Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просить розірвати шлюб, укладений 21 листопада 2003 року з [PERSON], дитину [PERSON], [INFO] залишити на його вихованні. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки сторони мають різні характери та погляди на життя. На даний час відповідач знаходиться на території Російської Федерації, вихованням дитини, як матір не займається. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, примирення і збереження шлюбу неможливе. У судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з'явилась. З матеріалів справи вбачається, що остання проживає на території Російської Федерації, тому судом направлялися доручення про вручення судових документів [PERSON] на підставі Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року через Головне управління юстиції у Житомирській області. 31.12.2014 року матеріали доручення повернуто з підстав, викладених у листі Головного управління Міністерства юстиції Російської Федерації по Москві від 16.12.2014р. (а.с.56-62). 04.06.2015 року до суду надійшли документи щодо результатів виконання судового доручення, з яких вбачається, що на неодноразові виклики до суду [PERSON] не з'являлась, що унеможливлювало вручити останній позовну заяву та відібрати письмові пояснення (а.с.80-89). З таких обставин, суд вважає за можливе у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, розглянути позов за її відсутності, постановивши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, роз'яснити позивачу наслідки постановлення заочного рішення у відповідності зі ст.ст. 228-232 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21 листопада 2003 року, зареєстрованому у Палаці одружень № 3 Управління РАГС Москви, актовий запис № 4170 (а.с.7). Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.9). Судом встановлено, що між подружжям тривалий період часу виникали непорозуміння та спільне життя в них не склалось у зв'язку з різними поглядами на життя, які в кінцевому результаті призвели до розпаду сім'ї. Як вбачається з пояснень позивача, подружжя з 2004 р. по 2007 р. проживало в м. Москва, Російської Федерації, однак у звязку з вживанням відповідачем наркотичних засобів та ведення останньою аморального способу життя, позивач в 2007 році переїхав разом з дочкою [PERSON] до м. Житомира на постійне місце проживання. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Крім того, судом встановлено, що спору про місце проживання малолітньої дитини між сторонами на даний час не існує, тому відмовляє у задоволенні позовної вимоги щодо визначення місця проживання дитини.

Outcome: partial