Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Виконавчий комітет Олешківської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 4431,75 гривень, нарахованих і виплачених відповідачеві в результаті відрядження,яке мало місце у листопада 2014 року. На обгрунтування заявлених вимог позивачем у позові зазначено,що [PERSON] у 2014 році перебував на посаді першого заступника Цюрупинського міського голови [PERSON] і за наказом останнього від 07.11.2014 року за №217 прийняв участь у Експортному форумі 2014 року в м. Братислава Словацької Республіки з 10.11. 2014 р. по 17.11.2014 року . За результатами відрядження [PERSON] надав звіт про використання коштів №2 від 20.11.2014 року , вказавши суму витрат на відрядження 6870,02 гривень,в тому числі і на проживання кошти у розмірі 4431, 75 гривень, які у повному обсязі були виплачені шляхом перерахування на рахунок позивача 20.11.2014 року відповідно до платіжної відомості. Однак за результатами ревізії міського бюджету і фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Цюрупинської ( на даний час Олешківської) міської ради на підставі Акта від 21.06.2016 року встановлено, що вартість проживання відповідачу на період відрядження в сумі 4431,75 гривень виплачено без наявності підтверджуючих документів в порушення вимог Інструкції №59. Зокрема, при надані звіту [PERSON] не надав документів на підтвердження того, що ним були здійсненні витрати на проживання у виплаченому йому розмірі, а тому зазначена сума ним була отримана безпідставно. Відповідач подав на позов відзив, у якому позовні вимоги до нього не визнав,просив застосувати строки давності та у задоволенні позову відмовити. Позивачем подано заперечення на відзив. Представником позивача до суду було заявлено клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи на стороні позивача Управління південного офісу Державної аудиторської служби у Херсонській області. Ухвалою суду від 17.04.2019 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено. В судовому засіданні представник позивача Волкова О.О. позовні вимоги підтримала та пояснила, що вказана помилка була виявлена у 2016 році з результатами ревізії. Відповідачем було надано , до бухгалтерії довідку на здійснення витрат на проживання під час відрядження у розмірі 500 Євро, які йому виплачено по діючому курсу 4431,75 гривень. Однак, як виявилося під час ревізії, довідка не була перекладена на українську мову. Бухгалтер, яка працювала у 2014 році, звільнилася, а відповідач звільнився у 2015 році по закінченні повноважень виконкому міської ради та новими виборами. В добровільному порядку після надіслання претензії відповідач відмовляється повернути надмір виплачені йому кошти,тому просить їх стягнути і закінчення розгляду справи провести за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав , підтримав свою позицію щодо пропуску позивачем всіх строків давності і відповідно до КЗпП України і відповідно до ст. 257 ЦК України. Також пояснив, що у листопаді 2014 року після повернення з відрядження начальнику відділу фінансів міськради Зібницькій О.С. він надав всі документи і звіт, жодного питання до нього не виникло. Житлом учасників забезпечувала фірма, яка організовувала експортний форум, а також їм були надані і інші послуги, назви фірми не пам`ятає, гроші він платив готівкою у розмірі 500 Євро за надання комплексних послуг. Документ на підтвердження цих витрат був наданий ним словацькою мовою, перекладу на українську ніхто не вимагав. Ці витрати він дійсно поніс у зазначеному у довідці розмірі, в тому числі і за проживання у готелі. Гроші йому перерахували по курсу валют і виплатили, зі своєї сторони не вбачає жодної провини. У задоволенні позову просить відмовити. Також подав заяву, у якій просив розгляд справи продовжити без його участі. Заслухавши сторони,дослідивши матеріали справи та оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено,що відповідач [PERSON] перебував на посаді першого заступника міського голови Цюрупинської міської ради і на підставі розпорядження міського голови за №217/2-4 від 02.11.2014 року був відряджений на Експортний форум 2014 року до м. Братислави Словацької Республіки строком з 10.11.2014 року по 17.11.2014 року. відповідальність за виконання розпорядження покладено на начальника відділу фінансів Зібницьку О.С. (ас.16). Звіт про використання коштів [PERSON] подано 20.11.2014 року на загальну суму 6870,02гривень, з них за проживання зазначено витрати у розмірі 4431,75 гривень(а.с.20). Відповідно до платіжної відомості від 20.11.2014 року [PERSON] , виконавчим комітетом виплачено кошти за відрядження у розмірі 6870,02 гривень (а.с.17-19). Документ іноземною мовою на підтвердження витрат [PERSON] на проживання у розмірі 500 Євро до позову не долучено. Разом з тим , як вбачається з Акту ревізії №08-17/07 від 21.06.2016 року міського бюджету і фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Цюрупинської ( на даний час Олешківської) міської ради ,проведеної за період з 01.03.2012 року по 01.04.2016 року , ревізорами зроблено висновок щодо безпідставності проведення міською радою виплат [PERSON] за відрядження витрат на проживання у розмірі 4431,75гривень через відсутність платіжного документа про здійснення оплати. 13.05.2019 року представником позивача до канцелярії суду додатково долучено ксерокопію документа словацькою мовою та його переклад на українську , здійсненим перекладачем, підпис якого нотаріально посвідчено 07.05.2018 року. З даного документа вбачається, що рахунок - фактура №1-11/2014, постачальник ООО Мега -СЕН, Коліновце 152, Словакія, клієнт- Цюрупинська міська рада Юрій Карпухін, участь у Експортному форумі 2014 ,ціна 500 Євро, дата виставлення рахунку-фактури 13.11.2014 року, оплата рахунку-фактури - 13.11.2014 р., форма оплати - готівкою, підтверджено штампом ООО «Мега-СЕН». В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідача належить стягнути кошти за відрядження, які отримані ним безпідставно у відповідності до положень ст. 1212 ЦК України. Згідно з ч. 1ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Разом з тим у ст.1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Відповідно до ч.1 цієї статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічні за своїм змістом висновки про застосування статті 1215 ЦК України зроблені, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17 та в інших судових рішеннях Верховного Суду за 2018 рік. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Відповідно до зазначеного у постанові - законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Доказів про набуття відповідачем 4431,75 гривень у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять. Хоча, оскільки ревізія була проведена після виплати цих коштів і рахунок -фактура не була перекладена на українську мову, то ревізори могли зробити подібні висновки. З другої сторони не можна зазначати і про недобросовісність працівника, оскільки інших документів на підтвердження понесених на відрядження витрат , в тому числі і на проживання, він не мав, а з рахунку-фактури вбачається, що гроші у зазначеній сумі 500 Євро він сплатив готівкою, оскільки дійсно перебував у відрядженні у Словацькій Республіці у зазначений у наказі періоді, що підтверджено рахунком -фактурою та копіями проїзних білетів, долучених позивачем до позову(а.с.21). Тому суд вважає, що: 1) виплата грошових коштів на відрядження була проведена позивачем добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку; 2) недобросовісність з боку відповідача не встановлена. За таких обставин, суд приходить до висновку, що передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів на підставі вимог статті 1212 ЦК України відсутні. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, позивачем також пропущено строки давності звернення до суду. В силу вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed