Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свою позовну заяву позивач обґрунтував наступними обставинами. 01 грудня 2009 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач позичив відповідачу 62000 грн., а відповідач зобов'язалась повернути позичені кошти у строк до 01 грудня 2013 року. 01 грудня 2013 року позивач звернувся до відповідача із усною вимогою про повернення боргу, однак відповідач відмовилась добровільно погасити заборгованість. 01 грудня 2013 року позивач звернувся до відповідача із письмовою претензією з вимогою щодо повернення грошових коштів, у відповідь на яку відповідач 02 грудня 2013 року повідомила позивача про неможливість виконання зобов'язання та повернення грошових коштів. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Згідно статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 статті 11 Цивільного кодексу України - цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 статті 16 Цивільного кодексу України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином і в термін відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 01 грудня 2009 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу позику в розмірі 62000 грн. строком повернення до 01 грудня 2013 року, про що свідчить копія відповідної розписки, що долучена до матеріалів справи. Крім того, відповідач позовну заяву визнав в повному обсязі, при цьому судом для вбачається наявність законних підстав для задоволення позову, оскільки визнання його відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки суду під час розгляду даної цивільної справи не надано доказів, які б спростовували вказані обставини, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільняється від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 620 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved