Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Одеська товарна біржа, Державний нотаріус Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Яна Юріївна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, звернулась адвокат позивача Святішенко Олександра Вікторівна. В обґрунтування позовних вимог адвокат зазначила, що 25.02.1997 року між відповідачами по справі, від імені та в інтересах яких на підставі довіреності діяла [PERSON] , та [PERSON] , яка являлась членом біржі зі статусом «Н» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 19401, а саме: квартири [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , після її смерті відкрилась спадщина на вищевказану квартиру, однак, [PERSON] , як спадкоємець після смерті матері немає можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно та позбавлений такого права, оскільки документи, що підтверджують право власності спадкоємця вимогам діючого законодавства не відповідають, а відтак позивач змушений звернутись до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. Ухвалою Суворовського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~22\~лютого 2021\~року позовну\~заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачам право на подання відзиву на позов, а третім особам про право на подання пояснень щодо позовних вимоги. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Святішенко Олександра\~Вікторівна не з`явились, разом з цим адвокат позивача звернулась до суду з заявою про слухання справи за відсутності сторони позивача, просила задовольнити позовні вимоги та не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с.29). Відповідачі: [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] у судові засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення яких повідомлялись у встановленому законом прядку, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем реєстрації. До суду не з`явились, відзив на адресу суду не надали, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Представники третіх осіб: Одеська товарна біржа, та Державний нотаріус Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Яна Юріївна в судове засідання також не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, на адресу суду надійшла заява Суворовської державної нотаріальної контори за підписом завідувача Дацкова Ф.А., про слухання справи за відсутності представника нотаріальної контори (а.с.20). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 19401 від 25.02.1997 року укладеного на Одеській товарній біржі [PERSON] , що діяла від імені та в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі довіреності продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с.8-9). Відповідно до відмітки на звороті договору, договір купівлі-продажу № 19401 від 25.02.1997 року право власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] , в КП «ОМБТІ та РОН» під № 332-стр125-кн192пр. Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований на Одеській Товарній Біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу». Позивач зазначає, що власник квартири [PERSON] померла, він звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмолено з підстав невідповідності правовстановлюючих документів діючому законодавству України, що перешкоджає йому, як спадкоємцю після смерті матері оформити спадкові права. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] , його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.30). Так, відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 9522. Свідоцтво про смерть видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 19.09.2014 року (а.с.7). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ласурія Я.Ю., від 16.01.2021 року вих. № 108/02/-31 [PERSON] , відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , належної спадкодавцю [PERSON] , з підстав невідповідності вимогам чинного законодавства договору купівлі-продажу нерухомого майна № 19401 від 25.02.1997 року (а.с.10). Таким чином, судом встановлено, [PERSON] , яка померла [INFO] належала спірна квартира, остання проживала в ній та спадкоємцем після смерті якої є позивач у справі [PERSON] . Судом також досліджено квитанції станом на 2019 та 2021 рік включно, про сплату комунальних послуг щодо зазначеної квартири, згідно яких, комунальні послуги сплачується за особовим рахунком відкритим на ім`я [PERSON] (а.с.31-37). Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1997 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме матері позивача, а також його особисто, та те, що відповідачі за вказаною адресою зняті з реєстраційного обліку. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки, судом встановлено, що [PERSON] придбала квартиру у свою власність у відповідачів, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідачі в свою чергу виконали зобов`язання по передачі квартири позивачу, виїхали з житлового приміщення та знялись з реєстраційного обліку за вказаною адресою. У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Outcome: approved