Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. В позові посилалася на те, що згідно з договором купівлі-продажу від 20 липня 2000 року вона придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Даний договір був укладений на дочірньому підприємстві товарної біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості» в порядку ст.15 Закону України «Про товарну біржу» та є таким, що відбувся, оскільки позивач повністю сплатила продавцю кошти за неї, а той передав їй квартиру, якою вона користується до цього часу. У звязку зі змінами в законодавстві договір купівлі-продажу квартири не є документом, що посвідчує її право власності, і вона не може реалізувати своє право, як власниця квартири, на її продаж, тому вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (Закон України від 3жовтня 2017 року №2147-УІІІ) і відповідно до п.п.9 п. 1 розділу 13 Перехідних положень цього Кодексу справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з ухвалою суду від 19 грудня 2017 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.23). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, до суду подала заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, справу просила розглянути у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с.27). Відповідач [PERSON] був повідомлений через оголошення на офіційному сайті Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, яке було розміщене 29 грудня 2017 року, що відповідає вимогам п. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.26) Відповідно до правил ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних доказів у справі, ухваливши заочне рішення. В звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що за договором купівлі-продажу від 20 липня 2000 року, який був укладений та зареєстрований на Дочірньому підприємстві Товарної біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості», а також зареєстрований в Лубенському МБТІ 31.07.2000 року в реєстровій книзі № 48 за № 93, [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS], але вказана угода не була посвідчена нотаріально (а.с.5). На момент укладення договір купівлі-продажу був документом, який підтверджував право власності позивача на квартиру. Діючим Цивільним кодексом України, який набрав чинності 01.01.2004 року, передбачене обовязкове нотаріальне посвідчення договорів відчуження нерухомості. Внаслідок таких змін у законодавстві позивач втратила документ, що засвідчує її право власності на вищевказану квартиру і згідно ст.392 ЦК України може предявити позов про визнання її права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] передав у власність позивачці квартиру [ADDRESS], а позивач сплатила [PERSON] її вартість, то договір купівлі-продажу, відповідно до ст.ст. 47, 128, 224 ЦК України (1963р.), є таким, що відбувся 20 липня 2000 року, а її право власності підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності квартиру. Суд вважає, що позивач підтвердив належними доказами обставини, викладені у позові. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права. На підставі викладеного,

Outcome: approved