Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] предявила позов до [PERSON], [PERSON] про витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки площею 356 кв.м. по вул. Коцюбинського, 8, в смт. Міжгіря Закарпатської області та відшкодування моральної шкоди в розмірі 50\~000 грн. Рішенням Міжгірського районного суду від 24 грудня 2015 року позов задоволено частково. Витребувано від [PERSON] як недобросовісного набувача на користь [PERSON] земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 356 кв.м. по вул. Коцюбинського, 8, в смт. Міжгіря Закарпатської області, що є суміжною із земельною ділянкою [PERSON] В решті вимог відмовлено. В апеляційній скарзі відповідачі [PERSON] та [PERSON] просять це рішення скасувати, а в задоволенні позову відмовити. Зазначають, що суд першої інстанції не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи, неправильно дослідив докази, внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване судове рішення. Зокрема, вони стверджують, що спірна земельна ділянка не перебуває у власності позивачів, а тому вони не можуть ставити питання про її витребування на свою користь за правилами статті 387, 388 ЦК України. Така ж позиція викладена у Постанві ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» ( а.с. 100-102). Позивач рішення суду першої інстнації не оскаржувала. В судовому засіданні в апеляційній інстанції відповідачі та їх представник скаргу підтримали та просили задовільнити. Крім того, вони звернулу увагу на те, що ухвалене судом першої інстанції рішення взагалі не можна виконати, оскільки фізичні параметри спірної земельної ділянки не ідентифіковані, вказана лише її площа, а фактично ця ділянка є частиною іншої земельної ділянки, яка перебуває у їх законному користуванні. Представник позивачів скаргу не визнав та просив відхилити. При цьому він пояснив, що оскільки позивач є користувачем спірної земельної ділянки, вона, на його думку, також має право ставити питання про її витребування, хоч і не є її власником. Крім того він подав апеляційному суду копію акту від 29 серпня 2011 року, який досліджувався судом при розгляді попередньої судової справи між цими ж сторонами щодо цієї ж земельної ділянки. Цього документу за твердженням представника позивача достатньо для ідентифікації фізичних параметрів спірної земельної ділянки. Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав. При розгляді судової справи №302/1174/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] та Міжгірської селищної ради судами встановлено, що згідно рішення виконкому Міжгірської селищної ради №29 від 20 квітня\~1989 року позивачці та її чоловіку [PERSON] надано\~\~дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці площею 700 кв. м по вул. Коцюбинського, 8 «а», в смт Міжгір'ї Закарпатської області за рахунок земельної ділянки [PERSON] (баби [PERSON] В.) за її згодою. Згідно з актом від 12 липня 1989 року № 52 вказану вище земельну ділянку відведено в натурі. 10 серпня 1989 року між\~\~забудовниками і Міжгірською селищною радою укладено\~\~договір про надання цієї земельної ділянки в безстрокове користування, який посвідчено нотаріально державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори. Згідно з дозволом і будівельним паспортом, виданим головним архітектором Міжгірського району в 1989 році, позивачка з [PERSON] побудували житловий будинок по вул. Коцюбинського, 8 «а», в смт Міжгір'я, а в 2013 році вони оформили свідоцтво про право спільної власності на нього. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з рішенням Міжгірської селищної ради від 26 червня\~2008 року № 54 [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0999 га по вул. Коцюбинського, 8, в смт. Міжгіря для обслуговування житлового будинку. На підставі цього рішення\~[PERSON] 27 листопада 2008 року видано державний акт на\~право власності на землю серії ЯЕ № 459929. Суміжним землекористувачем на плані меж цієї земельної ділянки (від «Е» до «Є») і в акті погодження меж технічної документації із землеустрою зазначено [PERSON] (дівоче прізвище позивачки). [PERSON] разом зі своєю дружиною є співвласниками житлового будинку по вул. Коцюбинського, 8, в смт. Міжгіря згідно з договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори 7 листопада 2002 року, укладеним між обдарованими й\~[PERSON] У договорі дарування не зазначено земельну ділянку, що обслуговує цей будинок. Відповідно до висновку\~\~судової почеркознавчої експертизи від\~20 березня 2014 року № 15/91 підпис від імені позивачки [PERSON] в акті про погодження меж земельної ділянки (технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку), зазначеної в державному акті, виданому\~[PERSON], вчинено не нею, а іншою особою. Отже, позивачка\~\~як суміжний\~\~землекористувач земельної ділянки, переданої у власність [PERSON], не погоджувала розташування\~\~межі між своєю ділянкою і ділянкою сусіда. Про зазначений вище акт позивачка дізналась у серпні 2011 року при подачі заяви до селищної ради щодо самовільного захоплення частини земельної ділянки, наданої їй у користування, і встановлення [PERSON] огорожі, про що складено акт комісією Міжгірської селищної ради. Відповідно до висновку\~\~комісії з участю\~\~спеціалістів з органу містобудування та архітектури, підтвердженого представником відділу Держземагентства в Міжгірському районі, представником Міжгірської селищної ради, щодо встановлення фактичного землекористування суміжних земельних ділянок біля житлових будинків [PERSON] і [PERSON] має місце\~\~накладання земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] площею 356 кв.м. Цю площу, яка прилягає\~\~суміжно\~\~до ділянки [PERSON] фактично використовувала [PERSON] і володіла нею на підставі рішення Міжгірської селищної ради та свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Рішенням Міжгірського районного суду від 29 травня 2014 року у справі №302/1174/14 позов [PERSON] задоволено частково. Рішення Міжгірської селищної ради від 26 червня 2008 року № 54 про передачу безоплатно у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 356 кв. м. для обслуговування житлового будинку по вул. Коцюбинського, 8, в смт. Міжгіря Закарпатської області визнано недійсним і скасовано. Державний акт про право власності на землю серії ЯЕ № 459929, виданий [PERSON] 27 листопада 2008 року, визнано недійсним і скасовано. Копія цього рішення наявна у матеріалах даної судової справи (а.с.11-12). У подальшому це рішення Міжгірського районного суду від 29 травня 2014 року було залишено в силі постановою Верховного Суду України від 10 червня 2015 року (а.с.7-10). З матеріалів даної справи слідує, що протягом часу розгляду вказаної вище справи у суді касаційної інстанції, а саме 13 жовтня 2014 року [PERSON] подарував своїй дружині [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,0999 га по вул. Коцюбинського, 8, в смт. Міжгіря Закарпатської області (а.с.65-66), яка включала у тому числі й спірну земельну ділянку площею 356 кв. м. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про витребування спірної земельної від [PERSON] на користь [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що остання діє як її власник , а тому вправі захистити своє право власності за правилами статті 387 та статті 388 ЦК України, оскільки [PERSON] є недроборосовісним набувачем спірної земельної ділянки в частині ( 356 кв.м.) , то цю частину ділянки слід витребувати на користь позивачки ( а.с. 77-78). Колегія констатує, що відповідно до ст.387 ЦК України право на витребування свого майна в особи , яка незаконно , без відповідно правової підстави заволоділа ним, має саме власник цього майна. Відповідно до вимог п.3 ч.1 та ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати ( добросовісний набувач) , власник має право на витребування цього майна від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже у разі пред'явлення такого позову, суд повинен зясувати, хто є власником спірного майна та яка його позиція щодо заявлених позовних вимог. З матеріалів справи слідує, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності відповідного населенного пункту, повноваження власника здійснює Міжгірська селищна рада, яка до участі у розгляді даної справи залучена не була. Позивачка [PERSON] є користувачем спірної земельної ділянки, а отже вилучення її від відповідачки у володіння позивачки, а не у володіння власника Міжгірської селищної ради , неправомірне. За цих обставин, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння Наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди судом не встановлено, у цій частині рішення суду першої інстнації не оскаржено. Водночас, колегія констатує, що позивачка [PERSON] як користувач спірної земельної ділянки не позбавлена можливості захистити свої право у належний правовий спосіб : шляхом предявлення до належного відповідача позову про усунення перешкод у реалізації права користування відповідним майном. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed