Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON]; копія свідоцтва про народження відповідачки; копія довідки про шлюб [PERSON] із [PERSON]; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про народження позивача; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO]; копія домової книги на квартиру; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 31.01.2013р. № 4 про внесення змін до свідоцтва про право власності на житло; копія заяви позивача про прийняття спадщини після смерті матері; копія заяви відповідачки про відмову від прийняття спадщини на користь брата - позивача у справі; копія свідоцтва про право власності на житло від 15.04.1993р. № 24; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.02.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є сином, відповідачка - донькою нині померлої [PERSON] За життя [PERSON] належала 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Інші 2/3 частини спірної нерухомості належать сторонам у справі. Факт належності вищевказаної частини квартири [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15.04.1993р. № 24 (із врахуванням змін, внесених рішенням виконкому Ренійської міської ради від 31.01.2013р. № 4), копією технічного паспорту на квартиру, оформленого у т.ч. і на її ім'я. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO] р. - померла. Після смерті матері позивача відкрилась спадщина на вищезазначену частину квартири. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті матері, позивач (як спадкоємець першої черги за законом) звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Відповідачка [PERSON] також звернулася до нотаріуса із заявою, але про відмову від прийняття спадщини після смерті матері на користь свого брата - позивача у справі. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин ненадання правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру (у свідоцтві про право власності на житло було допущено помилку щодо адреси спірної квартири, яку згодом було виправлено, крім того, з вищенаведеної причини матір позивача за своє життя так і не встигла зареєструвати своє право власності на частину квартири у передбаченому законом порядку), про що 19.02.2014р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на 1/3 частину квартири, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. На момент смерті [PERSON] разом із нею не мешкав ніхто, [PERSON] на спадщину після смерті матері не претендує, звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини на користь брата. Позивач же, хоча і не мешкав разом із спадкодавцем на день його смерті, своєчасно подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець від неї відмовився. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Він у передбачений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається таким, що її прийняв. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не було належним чином зареєстровано право власності на 1/3 частину квартири, у зв'язку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на частину квартири з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved