Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

В жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просив стягнути з Дочірнього підприємства «Дніпромехбудтранс» Колективного підприємства «Дніпросантехмонтаж» на його користь: основний борг за Договором позики № 5 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 09.11.2011 року у розмірі 9250 грн. 00 коп., інфляційне збільшення заборгованості за період з листопада 2012 року по грудень 2015 року у розмірі 6116 грн. 50 коп., три відсотки річних у розмірі 986 грн. 77 коп., проценти за період з 05.11.2012 року по 31.12.2015 року у розмірі 4297 грн. 24 коп.; основний борг за Договором позики № 6 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 09.12.2011 року у розмірі 9068 грн. 90 коп., інфляційне збільшення заборгованості за період з грудня 2012 року по грудень 2015 року у розмірі 5978 грн. 15 коп., три відсотки річних у розмірі 846 грн. 02 коп., проценти за період з 05.12.2012 року по 31.12.2015 року у розмірі 3877 грн. 26 коп.; основний борг за Договором позики № 4 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 17.04.2012 року у розмірі 8000 грн. 00 коп., інфляційне збільшення заборгованості за період з квітня 2013 року по грудень 2015 року у розмірі 5232 грн. 00 коп., три відсотки річних у розмірі 662 грн. 13 коп., проценти за період з 13.04.2013 року по 31.12.2015 року у розмірі 3144 грн. 64 коп. та пеню за період з 01.08.2014 року по 01.08.2015 року в розмірі 331 грн. 01 коп.; а також судовий збір в сумі 578 грн. 04 коп. та витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 1750 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що відповідач відповідно до вищевказаних Договорів позики (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) отримав від позивача наступні суми коштів: 15250,00 грн., 9068,90 грн. та 8000,00 грн. відповідно. Підтвердженням передачі грошових коштів позивачем відповідачу є платіжні доручення. По кожному з цих договорів відповідач мав повернути отримані кошти через рік, але відповідач повернув лише частину коштів у сумі 6000 грн. по першому договору, а в іншій частині він не виконав свої вимоги та не повернув отримані від позивача кошти, у звязку з чим, позивач звернувся до суду та просив стягнути ці кошти в судовому порядку. Крім того, у звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань та неповерненням коштів позивача, позивач нарахував відповідачу штрафні санкції відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді інфляційного збільшення заборгованості та трьох відсотків річних по кожному договору. А також, оскільки на думку позивача він у відповідності до ст.1048 ЦК України має право на одержання від відповідача процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ, ним були нараховані відповідачу проценти на рівні облікової ставки НБУ за період заборгованості. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримав позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві та вказали, що звинувачення відповідача в тому, що позивач не здійснив досудове врегулювання спору і тому такий позов позивача нібито є передчасним, то ці звинувачення є необґрунтованими, оскільки досудове врегулювання спору не є обовязковим та нездійснення його не перешкоджає позивачу у зверненні до суду. Щодо заяви представників відповідача про застосування строків позовної давності, то вона також є необґрунтованою, оскільки у зобовязальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобовязання, згідно з правилами, встановленими ст. 253 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобовязання мало бути виконане. А з дати, коли мали бути виконані зобовязання відповідача, строк позовної давності ще не сплив. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача та просили відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказали, що позивач пропустив строк по зверненню до суду з цим позовом по всім трьом договорам. Крім того, сторони за вищевказаними договорами обумовилися, що «В случае не достижения согласия стороны предают спор на рассмотрение хозяйственного суда.», але позивач чомусь звернувся не до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача, а до суду першої інстанції. У договорах необумовлена ціль безпроцентної возвратної фінансової допомоги, то які цілі необхідно було її давати. Позивач не має права на отримання будь яких процентів та пені, оскільки у самих договорах вказано, що Позикодавець не має права на отримання процентів. На договорах відсутня печатка юридичної особи - Дочірнього підприємства «Дніпромехбудтранс» Колективного підприємства «Дніпросантехмонтаж». Ніяких трьох примірників договорів займу не укладалося та не підписувалося, оскільки в самих договорах прописано, що вони складені в 2 примірниках. Також, вказали, що на їхню думку, в договорах підмінені аркуші. Так, наказом № 34/к від 01.06.2011 року [PERSON] був прийнятий на посаду начальника виробничо-диспетчерського відділу Дочірнього підприємства «Дніпромехбудтранс» Колективного підприємства «Дніпросантехмонтаж». На підставі службової інструкції на начальника виробничо-диспетчерського відділу від 18.06.2010 року в коло обовязків [PERSON] входило підготовка і оформлення договорів по експлуатації техніки замовників. В його права входило підписання та візування документів в рамках своєї компетенції. Він мав доступ до печатки підприємства. Тому, вони припускають, що другі листи оригіналів вищевказаних договорів були вилучені з інших договорів та додані до договорів позики. У звязку з вищевказаними обставинами просили відмовити позивачу в задоволенні його вимог. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що між [PERSON] та Дочірнім підприємством «Дніпромехбудтранс» Колективного підприємства «Дніпросантехмонтаж» в особі директора [PERSON] були укладені наступні договори: -Договір позики № 5 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 09.11.2011 року, згідно з умовами якого позивач зобовязався передати відповідачу 15250 грн. (Позика (безвідсоткова возвратна фінансова допомога) на строк 356 календарних днів з моменту підписання даного договору, а відповідач зобовязався протягом пяти робочих днів повернути отримані кошти після строку вказаного у п.3.1 даного договору (356 календарних дні) (а.с.40-41); -Договором позики № 6 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 09.12.2011 року, згідно з умовами якого позивач зобовязався передати відповідачу 9068,90 грн. (Позика (безвідсоткова возвратна фінансова допомога) на строк 356 календарних днів з моменту підписання даного договору, а відповідач зобовязався протягом пяти робочих днів повернути отримані кошти після строку вказаного у п.3.1 даного договору (356 календарних дні) (а.с.42-43); -Договором позики № 4 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 17.04.2012 року, згідно з умовами якого позивач зобовязався передати відповідачу 8000 грн. (Позика (безвідсоткова возвратна фінансова допомога) на строк 356 календарних днів з моменту підписання даного договору, а відповідач зобовязався протягом пяти робочих днів повернути отримані кошти після строку вказаного у п.3.1 даного договору (356 календарних дні) (а.с.37-38). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач виконав свої зобовязання за вищевказаними договорами та перерахував вказані суми коштів на поточний рахунок відповідача у АТ «[PERSON] Аваль», а саме: по Договору позики № 5 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 09.11.2011 року - 15250 грн., що підтверджується меморіальним ордером № ORC516533 від 10.11.2011 року (а.с.34); по Договору позики № 6 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 09.12.2011 року - 9068,90 грн., що підтверджується меморіальним ордером № ORC525670 від 01.12.2011 року на суму 6468,90 грн. та меморіальним ордером № 124F62052 від 07.12.2011 року на суму 2600 грн. (а.с.35-36); по Договору позики № 4 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 17.04.2012 року - 8000 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 124F44702 від 17.04.2012 року (а.с.39). Вищевказані обставини, щодо перерахування позивачем коштів на рахунок відповідача, підтверджується також довідкою АТ «[PERSON] Аваль» від 23.03.2015 року за № 235, згідно якої заводське відділення Дніпропетровської ОД «[PERSON] Аваль» підтвердила внесення готівкових коштів через касу відділення фізичною особою [PERSON] у вигляді фінансової помочі на користь підприємства Дочірнього підприємства «Дніпромехбудтранс» Колективного підприємства «Дніпросантехмонтаж» (код ЄДРПОУ 30325027) на поточний рахунок № 26003103656 МФО 380805, відкритому у АТ «[PERSON] Аваль» м. Київ, за датами та сумами у наведеній таблиці, які співпадають з вищевказаними меморіальними ордерами. Представники відповідача заперечували проти вищевказаних договорів, оскільки на їхню думку другі листи оригіналів вказаних договорів були вилучені з інших договорів та додані до договорів позики, у звязку з тим, що позивач був працівником відповідача та мав доступ до печатки підприємства. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд ставиться критично до заперечень представників відповідача та вважає їх неспроможними, оскільки переконливих, належних доказів на їх підтвердження ними суду не надано. Так, інші екземпляри вказаних договорів (примірники відповідача, в яких би відрізнявся текст від того, що мається в договорах, які надав суду позивач) суду не надано, до відповідних органів з приводу підробки вказаних договорів представники відповідача не зверталися. При цьому, судом розяснювалося право сторін на призначення у даній справі судової експертизи для встановлення, ким укладені дані договори, але представники відповідача відмовилися від призначення такої експертизи. За таких обставин, суд вважає допустимими надані позивачем оригінали договорів позики (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги), як докази укладання між сторонами договорів позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Зі слів позивача, відповідач частково повернув суму коштів по Договору позики № 5 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 09.11.2011 року, а саме у розмірі 6000 грн. Але в іншій частині вказаного договору та по іншим договорам відповідач не виконав свої зобовязання. Представниками відповідача не доведено суду належними та допустимими доказами, що відповідач виконав свої зобовязання за вказаними договорами, а їхні заперечення в частині того, що з меморіальних ордерів незрозуміло кому і для чого перераховувалися кошти, судом вважаються необґрунтованими, оскільки вказані відомості зазначені в довідці АТ «[PERSON] Аваль» від 23.03.2015 року за № 235. В свою чергу посилання представників відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду є помилковим, оскільки строк позовної давності враховується не з дати отримання відповідачем позики, а з дати наступної, коли мали бути виконані зобовязання відповідача (ст. 253 ЦК України та ч. 5 ст. 261 ЦК України). За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним стягнути з Дочірнього підприємства «Дніпромехбудтранс» Колективного підприємства «Дніпросантехмонтаж» на користь [PERSON] основний борг за Договором позики № 5 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 09.11.2011 року у розмірі 9250 грн. 00 коп. (залишок боргу від суми 15250 грн.), за Договором позики № 6 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 09.12.2011 року у розмірі 9068 грн. 90 коп. та Договором позики № 4 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 17.04.2012 року у розмірі 8000 грн. 00 коп. Нарахування же позивачем на підставі ст.1048 ЦК України процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ є необґрунтованим та таким, що суперечить умовам укладених між ним та відповідачем договорів, оскільки самі договори вказані, як безвідсоткова возвратна фінансова допомога, а пунктами 1.2. вказаних договорів встановлено, що Позикодавець не має права на отримання процентів, а сторони згідно діючого законодавства є вільними в укладанні договорів, в тому числі, у встановленні істотних умов договору. Безпроцентна позика є істотною умовою, яку погодили сторони при укладанні договорів, що підтверджують їхні підписи на цих договорах. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його вимог в частині стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами, наданими за Договором позики № 5 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 09.11.2011 року, Договором позики № 6 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 09.12.2011 року та Договором позики № 4 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 17.04.2012 року. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У звязку з вищевказаним, позивач просив стягнути з відповідача штрафні санкції за ч. 2 ст. 625 ЦК України, які з дати прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань та станом на дату ухвалення судом рішення склали більший розмір, ніж той, що заявлений позивачем, але відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з Дочірнього підприємства «Дніпромехбудтранс» Колективного підприємства «Дніпросантехмонтаж» на користь [PERSON]: за Договором позики № 5 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 09.11.2011 року інфляційне збільшення заборгованості за період з листопада 2012 року по грудень 2015 року у розмірі 6116 грн. 50 коп. та три відсотки річних у розмірі 950 грн. 34 коп.; за Договором позики № 6 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 09.12.2011 року інфляційне збільшення заборгованості за період з грудня 2012 року по грудень 2015 року у розмірі 5978 грн. 15 коп. та три відсотки річних у розмірі 846 грн. 02 коп.; за Договором позики № 4 (безвідсоткової возвратної фінансової допомоги) від 17.04.2012 року інфляційне збільшення заборгованості за період з квітня 2013 року по грудень 2015 року у розмірі 5232 грн. 00 коп. та три відсотки річних у розмірі 662 грн. 13 коп. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. Також, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат повязаних з розглядом судової справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 23.07.2015 року було укладено Договір № 24 про надання правової допомоги з адвокатом [PERSON] (а.с.18), на виконання якого ним було перерахована в рахунок виконання договору 1500 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А24534402А334381 від 15.10.2015 року (а.с.23), які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, позивач просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 1750 грн., але доказів на сплату ще 250 грн. він суду не надав. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial