Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила розірвати договір довічного утримання, укладений між нею та відповідачем 11 липня 2015 року, обґрунтовуючи свої вимоги з урахуванням пояснень свого представника в судовому засіданні наступним. Так, позивач зазначає, що в жовтні 2015 року вона дізналася про те, що між нею та відповідачем підписано договір довічного утримання, за яким вона передала відповідачу належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], за що відповідач взяла на себе певні зобов`язання, а саме довічно утримувати її, тобто забезпечувати грошовими коштами, на які вона самостійно буде придбавати харчі, одяг, лікарські засоби тощо в розмірі 900,00 грн. на місяць, які будуть надаватися шляхом електронного переказу або готівкою під розписку. Крім того, відповідач взяла на себе зобов`язання щомісячно оплачувати комунальні послуги за квартиру, сплатити перед підписанням договору позивачу 50 000,00 грн. як одноразове грошове утримання. В той же час, позивач стверджує, що зазначені обов`язки відповідачем не виконуються, відтак згідно ст.755 ЦК України вона просить суд розірвати договір, оскільки він є таким, що не виконується із самого початку. Окремо в позовній заяві також звертається увага суду на те, що під час укладення даного договору у позивача були відсутні документи, що посвідчують її особу, що підтверджується зверненням до міліції (а.с.2-3) В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, викладених судом вище. З журналу судового засідання 11 березня 2016 року вбачається, що представникам сторін судом було роз`яснено їх права, зокрема, право позивача та його представника змінити підставу або предмет позову виключно до початку розгляду справи по суті, на що представник позивача заявив, що клопотань не має. Під час же надання пояснень представник позивача окрім вищенаведених обставин також посилався на те, що апріорі позивач не могла укласти зазначений договір, оскільки це не відповідала її волі. Судом в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України було доведено до відома представника позивача про імперативні положення ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно яким суди розглядають справи виключно за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вимоги ж про визнання даного договору недійсним позивачем не заявлені. Більше того, з урахуванням того, що розгляд справи вже розпочатий, о позивач позбавлений можливості змінити предмет позову, однак може звернутися до суду із окремою позовною заявою. В свою чергу, представник позивача просив суд розірвати укладений між сторонами договір на підставі ст.755 ЦК України як про це зазначено в тексті позовної заяви. Представники відповідача категорично заперечували проти задоволення позову, завили, що позивач є особою похилого віку. Навесні 2015 року вона за рекомендацією своїх знайомих звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів», директором якого є [PERSON] - син відповідача - із заявою про можливість розгляду питання укладення із нею договору довічного утримання на умовах матеріального забезпечення. Безпосередньо вона спілкувалася із працівником підприємства [PERSON], яку в подальшому уповноважила довіреністю на укладення від її імені правочинів, про що була видана відповідна нотаріально посвідчена довіреність. Безпосередньо нотаріус 30.06.2015 перевіряв як особу позивача на підставі наданих нею документів, а саме паспорту, виданого 27.06.2015, та її волевиявлення на укладення такого правочину. В подальшому [PERSON], яка діяла від імені позивача на підставі цієї довіреності, уклала договір довічного утримання із відповідачем. Про дійсність намірів на укладення такого договору свідчать і документи, які позивач підписувала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів» - це паспорт до договору довічного утримання, оригінал якого надали суду, та засвідчені представником відповідача заяви самого позивача про своє бажання отримувати грошові кошти та догляд взамін на передачу доглядувачу своєї квартири. Крім того, представники відповідача просили суд звернути увагу на те, що в даному випадку не розглядається питання недійсності правочину, представник позивача наполягає виключно на тому, що відповідач не виконує умови даного договору, тому і просить його розірвати. Однак, це не відповідає дійсності, що засвідчують оригінали банківських переказів, квитанції про сплату комунальних платежів та безпосередньо сам договір довічного утримання, в якому зазначено, що саме до моменту його підписання позивач в особі свого представника отримала одноразове грошове утримання в розмірі 50 000,00 грн., відтак в задоволенні позову слід відмовити. Третя особа в судове засіданні не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України, подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.17, 21) Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Так, згідно ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ст.745 ЦК України) У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (ч.1 ст.749 ЦК України) Судовим розглядом встановлено, що 11 липня 2015 року між [PERSON], від імені якої діє [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Алцифєровою А.М., та [PERSON], як зазначено діючи добровільно та перебуваючи при здоровому глузді та ясній пам`яті, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, уклали цей договір про таке: позивач передає у власність відповідача квартиру [ADDRESS], а відповідач взамін цього зобов`язується забезпечувати позивача утриманням довічно на наступних умовах. Так, згідно п.7 Договору довічного утримання відповідач зобов`язується довічно утримувати позивача, тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які позивач вже самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, тощо. Сторони домовилися, що утримання, в тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою в розмірі 900,00 грн. на місяць, які будуть щомісячно надаватися позивачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Крім вищезазначеної суми, відповідач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру в терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені. Кошти на оплату комунальних послуг повинні щомісячно надаватись позивачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Договором довічного утримання також передбачено, що в разі виникнення в майбутньому потреби забезпечити позивача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, позивач самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого цим договором, згідно обумовлених сум. Відповідач також взяла на себе зобов`язання здійснити поховання позивача після її смерті або компенсувати вартість ритуальних послуг особі, як здійснила поховання, в разі неможливості здійснити поховання позивача самостійно через поважні причини. Згідно п.8 Договору довічного утримання грошове утримання буде щомісячно виплачуватися, починаючи з моменту укладення договору до 10 числа поточного місяця поштовим переказом з доставкою додому або готівкою на руки під розписку або на розрахунковий рахунок банківської установи. Також передбачено, що сума грошового утримання підлягає індексації та нараховується щорічно в лютому місяці чергового року за попередній рік з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за інформацією Державної служби статистики України. Несвоєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору. Згідно п.9 Договору довічного утримання до зобов`язань відповідача віднесено і виплата позивачу одноразового грошового утримання в сумі 50 000,00 грн. Також сторони обумовили, що позивач залишає за собою право проживати в своїй квартирі довічно, а відповідач не має права вселяти в дану квартири інших осіб. При цьому, згідно п.14 Договору довічного утримання до істотних його умов віднесено вчасну проплату щомісячних платежів і довічне право на проживання відповідача в квартирі (а.с.4-5) Зважаючи на те, що вимоги щодо недійсності укладеного правочину суду не заявлені, суд в цій частині обставини справи не досліджує. Доводи представника позивача про те, що позивачу нічого не відомо щодо його укладення спростовані проставлянням підписів в ньому представника позивача, [PERSON], яка підписувала його від імені та в інтересах позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності (а.с.33) З даної довіреності вбачається, що [PERSON] 30 червня 2015 року в присутності приватного нотаріуса КМНО Анцифєрової А.М., яка перевірила особу позивача на підставі паспорту, виданого 27.06.2015, уповноважила [PERSON] бути її представником в будь-яких підприємствах, державних, громадських установах та організаціях, незалежно від форми власності та підпорядкування, в органах нотаріату, тощо, при укладенні від її імені Договору довічного утримання про відчуження належної їй квартири [ADDRESS] з [PERSON] на умовах, які відповідають викладених судом вище умовам, зазначеним в Договорі довічного утримання (а.с.33) Зважаючи на те, що обидва правочини, і дана довіреність, і Договір довічного утримання не визнані судом недійсними, не є нікчемними, підстав не приймати їх до уваги як прояву дійсного волевиявлення позивача у суду немає. На підтвердження останнього також можуть свідчити заява позивача, написана нею власноручно, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів» від 25.05.2015, заповнений позивачем власноручно паспорт до «Договору довічного утримання» та договір про надання послуг від 25.05.2015, в яких позивач висловлює своє бажання про укладення даного Договору довічного утримання взамін на утримання грошового забезпечення та піклування (а.с.99-101, 103-109) Твердження представника позивача про те, що на момент нотаріального посвідчення Договору довічного утримання у позивача був відсутній паспорт судом до уваги не береться, оскільки самого позивача під час укладення даного договору також не було, тому що даний договір укладався нею через свого представника, що було досліджено судом вище. Згідно п.15 Договору довічного утримання він може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - в судовому порядку. Відповідно до ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду 1)на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, в разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини, 2) на вимогу набувача. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень. Позивачем та її представником на підтвердження доводів про невиконання відповідачем своїх обов`язків за Договором довічного утримання не представлено жодного доказу. В той же час, як зазначено в п.9 Договору довічного утримання свій обов`язок надати позивачу єдино разове грошове утримання в розмірі 50 000,00 грн. відповідач виконала ще до підписання даного договору, що засвідчено підписами сторін в договорі (а.с.4 на звороті) Згідно довідки від 10.03.2016 ПАТ «КБ «Глобус» [PERSON] має поточний рахунок [NUMBER] в гривні в ПАТ «КБ «Глобус», на якому обліковується 55 724,51 грн. (а.с.35) На підтвердження належного щомісячного грошового утримання позивача відповідачем шляхом банківського переказу представники відповідача пред`явили суду оригінали банківських квитанцій, згідно яких щомісячно позивач отримувала від відповідача 900,00 грн., як передбачено в п.п.7, 8 Договору довічного утримання (а.с.36-63) На виконання відповідачем другого абзацу п.7 Договору довічного утримання представники відповідача надали суду квитанції по оплаті комунальних послуг (а.с.64-93) Крім того, ні позивач, ні її представник в судовому засіданні не заперечували той факт, що позивач і на сьогоднішній день проживає в вищезазначеній квартирі. Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки ті обставини, які викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи належними і допустимим доказами, і були спростовані відповідачем. Судом було відмовлено представнику позивача у допиті свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки він не зміг пояснити суду які обставини, з урахуванням визначених позивачем предмету та підстав позову, ці особи будуть суду наводити, із посиланням на норми ч.2 ст.59 ЦПК України, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування, а також суд відхилив твердження представника позивача про те, що в Договорі неправильно визначені обов`язки відповідача, тобто ним невірно передбачено надання лише грошей позивачу, в той час як вона ще потребує фізичного догляду, оскільки цивільним законодавством передбачена свобода як в укладенні договорів, так і у визначенні їх умов, що і було зроблено (визначено) самим сторонами на їх власний спільний розсуд. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed