Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб 11.08.1995 року, від якого у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що відповідач сплачував аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. до досягнення нею повноліття. На час звернення до суду позивач є повнолітньою, але продовжує навчання у вищому навчальному закладі. Відтак просить суд задовольнити позов та стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1 000,00 грн. з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно починаючи з дати пред'явлення позову до суду і до 30.06.2017 року, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох річного віку (а.с.1-2) Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. Подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Також в своїх запереченнях зазначив, що суд при прийнятті рішення по справі повинен врахувати його матеріальне становище та наявність на утриманні батьків. Так, зокрема, відповідач стверджує, що на його утриманні перебуває мати та вітчим, які обидва є особами похилого віку та непрацездатні. Крім того, наполягає на тому, що не зможе платити кожний місяць своїй дитині 1000,00 грн., оскільки за 2014 рік його дохід склав лише 18000,00 грн. за рік, відтак суму аліментів в розмірі 400,00 грн. на місяць вважав достатньою для стягнення з нього в якості аліментів (а.с.62-63) Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов, окремо звернув увагу суду на те, що відповідач раніше згідно рішення суду ще сплачував аліменти на іншу повнолітню дитину, яка навчається у вищому навчальному закладі в розмірі 1000,00 грн. та 700 грн. на утримання неповнолітньої [PERSON], яка є позивачем по справі. На сьогоднішній день старша дитина закінчила навчання, зобов`язань перед нею відповідач не має, а відтак, на думку представника позивача, відповідач спроможний сплачувати зазначену суму. Крім того, просив суд критично оцінити представлені відповідачем суду документи і звернути увагу на те, що відповідач повинен не тільки зазначити, що на його утриманні перебувають батьки непрацездатного віку, але й надати документи на підтвердження того, що інших доходів вони не мають, наприклад, пенсії, і таким чином відповідач їх утримує. Щодо документів на підтвердження «незначного» доходу відповідача, то наполягав на тому, що відповідач намагаючись уникнути своїх батьківських обов`язків свідомо вводить суд в оману, оскільки з представлених ним довідок вбачається, що сума отриманого ним доходу показана лише за один місяць, а не за рік. Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та чи слід позов задовольнити повністю або в позові відмовити, чи слід допустити негайне виконання судового рішення (ст.214 ЦПК України) Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Частиною 1 статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз наведених положень закону дає підстави стверджувати про те що задоволення позовних вимог по стягненню аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, можливо виключно за наявності одночасно всіх вищезазначених складових. Так, судовим розглядом встановлено, що [PERSON], [INFO]., є донькою [PERSON], [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження. На час звернення в суд із даним позовом вона є повнолітньою (а.с.5) Як вбачається з довідки № 39 від 02.09.2014 року, виданої Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут», [PERSON] навчається в ньому на 2 курсі денної форми навчання, строк навчання до 30.06.2017 року (а.с.6) В свою чергу, представник позивача в судовому засіданні не заперечував той факт, що позивач отримує стипендію в розмірі 500,00 грн. та матеріальну допомогу їй надає ще її мати. Між тим, відповідач представив суду копії квитанцій про сплату позивачу в добровільному порядку аліментів на її утримання в сумах 500-700 грн. на місяць за 2014 рік, що спростовує його доводи про те, що він неспроможний надавати доньці допомогу більшу, ніж 400,00 грн. (а.с.49-50) Водночас, суд вважає також неспроможними твердження представника позивача про те, що оскільки раніше відповідач сплачував 1000,00 грн. щомісячно на іншу повнолітню доньку, яка продовжувала навчання, та 700,00 грн. щомісячно на утримання позивача, яка на той час була неповнолітньою, а на час розгляду справи аліментні зобов`язання перед старшою донькою вже припинилися, то відповідач відповідно може платити більшу суму аліментів позивачу, тому що з представленої відповідачем копії декларації вбачається, що сума його доходу за рік складає в середньому 18000,00 грн., що свідчить про те, що його дохід в порівнянні з минулим періодом зменшився (а.с.42-43) Так, ухвалою колегії суддів Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2012 року по цивільній справі за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 квітня 2011 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було встановлено, що на той час (2010 рік) дохід [PERSON] складав 51000,00 грн. (а.с.85) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, саме на сторони покладений обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) На підставі викладеного, судом достовірно встановлено, що повнолітня донька відповідача - позивач по справі, продовжує навчання у вищому навчальному закладі, отримує стипендію. На її утримання гроші їй надають як мати, так і батько. В свою чергу, матеріалами справи підтверджено, що характер матеріальної допомоги останнього носить нерегулярний характер. Відтак вимоги про стягнення аліментів є законними та обґрунтованими. Проте, вирішуючи питання про те, яка сума підлягає стягненню, суд не приймає до уваги твердження відповідача про перебування матері та вітчима на його утриманні, оскільки це належними та допустимими доказами не підтверджено. За нормами Податкового кодексу України пенсії також віднесено до доходу, відтак міркування представника позивача про те, що непрацездатний вік не є синонімом позбавлення особи всіх засобів до існування. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів у тверді грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. на місяць. Щодо доводів представника позивача про існування кримінальних проваджень щодо ймовірного вчинення відповідачем певних кримінальних проваджень, то суд за відсутності вироку суду, на бувшої законної сили, сприймає ці відомості критично і взагалі кваліфікує їх як такі, що не мають безпосереднього відношення до предмета позову і не входять в предмет доказування. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial