Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 1600 доларів США, проценти за користування борговими коштами в сумі 76,75 доларів США, 3% річних в сумі 16,44 доларів США та сплачений судовий збір (а.с.2-4) Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він надав відповідачу 1600 доларів США для придбання йому чітко обумовленого між сторонами автомобіля, що підтверджується розпискою від 24.04.2014 року. Проте, стверджує позивач, зобов'язання за договором позики відповідач всупереч ст.1046 ЦК України не виконав, автомобіль позивачу не купив і гроші не повернув. Посилаючись на норми п.1 ч.2 ст.1049 ЦК України, позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу про повернення позики, але на час звернення до суду із позовом заборгованість залишається непогашеною, що і змусило позивача звернутися із даним позовом до суду. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.17, 25, 26, 28-29, 32, 34) Позивач в судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, окремо зазначив що позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 1600 доларів США підтримує, а про стягнення процентів та 3% річних - просить залишити без розгляду. Проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.36) 27.01.2015 судом винесена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судовим розглядом встановлено, що відповідач взяв у позивача 1600 доларів США для придбання автомобіля, склавши на підтвердження цього розписку 24.04.2014 року. Зобов`язався виконати ці зобов`язання або повернути гроші (а.с.5) 27.05.2014 позивач направив відповідачу вимогу про повернення грошових коштів у вищезазначеній сумі, в тексті якої позивач також стверджував, що відповідач відповідно до розписки від 24.04.2014 року зобов`язався придбати автомобіль визначеної між сторонами марки та комплектації або в разі не придбання автомобіля - повернути гроші. Наголошував на тому, що на 27.05.2014 року відповідачем не виконано жодну умову, яка передбачена розпискою, що останній взагалі уникає відповідача і позивач побоюється, що відповідач безпідставно отримав зазначені кошти взагалі без наміру придбання автомобіля для позивача (а.с.6, 11-12) В свою чергу, статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору,а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, з долученої до справи розписки слід зробити висновок, що грошові кошти відповідач отримав не у власність для використання у власних потребах, а для придбання конкретно обумовленого між сторонами автомобіля для позивача. Таким чином, посилання позивача на існування боргових зобов'язань між сторонами не приймаються до уваги судом, оскільки не доведено, що кошти бралися у борг, саме у власність відповідача та не досягнуто істотної умови щодо повернення цих коштів, що унеможливлює визначення природи правочину як договору позики. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.2 ст.11 ЦПК України) Оскільки предметом позову є позика, а не кошти, отримані на придбання автомобіля, тому суд не вбачає правових підстав для стягнення зазначеної суми на підставі ст. ст. 1046-1050 ЦК України, оскільки справжня правова природа укладеного договору між сторонами не може вважатися позикою. З матеріалів справи вбачається, що будь-яких доказів наявності договірного характеру правовідносин між сторонами після написання розписки матеріали справи не містять, на підтвердження існування та виконання договірного зобов'язання сторонами жодного доказу не надано. Тому, зважаючи на надані позивачем докази, що підтверджують набуття відповідачем спірних коштів без достатніх правових підстав, та відсутність доказів повернення коштів позивачу, останньому належало б звертатися до суду із позовом за іншою підставою. Оскільки позивачем відповідно до положень ст. 60 ЦПК України не було надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а змінювати підставу або предмет позову позивач згідно ч.2 ст.31 ЦПК України має право виключно до початку розгляду судом справи по суті шляхом подання письмової заяви, відтак суд відмовляє у задоволенні даного позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed