Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

В жовтні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку набувальної давності та просила постановити рішення яким, визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [NUMBER], що належала [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] в порядку набувальної давності. В обґрунтування позову позивачка вказала на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження Дніпропетровської районної державної адміністрації від 25 грудня 1996 року № 879, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті спадкоємицею за законом стала [PERSON] 15 липня 2002 року [PERSON] розірвала шлюбні відносини з [PERSON], а [INFO] [PERSON] померла. 14 квітня 2003 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] стала вона, [PERSON]. Таким чином, у квартирі [ADDRESS] власниками залишилися вона, [PERSON], якій належало за заповітом 2/3 частки квартири та [PERSON], якому належало 1/3 частки квартири згідно з свідоцтвом про право власності. 29 вересня 1999 року представниками ЖЕК-1 був складений акт про відсутність [PERSON] за місцем мешкання, в якому також було зазначено, що за даною адресою [PERSON] не мешкає з серпня 1999 року. 12 листопада 1999 року представниками ЖЕК-1 був складений акт про відсутність [PERSON] за місцем мешкання, в якому також було зазначено, що за даною адресою [PERSON] не мешкає з серпня 1999 року. Також, 20 січня 2000 року представниками ЖЕК-1 був складений акт про відсутність [PERSON] за місцем мешкання, я якому було зазначено, що за даною адресою [PERSON] не мешкає з серпня 1999 року. Відповідно до довідки, наданої Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції 18 лютого 2013 року № 318/10.9.20 у відділі дійсно є реєстрація смерті на громадянина [PERSON], [INFO], дата смерті [INFO]. [PERSON] помер [INFO]. Вона добросовісно відкрито і безперервно володіла його майном протягом більше ніж 10 років, і починаючи з серпня 2002 року добросовісно сплачувала усі комунальні послуги за квартиру [ADDRESS], у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені у позовній заяві. Представник відповідача Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву в якій просив слухати справу без їх участі та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.28). Вислухавши позивачку та її адвоката, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 1996 року № 816-4 (а.с.7). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2002 року оголошено [PERSON] померлою [INFO], про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області зроблено актовий запис № 05 від 02 липня 2002 року в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується актовим записом № 48 від [INFO] виконавчого комітету Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від [INFO] (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. За часи життя [PERSON] склала заповіт, яким заповідала належну їй частину квартири [PERSON], про що позивачці державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 квітня 2003 року (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з Акту про відсутність [PERSON] за місцем свого мешкання, складеного 29 вересня 1999 року представниками ЖЕК-1, [PERSON] в спірній квартирі не мешкає з серпня 1999 року (а.с.13). Так, 12 листопада 1999 року представниками ЖЕК-1 був складений акт про відсутність [PERSON] за місцем мешкання, в якому також було зазначено, що [PERSON] в спірній квартирі не мешкає з серпня 1999 року (а.с.14). Також, 20 січня 2000 року представниками ЖЕК-1 був складений акт про відсутність [PERSON] за місцем мешкання, я якому також було зазначено, що [PERSON] в спірній квартирі не мешкає з серпня 1999 року (а.с.15). Відповідно до наданої Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області довідки № 318/10.9.20 від 18 лютого 2013 року, встановлено, що у відділі дійсно є реєстрація смерті громадянина [PERSON], [INFO], дата смерті [INFO] (а.с.20). Після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась (а.с.41). Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. Окрім того, в п. 6 Листа ВССУ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на наступне. Так, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України, можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та не звернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Аналізуючи вищенадене, приймаючи до уваги те, що позивачка знала, що 1/3 частка спірної квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності, який помер [INFO], позивачка не може вважатись добросовісним набувачем. З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги [PERSON] до Ювілейної селищної ради про визнання за нею права приватної власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: 1/3 частку квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], який помер [INFO] задоволенню не підлягають, як необґрунтовані та безпідставні. Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, в силу приписів ст. 88 ЦПК України, судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed