Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ «Міський комерційний банк»), в якому просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором банківського вкладу в розмірі 3071,94 доларів США, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.11.2013 року між сторонами було укладено договір строкового банківського вкладу «Ваш святковий» №2630/49/144443 (далі - Договір), згідно умов якого [PERSON] внесла н депозитний рахунок 11000 доларів США на строк 90 днів, по закінченню якого відповідач на вимогу позивача депозит із відповідними відсотками йому не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про повернення суми банківського вкладу і сплати відсотків за користування грошима, проте відповідач лише частково виконав свої зобов`язання, що і змусило позивача звернутися до суд із позовом про стягнення з відповідача залишку заборгованості за Договором (а.с.1-4) Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.37, 55-56, 58), свого представника в судове засідання не направив, клопотань щодо перенесення розгляду справи не подавав, що відповідно до положень ст.74 ЦПК України дає підстави суду вважати, що відповідач належно повідомлений. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.57) 08.12.2014 року винесена ухвала про заочний розгляд даної справи. Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України) Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частина 2 статті 1060 ЦК України містить імперативну норму про обов`язок банку видати вкладнику за його першою вимогою кошти зі спливом встановленого договором строку та не допускає іншого порядку регулювання даних відносин спеціальним законодавством чи договором. Судовим розглядом встановлено, що 30 листопада 2013 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір строкового вкладу №2630/49/144443 «Ваш святковий» (далі - Договір)(а.с.8) На виконання умов договору вкладником було розміщено у відповідача депозитний вклад в сумі 11000 доларів США на строк 90 днів з виплатою відповідачем відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 10,00% річних (а.с.13) Відповідно до п.2.2 Договору проценти, нараховані сплачуються вкладнику окремо від суми вкладу готівкою через касу банку за його вимогою, щомісячно, 14-го числа кожного календарного місяця, а також в день повернення суми вкладу. З матеріалів справи вбачається, що 06.03.2014, 04.06.2014, 03.07.2014 позивач зверталася до відповідача із заявами про закінчення терміну дії Договору та про повернення всієї суми вкладу та нарахованих відсотків (а.с.14-17) Пунктом 1.7 укладеного Договору банківського строкового вкладу встановлено, що повернення вкладу та нарахованих процентів відбувається шляхом видачі коштів готівкою через касу банку або безготівкового перерахунку їх на відкритий на ім'я вкладника рахунок. Проте, з матеріалів справи вбачається, що свої зобов`язання відповідач не виконав. Перерахування вкладу на рахунок на вимогу також не може свідчити про протилежне, оскільки на час звернення позивача до суду і винесення рішення судом залишок заборгованості залишається непогашеним (а.с.19-25) Згідно виписки по угоді 2630/49/144443 від 28.02.2014 сума заборгованості по вищезазначеному договору складає 3071,94 доларів США (а.с.22, 39-53) Доводи позивача, викладені в позовній заяві щодо неможливості позивача отримати всі кошти за Договором банківського вкладу, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, з яких вбачається, що в подальшому ПАТ «Міський комерційний банк» відмовив у виплаті вкладнику у готівковій формі належних йому коштів у зв`язку із «певними проблемами з підкріпленням кас відділень готівкою та нестабільною політичною ситуацією в країні» (а.с.19) Постановою Правління Національного Банку України від 20.11.2014р. №732 ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 21 листопада 2014 року введено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на період дії якої задоволення вимог вкладників не допускається згідно п.1 ч.5 ст.35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закону) Пунктом 1 частини 6 статті 36 цього ж Закону передбачено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 ст. 35 Закону, не поширюються на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується фондом. Згідно ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст. 36 Закону. В свою чергу, дія Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом свого порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому ще не повернуті за системою гарантування, виходячи із діючого цивільного законодавства України та умов договорів банківського вкладу. Зазначена правова позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-13275св14 від 16.07.2014 року. Судом встановлено, що за період з дня звернення позивача з вимогою про видачу грошових коштів з депозитного рахунку до дня запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Міський комерційний банк» у відповідача було достатньо часу для здійснення повної видачі грошових коштів позивачу, але відповідач свої зобов`язання не виконав та не надав суду належних доказів повідомлення позивача про причину відмови у подальших виплатах з моменту звернення до нього позивача із відповідною заявою до 21.11.2014 року, коли на підставі постанови Правління НБУ від 20.11.2014р. №732 ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних. За таких обставин, суд застосовує норми ст. ст.1058, 1060, 1061 ЦК України, згідно яким з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором банківського вкладу в розмірі 3071,94 доларів США. Стаття 627 ЦК України визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами статті 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Проте згідно частин 1, 2 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача належить стягнути 47694,02 грн. (станом на 08.12.2014 року згідно офіційного курсу НБУ України 3071,94 доларів США *15,5257) Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 476,94 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved