Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

В жовтні 2014 року Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 81568 грн. 75 коп. матеріальної шкоди у вигляді безпідставно виплаченої пенсії за період з 05 жовтня 2010 року по 28 лютого 2014 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області і отримував пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262 в період з 01 січня 2007 року. В лютому 2014 року позивачу стало відомо, що відповідач відбуває покарання в Менській виправній колонії Чернігівської області у вигляді позбавлення волі з позбавленням спеціального звання «майор міліції» та з цих підстав виплата пенсії [PERSON] була зупинена. В квітні 2014 року позивач отримав копію вироку Богунського районного суду м.Житомира від 04 жовтня 2010 року, копію ухвали апеляційного суду Житомирської області від 28 грудня 2010 року та копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2011 року з яких і зрозумів, що відповідач відповідно до ч. 2 ст.5 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» втратив право на отримання пенсії за вказаним Законом. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовлено у повному обсязі. Не погоджуючись з даним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулося до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Менського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року та ухвалити нове рішення,яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом безпідставно та необґрунтовано не було встановлено, що дана матеріальна шкода виникла саме внаслідок недобросовісності з боку відповідача. Відповідно до положень ч.1 ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відповідач зобов'язаний був повідомити орган, що призначає пенсію, про виникнення обставин, які спричиняють припинення виплати пенсії, а ухвалення вироку про позбавлення [PERSON] спеціального звання «майор міліції» є підставою для припинення виплати пенсії, і є тією «недобросовісністю з боку відповідача, яка в розумінні п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України є підставою для стягнення безпідставно набутої пенсії. Також, апелянт вважає висновок суду про неможливість повідомити позивача про виникнення підстави для припинення виплати пенсії хибним, оскільки відповідач мав можливість повідомити Пенсійний фонд не лише особисто, а й засобами поштового зв'язку та, крім того, рішення суду, якими відповідача позбавлено спеціального звання «майор міліції» датовані 04 жовтня 2010 року, 28 грудня 2010 року та 12 липня 2011 року, тому твердження суду, що відповідач з 05 березня 2012 року не мав фізичної можливості прибути до позивача та повідомити про зміст вироку спростовується, адже з 04 жовтня 2010 року по 05 березня 2012 року [PERSON] мав можливість звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області навіть особисто. Апелянт зазначає, що ним було надано копії рішень судів, які стосуються предмету спору та про які Пенсійному фонду відомо, а суд в свою чергу мав право на перевірки достовірності наданих доказів, тому посилання суду на незавіреність вказаних рішень та недоказаність позовних вимог також є невірними. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відмовляючи у задоволенні позову Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено вини відповідача в тім, що до 05 березня 2012 року він отримував зайву пенсію, натомість було з'ясовано, що з 05 березня 2012 року фізичної можливості прибути до позивача та повідомити про зміст вироку у відповідача не було. З такими висновками не може погодитися колегія суддів апеляційного суду, оскільки суд дійшов їх за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального і процесуального права. Так, встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримував пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262 до 01 березня 2014 року. Згідно наданого розрахунку пенсії, яка була виплачена пенсіонеру [PERSON] за період з 04 жовтня 2010 року по 28 лютого 2014 року сума виплаченої пенсії складає 81568 грн. 75 коп. (а.с.11). Дана сума була зарахована на картковий рахунок [NUMBER] перерахованих пенсійних виплат в повній мірі, що підтверджується листом Державного Ощадного Банку України від 06 червня 2014 року №1201 (а.с.12), копією реєстру зарахувань по рахунку [NUMBER] (а.с.13) та копіями Списку №3 на зарахування пенсії (а.с.14-95). З копії вироку Богунського районного суду м.Житомира від 04 жовтня 2010 року вбачається, що [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.121 ч.2, 365 ч.3 КК України та йому призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі та 7 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки, на підставі ст.54 КК України позбавлено [PERSON] спеціального звання - майор міліції. На підставі ст.70 КК України остаточно призначено [PERSON] покарання, шляхом позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки та позбавлено спеціального звання - майор міліції. Міру запобіжного заходу для нього залишено до вступу вироку в законну силу - підписку про невиїзд. Зараховано йому в строк відбутого покарання час перебування під вартою з 14 липня 2005 року по 25 липня 2005 року (а.с.96-97). Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 28 грудня 2010 року апеляцію прокурора задоволено частково, апеляції засуджених [PERSON] та [PERSON] залишено без задоволення. Вирок Богунського районного суду м.Житомир від 04 жовтня 2010 року щодо [PERSON] та [PERSON] змінено в частині призначення додаткового покарання - вважати [PERSON] та [PERSON] засудженими до додаткового покарання у вигляді позбавлення права займати атестовані посади в правоохоронних органах (а.с.98-101). Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, вирок Богунського районного суду м.Житомира від 04 жовтня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 28 грудня 2010 року щодо [PERSON] змінено, пом'якшено призначене йому покарання у виді позбавлення волі 7 років 6 місяців з позбавленням права займати атестовані посади в правоохоронних органах строком на 3 року та позбавлення спеціального звання - майор міліції. В решті судові рішення залишено без змін (а.с.102-104). Відповідно до п.38 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, особи начальницького складу можуть бути позбавлені спеціальних звань у випадках та порядку, передбачених законодавством. Статтею 5 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» передбачено, що особам, звільненим за військової служби, та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом позбавленим військових або спеціальних звань (у тому числі під час перебування їх у запасі або у відставці), а також звільненим зі служби у зв'язку із засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, та членам їх сімей пенсії призначаються на підставах, установлених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», проте відповідач з заявою про призначення йому іншого виду пенсії не звертався. Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» не передбачено призначення та виплату пенсії особам, які позбавлені військових (спеціальних) звань. Про данні факти відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не повідомив. З копії журналу особисто прийому громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вбачається, що 13 лютого 2014 року на прийом звернулася [PERSON] з приводу продовження виплати пенсії по дорученню за чоловіка, який відбуває покарання в Чернігівській області. Тобто, вбачається, що позивач фактично дізнався про вирок суду лише в лютому 2014 року (113-114). Згідно атестату про зняття з обліку №278 [PERSON] припинено виплату пенсії до з'ясування даної обставини (а.с.108). З 04 жовтня 2010 року [PERSON] не мав права на отримання пенсії згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» проте йому виплачено пенсію в сумі 81568 грн.75 коп. Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи. Статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно зі ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Відповідно до положень ч.1 ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відповідач зобов'язаний був повідомити орган, що призначає пенсію, про виникнення обставин, які спричиняють припинення виплати пенсії. Такий же обов'язок відповідача передбачено п.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій», за якими застрахована особа зобов'язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення. Таким чином обов'язок відповідача повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну його статусу, як застрахованої особи, встановлено в силу закону, незнання якого не звільняє особу від відповідальності за його невиконання, що спростовує висновки суду першої інстанції. В свою чергу факт ненадання відповідачем відповідної інформації щодо винесеного вироку та позбавлення його спеціального звання - майор міліції, згідно якого було призначено пенсію, за встановленого законом такого обов'язку суд розцінює як зловживання з його боку, що призвело до безпідставної виплати пенсії починаючи з 04 жовтня 2010 року і відповідно, є підставою для її стягнення. Вбачається також, що з моменту винесення вироку, тобто з 04 жовтня 2010 року, відповідачу було обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. Тобто весь час до 05 лютого 2012 року, коли останнього було затримано за підозрою у вчиненні злочину (а.с.149), [PERSON] мав можливість повідомити позивача про зміну обставин. Суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, на зазначене вище уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин та не вірно застосував наведені норми матеріального права. Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржуване рішення відповідно до ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з винесенням нового рішення про задоволення позову Позов Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та стягнення з [PERSON] 81568 грн. 75 коп. матеріальної шкоди у вигляді безпідставно виплаченої пенсії за період з 05 жовтня 2010 року по 28 лютого 2014 року. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати з [PERSON] в дохід держави в сумі 1223 грн. 52 коп.

Outcome: approved