Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

В грудні 2013 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська звернувся позивач з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених вимог з урахуванням уточнень посилався на те, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2007 року належить квартира [ADDRESS]. Незважаючи на втрату права приватної власності на квартиру, відповідач чинить перешкоди у володінні та користуванні квартирою, а саме відмовляється добровільно допустити до житла, а також не бажає знятися з реєстрації у вказаній квартирі, що в свою чергу створює позивачу перешкоди у вільному володінні та розпорядженні квартирою. Просив суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] шляхом та виселення та визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], зняття його з реєстраційного обліку вказаної квартири. Представник позивача у судовому засідані позов підтримала з підстав в ньому викладених, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст.169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач чинить перешкоди в користуванні зазначеною квартирою, на вимоги позивача не відповідає і не звільняє квартиру, не контактує та не відчиняє двері, при спробі позивача потрапити у вищезазначену квартиру. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач ключі від придбаної квартири позивачеві не передав, позивач доступу до квартири не має. Вислухавши, представника позивача, пояснення свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що вищезазначена квартира [ADDRESS], належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2007 року. Відповідач своїми діями створює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні належним йому майном, оскільки позивач не має доступу до свого житла. Всупереч вимогам п.5 укладеного між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу від 27 липня 2007 року, відповідач не передав квартиру позивачу, проживає та зареєстрований в ній до цього часу, що порушує право власності позивача на спірне житло. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно вимог ст.319 ЦК України здійснення права власності, а саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Суд приходить до висновку, що уклавши договір купівлі-продажу відповідач добровільно передав позивачу своє право власності на квартиру, складовою частиною якого є право проживання у ній. Таким чином відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування цим житлом і виселенню. Оцінюючи позовні вимоги в частині зняття з реєстрації, суд приходить до висновку проте, що вони є передчасними, оскільки зняття з реєстрації відповідача може бути здійснено після набрання данним рішенням чинності, саме на підставі рішення про виселення особи. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved