтверджується товарними чеками (а.с.7-27, 30-41). Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В силу ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). Разом із цим, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеним [PERSON] з ТДВ «СТ «Домінанта», серія ЯМ №2150695 від 15 листопада 2017 року транспортний засіб «ВАЗ-21093», реєстраційний номер [NUMBER] забезпечено страховим покриттям з 16 листопада 2017 року (а.с.57). Пунктами 2, 4 Страхового полісу визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 200000,00грн., за шкоду, заподіяну майну - 100000,00грн. (а.с.57). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 24.1, 24.2 ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Матеріальна шкода, заявлена [PERSON] 34363,74грн. повністю може бути відшкодована страховиком, з урахуванням встановленого розміру страхової виплати - 200000,00грн. Проте, позивачем не надано жодних доказів звернення до страхової компанії, якою застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу щодо відшкодування матеріальної шкоди в наслідок ДТП. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Обставин, які б виключали обов`язок з виплати страхового відшкодування, судом не встановлено. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність». Таким чином, щодо відшкодування матеріальної шкоди, [PERSON] не є належним відповідачем, оскільки його цивільна-правова відповідальність, як власника наземного транспортного засобу, підлягає обов`язковому страхуванню, тому належним відповідачем є страхова компанія завдавача шкоди. На необхідність залучення страхової компанії у якості відповідача зазначено у вироку Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2019 року, відзиві на позов, однак позивачем таке клопотання не заявлено, тому суд відмовляє у позові в цій частині, оскільки [PERSON] є неналежним відповідачем. Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, слід зазначити наступне. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зокрема моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Згідно з ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Відтак, суд також враховує винну поведінку потерпілої, яка, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, здійснювала перехід дороги у невстановленому місці, поблизу видимих пішохідних переходів. При цьому, у безпеці даної дії не переконалася, раптово та непередбачувано змінювала напрямок руху, чим у значній мірі і спровокувала дану ДТП, у зв`язку з чим слідчим було направлено до УПП у м. Кривому Розі матеріали для притягнення її до адміністративної відповідальності. Постановою судді її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення ст.127 ч.4 КУпАП. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди знайшли своє підтвердження, оскільки [PERSON] дійсно зазнала моральних страждань у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, з огляду на характер спричинення тілесних ушкоджень (тяжкі тілесні ушкодження), необхідністю докладання зусиль для відновлення здоров`я, наслідками завданої травми, які вона відчуває до теперішнього часу, необхідністю проведення подальшого лікування у зв`язку з ускладненнями після ДТП. З урахуванням вимог справедливості вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо моральної шкоди в розмірі 30000,00грн.., що буде достатнім, на думку суду, для компенсації понесених нею страждань та переживань. На підставі п.2, 6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з вимогою майнового та немайнового характеру, тому пропорційно до задоволених вимог суд стягує з відповідач в дохід держави судовий збір в сумі 704,80грн., в іншій частини судові витрати віднести на рахунок держави.

Outcome: partial