Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач, її представник [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справи у їх відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.3ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів гр. України на ім'я [PERSON] та [PERSON] та їх РНОКПП; копії свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON]; копії свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON]; копія довідки Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області від 06.10.2017 р.; копія державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]; копія акту встановлення в натурі меж земельної ділянки від 20.03.2003 з додатком; копія технічного паспорту на житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS]; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.11.2017р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є онучкою нині померлої [PERSON], за життя якої належало: -земельна ділянка площею 1,00 га., розташована на території Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення особистого селянського господарства, згідно розпорядження Ренійської районної державної адміністрації Ренійського району Одеської області від 12 березня 2003 року № 81/А-2003. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO] - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак [PERSON], чоловік спадкодавця, прийняв спадщину з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини, [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем, протягом строку, встановленого для прийняття спадщини з моменту її відкриття, про відмову від спадщини він не заявляв, а отже фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлої [PERSON], в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину, що залишилася після смерті дружини [PERSON], в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак не встиг її оформити на себе, у зв'язку із тим, що закон пов'язує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обов'язки фізичної особи припиняється у момент її смерті. 11.06.2011 року помер дідусь позивачки, [PERSON], за життя якому належало: -житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який в цілому складається з: житлового будинку літ. А, загальною площею 89,10 кв. м., житловою площею 55,60 кв. м., підсобною площею 33,50 кв. м., сараю літ. Б,В.Г,Д,Е.И,К, погребу літ. б, навісу літ. Ж, вбиральні літ. З, огорожі 1-3, спорудження 4, про що свідчить технічний паспорт, виготовлений Ренійським БТІ від 15.06.2017 р. -земельна ділянка площею 0,2500 га. (із кадастровим номером: [NUMBER]), розташована за адресою: [ADDRESS], виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 04.03.2010 року. -земельна ділянка площею 1,00 га., розташована на території Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення особистого селянського господарства, згідно розпорядження Ренійської районної державної адміністрації Ренійського району Одеської області від 12 березня 2003 року № 81/А-2003 (успадкованої після смерті [PERSON], на підставі ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном). На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно у виді житлового будинку та земельних ділянок. Спадкоємство після його смерті здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син, [PERSON], відповідач по справі, який у встановлений законом 6-ти місячний термін після смерті спадкодавця, не звертався до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, будь-яких дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини не здійснив, насамперед він не заперечував, щоб спадщину після смерті [PERSON] прийняла онучка померлого, [PERSON], позивач у справі. Враховуючи вищенаведене, а також неприйняття спадщини після смерті [PERSON], [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, відсутність спадкоємців попередньої черги, таким чином спадкоємцем п'ятої черги за законом після смерті [PERSON] є його онучка, [PERSON] У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивач (як спадкоємець п'ятої черги за законом) не звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак позивач прийняла спадщину з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини, позивач постійно проживала разом із спадкодавцем. Протягом строку, встановленого для прийняття спадщини з моменту її відкриття, позивач про відмову від спадщини не заявляла, а отже фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON], в порядку ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном. Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак їй в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Таким чином, позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, та в порядку ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлих [PERSON] та [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач, який є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] від прийняття спадщини відмовився на користь позивача, не заперечував, щоб позивач оформила право власності на спадкове майно на своє ім'я. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем п'ятої черги за законом (ст. 1265 ЦК України). У відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак позивач, протягом строку, встановленого для прийняття спадщини з моменту її відкриття, про відмову від спадщини не заявляв, а отже фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлої [PERSON], вступом в управління та володіння спадковим майном, в порядку ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки згідно із положеннями ст. 25 ЦК України, правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. У випадку смерті власника нерухомого майна, первинну реєстрацію права власності на яке не було проведено та правовстановлюючий документ на яке відсутній, питання про перехід права власності на це нерухоме майно до спадкоємця повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на вищевказаний житловий будинок та земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. ч. 3 та 5 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved