Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

В вересні 2015 року до Рівненського міського суду надійшов на розгляд позов [PERSON] до [PERSON] і [PERSON], третя особа без самостійних вимог Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу [PERSON] від 26.06.1996 року серії HZ № 0498230 позивач [PERSON] є власником квартири № 2 в житловому будинку № 14 по вулиці Марка Вовчка /Белінського/ в місті Рівне, загальною площею 52,2 кв.м. житловою площею 30,4 кв.м., зареєстровано в реєстрі за № 1801, в якій по сьогоднішній день проживає та зареєстрований. Відповідно до чинного законодавства діючого на час вчинення правочину, обєкт нерухомості 30.07.1997 року зареєстровано на праві приватної власності Рівненським обласним БТІ у реєстрі за № 62\~241-3704, інвентарна справа № 8603. У вищевказаній квартирі зареєстровані: дружина позивача [PERSON], онука позивача, відповідач [PERSON] та її син малолітній [PERSON]. У серпні 2014 року відповідач разом з її чоловіком та сином відповідачем [PERSON], виїхали на постійне місце проживання до своїх батьків, які проживають в [INFO] Російської Федерації. На даний час вони знаходяться за межами України, та не збирається повертатись в Україну, для того щоб проживати за вищевказаною адресою. Будь яких витрат щодо утримання квартири та сплати комунальних платежів, які нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, відповідач не несе, квартирою не користується. З огляду на вищевикладене позивач просить визнати [PERSON], [INFO], та її малолітнього сина [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], внаслідок не проживання в квартирі понад встановлені законом строки. Заперечення відповідача на позовну заяву не надано. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі в межах доводів позовної заяви. Пояснив, що у звязку із реєстрацією відповідачів в квартирі позивач змушений тривалий час нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, що змусило позивача звернутись до суду. Вказав, що відповідач самостійно, добровільно, вибув на інше постійне місце проживання, будь яких перешкод в користуванні вказаним житлом ніхто йому не чинив. Просив позов задовольнити. Долучив в судовому засіданні газету Вісті Рівненщини №45 від 13 листопада 2015 року, де в рубриці оголошення був надрукований виклик відповідача до суду. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] були повідомленими про час і місце судового розгляду справи у встановленому порядку судовою повісткою, за адресою їх місця реєстрації, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та шляхом поміщення оголошення в друкованому ЗМІ, відповідно до ст. 74 ЦПК України, що підтверджено доказами, наявними у справі, а тому суд вважає, що сторона належним чином повідомлена про день судового засідання. В судове засідання відповідачі не зявились, причину неявки суду не повідомили. Заперечень до позову не надали. Суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у відсутність відповідачів, які вважаються належно повідомленими, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України за згодою представника позивача та представника органу опіки та піклування ВК РМР, з винесенням заочного рішення в порядку ст. 224 - 228 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], думку представника ООП ВК РМР [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши в сукупності встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені, підлягають до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу [PERSON] від 26.06.1996 року серії HZ № 0498230 позивач [PERSON] є власником квартири № 2 в житловому будинку № 14 по вулиці Белінського в місті Рівне, загальною площею 52,2 кв.м. житловою площею 30,4 кв.м., зареєстровано в реєстрі за № 1801, в якій по сьогоднішній день проживає та зареєстрований. Обєкт нерухомості 30.07.1997 року зареєстровано на праві приватної власності Рівненським обласним БТІ у реєстрі за № 62\~241-3704, інвентарна справа № 8603. У звязку з перейменуванням назви вулиці, будинковолодіння № 14 кв. 2, зареєстровано [INFO]. Згідно будинкової книжки на квартиру № 2 в житловому будинку № 14 по вулиці М. Вовчка в місті Рівне вбачається, що відповідачі [PERSON] і [PERSON], онука та правнук, зареєстровані у вищевказаній квартирі з 01.01.1992 року та 08.06.2012 року. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. З дослідженого в судовому засіданні акту від 12 серпня 2015 року, складених та підписаних членами комісії посвідчений начальником ЖКП Галицьке вбачається, що [PERSON] і [PERSON] в квартирі № 2 в житловому будинку № 14 по вулиці М. Вовчка в місті Рівне не проживають протягом останніх 5-ти (пяти) років. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], яка є сусідами позивача, підтвердили, що протягом останніх 3-5 років тому відповідачі добровільно вибули з місця проживання забравши свої речі до Російської Федерації, де проживають батьки її чоловіка та батька відповідачки, повертатись в Україну відповідачі наміру не мають, реєстрація в Україні їм не потрібна. Також [PERSON] повідомила, що відповідно до соціальної мережі Фейсбук вона бачила фотографії відповідачів [PERSON] найму чи будь яку іншу угоду на предмет користування житлом сторони не укладали, відповідної домовленості не мали. Представник органу опіки та піклування ВК РМР не заперечила обґрунтованості і під ставності вимоги зняття з реєстрації вище вказаної квартири малолітнього [PERSON], оскільки службою в справах дітей виконкому та судом досліджено той факт, що дитина проживає зі своїми батьками в Російській Федерації, перебуває на повному їх утриманні, в квартирі позивача не проживає. Згідно ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи, що відповідачі [PERSON], [INFO], і [PERSON] члени сім»ї власника, добровільно вибули на постійне місце проживання за кордон, а факт їх відсутності понад один рік в приміщенні квартири, яка є власністю позивача, за відсутності будь-яких угод чи домовленості знайшов своє підтвердження, суд прийшов до висновку, що слід визнати їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], житловою площею 30,4 кв.м., належній на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського та районного нотаріального округу [PERSON] від 26.06.1996 року серії HZ № 0498230, зареєстрованим у встановленому порядку. Питання про стягнення з відповідача судових витрат по оплату судового збору позивачем не ставилось. На підставі викладеного. ст.405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні № 1382-ІУ від 11.12.2003 року,

Outcome: approved