overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

В грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що 19 червня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою, актовий запис №136. Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO]. На сьогоднішній день відносини між сторонами припинені, проживають окремо. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів дружини та чоловіка, різні погляди на вирішення сімейних проблем, через що спільне подружнє життя неможливе. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою суду від 06 грудня 2018 року позовна заява була прийнята та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить розгляд справи здійснювати без її участі. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.3 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 19 червня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та Жуковою (після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON], актовий запис №136. Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO]. \~ \~ \~ \~Сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

В грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого виконавчим комітетом Золотополенської сільської ради Кіровського району Автономної Республіки Крим, про що складено відповідний актовий запис №36. Свої вимоги мотивує тим, що 16.12.1995 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, кожен має протилежні погляди на шлюб та сімейне життя, вони з жінкою втратили почуття любові один до одного. На даний час сім'я розпалась остаточно, як зазначає позивач подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе, та суперечить інтересам кожного, посилаючись на ст.ст. 105, 110, 112, 180, 182, 183 СК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судове засіданні не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

В грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири. Просив стягнути з відповідача на якого користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 22568,00 грн., витрати, пов»язані із проведенням звіту про оцінку збитку в сумі 2230,00 грн. та судовий збір в сумі 704,80 грн. В обґрунтування позову зазначено, що він є власником квартири [ADDRESS]. 10.10.2018 року відбулось залиття його квартири із розташованої поверхом вище квартири [NUMBER]. В акті про залиття від 18.10.2018 року зафіксовано, що через халатне ставлення мешканців квартири [ADDRESS] відбулась аварія, зірвано рушникосушарку, в результаті чого відбулось затоплення квартири [NUMBER]. Відповідно до звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі [ADDRESS], розмір матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу квартири становить суму в розмірі 22568,00 грн. Відповідач в добровільному порядку шкоду позивачу не відшкодувала, в зв»язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути суму шкоди в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.12.2018 року, у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач ухвалу про відкриття провадження разом із позовом та додатками до нього отримала, однак, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась, відзив на позов не надала, в зв»язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказах, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

В грудні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 03 грудня 2007 року у виконавчому комітеті Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №15. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. На сьогоднішній день відносини між сторонами припинені, проживають окремо. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів дружини та чоловіка, різні погляди на вирішення сімейних проблем, через що спільне подружнє життя неможливе. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою суду від 12 грудня 2018 року позовна заява була прийнята та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить розгляд справи здійснювати без його участі. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.3 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 03 грудня 2007 року у виконавчому комітеті Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №15. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. Сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 лютого 2011 року відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 29 листопада 2018 року має заборгованість за кредитом в сумі 18546,63 грн. Тому просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. 07 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз'яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до неї документи отримав, у встановлені судом строки відзив не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 09 лютого 2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями анкети-заяви, довідки про умови кредитування, витягу з умов і правил надання банківських послуг, новою редакцією Статуту (а.с.12-28, 34-35). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.10-11) станом на 29 листопада 2018 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 18546,63 грн. з яких: 9530,11 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7657,16 грн. пеня, 1359,36 грн. штраф. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачем він не спростований. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи, що штраф та пеня є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій суд, частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 17187,27 грн., з яких 9530,11 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7657,16 грн. пеня. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 лютого 2015 року відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 21 жовтня 2018 року має заборгованість за кредитом в сумі 14 135,62 грн. Тому просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. 07 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз'яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до неї документи отримав, у встановлені судом строки відзив не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 11 лютого 2015 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями анкети-заяви, витягу з тарифів обслуговування, витягу з умов і правил надання банківських послуг, новою редакцією Статуту (а.с.9-25, 31-32). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.8) станом на 21 жовтня 2018 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 14135,62 грн. з яких: 2006,06 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 10980,24 грн. пеня, 1149,32 грн. штраф. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачем він не спростований. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи, що штраф та пеня є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій суд, частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 12986,30 грн., з яких 2006,06 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 10980,24 грн. пеня. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 вересня 2015 року відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 19 листопада 2018 року має заборгованість за кредитом в сумі 11500,52 грн. Тому просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. 07 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз'яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до неї документи отримав, у встановлені судом строки відзив не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 28 вересня 2015 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями анкети-заяви, витягу з тарифів обслуговування, витягу з умов і правил надання банківських послуг, новою редакцією Статуту (а.с.9-25, 31-32). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.8) станом на 19 листопада 2018 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 11500,52 грн. з яких: 10476,69 грн. пеня, 1023,83 грн. штраф. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачем він не спростований. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи, що штраф та пеня є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій суд, частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 10476,69 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 жовтня 2013 року відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 23 жовтня 2018 року має заборгованість за кредитом в сумі 14 619,27 грн. Тому просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. 07 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз'яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. Відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до неї документи отримав, у встановлені судом строки відзив не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 28 жовтня 2013 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями анкети-заяви, витягу з тарифів обслуговування, витягу з умов і правил надання банківських послуг, новою редакцією Статуту (а.с.11-27, 34-35). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.9-10) станом на 23 жовтня 2018 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 14619,27 грн. з яких: 7594,69 грн. тіло кредиту, 1662,04 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 4190,19 грн. пеня, 1172,35 грн. штраф. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачем він не спростований. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи, що штраф та пеня є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій суд, частково задовольняючи позовні вимоги вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 13446,92 грн., з яких 7594,69 грн. тіло кредиту, 1662,04 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 4190,19 грн. пеня. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: partial