Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що в період з 15.07.2006 року по 23.09.2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням суду. Під час спільного проживання в шлюбі за спільні кошти було придбано автомобіль «FAW», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], який був оформлений на позивача. Для купівлі автомобіля 03.12.2007 року сторони оформили кредитний договір в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 014/7624/73/125996 на суму 73 400 грн. строком до 03.12.2013 року під 15,5 % річних на ім'я [PERSON] Протягом часу проживання однією сім'єю сплачували спільні сімейні кошти за даним кредитом. Після розірвання шлюбу [PERSON] продовжував володіти даним автомобілем, оскільки спільно не могли дійти згоди щодо користування ним. В цей час позивач здійснював всі проплати за даним кредитним договором та ніс поточні витрати на утримання автомобіля. Всього з 23.09.2011 року і до фактичного погашення кредиту сплатив 27 322, 66 грн. та 7660 грн. за ремонт автомобіля 30.09.2013 року. Позивач на виконання умов Договору кредиту, весь час сплати коштів за кредитом укладав 2 договори добровільного страхування наземного транспортного засобу - автомобіля «FAW» на суми 1650 грн. та 1368 грн. Оскільки сторонами в шлюбі було укладено договір в інтересах подружжя - взято кредит для придбання автомобіля, після розірвання шлюбу позивач самостійно сплачував всі кошти за кредитом, а на даний час автомобіль було передано [PERSON], позивач отримав компенсацію лише за ? частину вартості самого автомобіля без відшкодування суми самостійно сплачених кредитних коштів , вважає, що має право на отримання компенсації від відповідача за ? частину всіх вищевказаних витрат, які він самостійно поніс після розірвання шлюбу. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 13661 грн. 33 коп., як компенсацію за сплату ? частини зобов'язань за кредитним договором № 014/7624/73/125996 від 03.12.2007 року, 3830 грн. як компенсацію ? частини коштів, сплачених за ремонт автомобіля «FAW», 30.09.2013 року, та 1509 грн. як компенсацію ? частини сплачених страхових платежів згідно Договорів страхування від 23.11.2011 року та 16.11.2012 року, а разом - 19 000 , 33 грн та понесені судові витрати. В судовому засіданні 05.12.2014 року позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Додатково [PERSON] суду пояснив, що після розірвання шлюбу з 23.09.2011 року він користувався одноособово автомобілем, сплачував кредит, укладав 2 договори страхування, а також проводив ремонтні роботи автомобіля. Автомобіль використовував для отримання прибутку та займався наданням послуг перевізника. Кошти від прибутку використовував на сплату кредиту та аліментів. [PERSON] в користування автомобіль та кошти від отриманого прибутку не давав. В подальшому в судове засідання позивач та його представник не з'явились, на адресу суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити. Суду пояснив, що позивач [PERSON] після розірвання шлюбу одноособово використовував автомобіль для отримання прибутку. [PERSON] прибутку не отримувала. Позивач укладав Договір страхування на авто, однак [PERSON] ним не користувалась. Ремонтні роботи автомобіля, їх вартість з іншим співвласником - [PERSON] - [PERSON] не узгоджував. Будучи опитаним в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що між його сестрою - [PERSON] та [PERSON] був спір за автомобіль. [PERSON] займався вантажоперевезенням постійно. Та останній сам йому повідомляв, що він не долив масла в двигун, в зв'язку з чим проводив ремонтні роботи. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони [PERSON] та [PERSON] ( в шлюбі [PERSON] ) перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.07.2006 року по 23.09.2011 року, який розірвано рішенням Коростишівського районного суду від 23.09.2011 року. Рішення суду набрало законної сили 04.10.2011 року ( а.с. 15). Під час шлюбу сторонами було придбано автомобіль «FAW», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], який був оформлений на [PERSON] Для придбання автомобіля 03.12.2007 року оформлено на ім'я [PERSON] кредитний договір в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 014/7624/73/125996 на суму 73 400 грн. строком до 03.12.2013 року із сплатою 15,5 % річних. Згідно умов п.1.1. Кредитного договору, цільовим використанням кредиту є покупка автомобіля. 03.12.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір застави автомобіля «FAW», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER] в забезпечення договору кредиту. Згідно п.3.2 договору Застави, позивач був зобов'язаний приймати міри по схоронності предмету застави. Відповідно п.1.3 Кредитного договору до інших умов надання кредиту відноситься страхування предмету застави. П.1.4 Кредитного договору передбачено, що до загальної сукупної вартості кредиту за цим Договором входять, зокрема, витрати Позичальника на користь третіх осіб , пов'язані з укладанням договорів страхування, передбачених п.1.3 цього Договору. Відповідно п.3.8 Кредитного договору, Позичальником здійснюється страхування предмету застави. Відповідно до умов п.5.5. Договору кредиту, позичальник був зобов'язаний згідно вимог п.1.3 Договору здійснити страхування майна, яке надається в забезпечення, на суму не менше ринкової вартості та надати Банку документ, що підтверджує сплату страхових платежів, був зобов'язаний поновлювати дію договорів страхування після закінчення їх дії. За період часу після розірвання шлюбу [PERSON] уклав 2 договори страхування автомобіля «FAW»: 23.11.2011 та 16.11.2012 року з ПАТ «Страхова Компанія «Уніка» - укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 007075/4007/0000016 та № 007075/4007/0000042. Згідно умов даних договорів, вигодонабувачем був АТ «Райффайзен Банк Аваль» в частині і до моменту погашення заборгованості Страхувальника за кредитним договором № 014/7624/73/125996. Загальний страховий платіж за вищевказаними договорами склав 1650 грн. та відповідно 1368 грн., які були сплачені позивачем 24.11.2011 року та 22.11.2012 р. Рішення апеляційного суду Житомирської області від 08.04.2013 року визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по ? частині автомобіля «FAW», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 13.05.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 05.08.2014 року припинено право власності [PERSON] на ? частину автомобіля марки «FAW», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] у зв'язку із сплатою грошової компенсації. Сплачено [PERSON] з депозитного рахунку суду вартість ? автомобіля марки «FAW» в сумі 21 485 грн. 00 коп. Зобов'язано передати [PERSON] автомобіль марки «FAW» у володіння в технічно - справному стані та в повній комплектації відповідно до даної моделі визначеної заводом виробником. Вирішено питання щодо судових витрат. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішення у цивільній справі , що набрало законної сили , не доказується при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до акту прийому передачі транспортного засобу від 03.09.2014 р. [PERSON] передав вищевказаний автомобіль [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно правової позиції Верховного Суду України, зокрема у постанові від 19 червня 2013 року в справі № 6-55 цс 13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування, судова палата прийшла до висновку, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Так, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України), про що наголошує Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Це означає, що дружина та чоловік, незалежно від припинення шлюбу, мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, а розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Одержане за кредитним договором № 014/7624/73/125996 майно - 73 400 гривень, використано на задоволення потреб сім'ї і за їх рахунок було придбано автомобіль. [PERSON] дала згоду на отримання цього кредиту та була обізнана про його мету і використання в інтересах сім'ї. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у результаті придбання подружжям автомобіля в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Як вбачається з довідки АТ «Райффайзен Банк Аваль» № Р.-В143/54/105 від 24.11.2014, стан кредитної заборгованості [PERSON] на дату 23.09.2011 року, що є моментом розірвання шлюбу, було фактично сплачено: основного боргу в сумі 50182 грн 94 коп. та відсотки 32306 грн. 50 коп. Станом на 14.05.2013 року позичальником фактично сплачено: основного боргу в сумі 73400 грн. та відсотків в розмірі 36412 грн 28 коп.( а.с. 56-57). Відтак, з наведеного вбачається, що позивачем [PERSON] з моменту розірвання шлюбу по 14.05.2013 року було самостійно сплачено за кредитними зобов'язаннями колишнього подружжя - основного боргу (кредит) 23 217,06 гривень та відсотки 4105,78 грн, а всього 27322 грн 84 коп., що є різницею періодів (23.09.2011 року - 14.05.2013 року). Відповідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач в своїх вимогах просить стягнути 1/2 сплачених кредитних зобов'язань з загальної суми 27322 грн 66 коп. Отже враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача ? частини сплачених [PERSON] кредитних зобов'язань за кредитним договором № 014/7624/73/125996 від 03.12.2007 року, що становить в сумі 13661 грн 33 коп. мало місце після розірвання шлюб та підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення ? частини витрат на утримання спільного майна, а саме ? частини коштів сплачених позивачем за ремонт спільного автомобіля в сумі 3830 грн. та половину від коштів сплачених на виконання умов Договорів страхування транспортного засобу в сумі 1509 грн. суд приходить до наступного висновку. Щодо вимог на виконання Договорів страхування. Так позивачем сплачено кошти в сумі 3018 грн. ( 1650+1368 ) на виконання умов Договору страхування від 23.11.2011 року та 16.11.2012 року, що підтверджується матеріалами справи, квитанціями (а.с.35,29). Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення та з відповідача слід стягнути 1509 грн . виходячи із зобов'язання обох з подружжя по утриманню спільного майна і відповідно до вимог ч. 4 ст. 65 СК України, оскільки кожен мав би порівну сплатити свою частку боргу. Сплата цих платежів є обов'язковою умовою кредитного договору, який укладався з метою придбання автомобіля. Позовні вимоги в частині стягнення ? частини витрат на утримання спільного майна - коштів в сумі 3830 грн. сплачених за ремонт автомобіля задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 360 ЦК України, передбачено, що співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Після розірвання шлюбу до часу передачі автомобіля відповідачу, тобто до 05.09.2014 року - позивач одноособово використовував та здійснював його експлуатацію шляхом надання послуг перевізника для отримання прибутку. Будь - яких коштів отриманих як прибуток ( крім сплати аліментів) відповідачу не надавав. Вказана обставина не заперечується позивачем. Будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні глави 5 ЦПК України позивачем не надано, що він узгоджував ремонтні роботи з відповідачем та їх вартість. Таким чином, аналіз досліджених в судовому засіданні об'єктивних доказів дає суду підстави зробити правовий висновок про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з підстав та в розмірах, наведених судом вище, а саме з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 13661 грн. 33 коп., як компенсація за сплату ? частини зобов'язань за кредитним договором та 1509 грн. , як компенсація за сплачені страхові платежі за Договором страхування, а всього до стягнення підлягає 15170 грн. 33 коп. Доводи представника відповідача щодо тих обставин, на які останні посилались , як на підставу заперечень щодо позовних вимог в частині стягнення зобов'язань за кредитним договором та сплачених страхових платежів не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи та спростовуються доказами, що досліджені судом. З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, в зв'язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 151 грн. 70 коп. судового збору. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. На підставі викладеного,

Outcome: partial