Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

В вересні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на період навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі є її батьками, про що є відповідний запис у свідоцтві про народження. З 06.08.1994 року відповідачі перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу. Разом із відповідачами усією сім'єю вони проживали за адресою: [ADDRESS] Але у січні 2016 року відповідачі стали проживати окремо один від одного, тим самим фактично припинили шлюбні відносини між собою. Після цього вона також стала проживати окремо від відповідачів зі своєю бабою, оскільки кожний з відповідачів почав самостійно влаштовувати подальше особисте життя. Відповідач [PERSON] взагалі припинила спілкування з нею. З того часу, родина фактично розпалась і відповідачі припинили надавати їй матеріальну допомогу, яку вона потребує у зв'язку із навчанням у вищому навчальному закладі. На сьогоднішній день вона продовжує навчання на факультеті економіки Донецького державного університету управління. У зв'язку з отриманням вищої освіти більшість її часу займає саме навчання, у зв'язку з чим вона не може влаштуватися на роботу та в повній мірі забезпечити себе самостійно. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився надав заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, проти позову не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась надала заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, проти позову не заперечувала. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.12.1995 року позивач по справі народилась [INFO] року та її батьками вказані відповідачі: батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довідки № 09-12/640 від 29.09.2016 року [PERSON] навчається в Донецькому державному університеті управління на 4 курсі факультету економіки на денній формі навчання, з терміном навчання з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і ( або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного Кодексу України. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов'язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов'язок) настає за обов'язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, враховуючи, що форма навчання є денною, що виключає можливість власного працевлаштування, позивач потребує матеріальних витрат на проїзд до місця навчання, на оплату навчання, на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, суд вважає доведеною обставину щодо потреби в матеріальній допомозі батьків. Суд вважає доведеним факт, що надання матеріальної допомоги дитині у розмірі ? частини доходів не ставить відповідачів у скрутне матеріальне становище, що не заперечувалось сторонами. Із системного аналізу діючого Сімейного законодавства України, обов'язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Проживання повнолітнього окремо не звільняє від виконання цього обов'язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов'язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін, потребу в матеріальній допомозі повнолітньої дочки, що продовжує навчання, можливість надання такої допомоги відповідачами, суд вважає за необхідним стягнути з відповідачів на користь [PERSON] аліменти в розмірі ? частини від всіх видів заробітку щомісячно на весь період навчання дитини, але не більше, ніж до досягнення позивачем віку 23 років, що буде належним захистом прав повнолітнього та не ставить платників аліментів у скрутне для них становище. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як роз'яснив Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 13 своєї Постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.102014 № 10, якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Враховуючи те, що в позовній заяві об'єднано дві самостійні вимоги майнового характеру, з відповідачів слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 551,20 грн. за кожну вимогу.

Outcome: approved