Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернулась до суду з уточненою позовною заявою в якому просить визнати виконавчий напис від 28 січня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм О.С., який зареєстрований в реєстрі № 15769 про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 60 014,00 грн на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» таким, що не підлягає виконанню та судові витрати покласти на відповідача. Між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено договір позики № 338097 від 27 грудня 2017 року. 28 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 15769 про стягнення з позивача заборгованості у розмірі 60 014,00 грн на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» Старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу ДВС по Кегичівському та Сахновщинському районах Східного МУМЮ м. Харків Поповим\~ М.Є. за заявою відповідача з метою примусового виконання вищевказаного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження № 64670478. Виконавцем було винесені постанови\~ від 02 березня 2021 про відкриття виконавчого провадження, якою було поставлено стягнення з позивача заборгованість у розмірі 60 014,00 грн на користь відповідача та постанова від 18 березня 2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою постановлено стягувати з позивача грошову суму у розмірі 20 %\~ після відрахування податків до виплати заборгованості 66151,40 грн. В обґрунтування своїх вимог вказує, що вищевказаний виконавчий напис був вчинений з численними порушеннями законодавства при відсутності безспірної заборгованості позивача перед відповідачем та порушенням строку позовної давності, а саме строку давності вчинення виконавчого напису, і тому позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідно до умов договору право вимоги у відповідача виникло 26 січня 2018 року, а трирічний строк спливу 27 січня 2021 року, отже нотаріусом було порушено ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Позивач звертає увагу суду на те, що у виконавчому написі від 28 січня 2021 року, зареєстровано в реєстрі № 14769 вказано, що боржником є громадянка України [PERSON] , однак за паспортом ім`я позивача « [PERSON] ». Також, позивач зазначає, що в Єдиному реєстрі нотаріусів на офіційному веб сайті Міністерства юстиції України не відображає інформацію, щодо приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного з викликом сторін на 18 травня 2021 року, клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення за виконавчим написом від 28 січня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 15769, вчиненим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 60014,00 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН», а також виконавчого збору та витрат виконавчого провадження до завершення розгляду справи судом та набрання рішення суду законної сили. У судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, про місце дату та час повідомлені у встановленому законом порядку, через канцелярію суду надали: - позивач заяву про підтримання позовних вимог, просила розгляд справи провести без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує, та відмовляється витребувати у нотаріуса документи. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач ТОВ «ВЕЛЛФІН» у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час повідомлено належним чином. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяв від нього, а також відзиву не надійшло. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Ухвалою суду від 29 червня 2021 року постановлено ухвалити заочне рішення. Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. невідома, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, в особі в.о. начальника Міжрайонного відділу ДВС по Кегичівському та Сахновщинському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сліпак О. просить прийняти рішення на розсуд суду та розглянути справу без його участі. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено договір позики № 338097 від 27 грудня 2017 року (а.с.18-26). Згідно виконавчого напису, дослідженого в судовому засіданні вбачається, що 28 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С., було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 15769 про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» за період з 26 січня 2018 року по 02 березня 2020 року у розмірі: 2000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 57114,00 грн \~ прострочена заборгованість по несплаченими відсотками; 900,00 грн плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 60014,00 грн. (а.с.14). З постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсії, стипендії та інші доходи боржника, вбачається, що за виконавчим написом приватного нотаріуса Горая А.С. від 28 січня 2021 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Кегичівському та Сахновщинському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїї (м. Харків) Поповим М.Є. звернуто стягнення на доходи [PERSON] у виконавчому провадженні ВП №64670478 (а.с.48). Вивчивши доводи та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та таким, що підлягає задоволенню. Між сторонами дійсно склалися цивільні правовідносини, так як 28 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С., було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 15769 про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» за період з 26 січня 2018 року по 02 березня 2020 року у розмірі: 2000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 57114,00 грн \~ прострочена заборгованість по несплаченими відсотками; 900,00 грн плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 60014,00 грн. Старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Кегичівському та Сахновщинському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїї (м. Харків) Поповим М.Є. звернуто стягнення на доходи [PERSON] у виконавчому провадженні ВП №64670478. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною першою статті 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт - оскаржуються до суду. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до умов договору від 27 грудня 2017 року № 338097, п.7.8 до правовідносин за цим договором встановлюється загальний строк позовної давності, що за визначення ст. 257 ЦК України складає 3 (три) роки. Отже право вимоги у відповідача виникло з 27 січня 2018 року і закінчилося 27 січня 2021 року, відповідно\~ нотаріусом було порушено ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172 (п.3.2 Порядку), відповідно до п.1 якого такими документами є: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно до п.3.5. Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172 (далі - Перелік № 1172). Відповідно до п.2 Переліку № 1172, для одержання виконавчого напису заявник повинен надати нотаріусу в разі стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. У постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року викладена правова позиція, відповідно до якої суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Позивач\~ не визнає та заперечує, проти наявності заборгованості перед відповідачем у розмірі 60014,00 грн. Виходячи з таких обставин ненадання нотаріусу кредитного договору, документів, які є складовими кредитного договору, та відсутність жодних відомостей щодо умов кредитування (розмір кредиту, відсоткова ставка, умови нарахування пені, штрафів, комісії) свідчать про порушення нотаріусом вимог пункту 2 Переліку документів щодо необхідності надання оригіналу кредитного договору, та підпункту 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку. Таким чином, суд вважає, що безспірність заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ВЕЛЛФІЛ» для вчинення нотаріального напису належним чином не доведена. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2018 року у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02 серпня 2018 року у справі № 910/15363/17 року, від 10 серпня 2018 року у справі №910/22442/16. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки доводи знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 8,9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Таким чином, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 908,00 грн за подання позову, та 454,00 грн за подання заяви про забезпечення позову. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Як встановлено ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Outcome: approved