overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 13.12.2013 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що мають різні погляди на сімейне життя та обовязки, в звязку з чим між ними виникають сварки, подружні стосунки не підтримують з січня 2016 року, спільного господарства не ведуть, вважає примирення не можливим, просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 551,20 грн. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 13.12.2013 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1684, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб (а.с.4). Від спільного життя подружжя має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 551,20 грн. сплаченого судового збору На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 18.02.2005 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що не можуть знайти спільної мови, це призводить до неможливості спільного життя, втратили почуття кохання, шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, вважає примирення не можливим, просила шлюб розірвати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 18.02.2005 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 5, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб (а.с.4). Від спільного життя подружжя має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження (а.с.4). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею права власності на спадкове майно. Позивач посилається на те, що [INFO] року помер її дядько - [PERSON]. Після смерті спадкодавця залишилася земельна ділянка, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та яка знаходиться на території Порицької сільської ради Хмільницького району Вінницької області. На момент смерті [PERSON] разом із ним була зареєстрована, але не проживала його мати - відповідач [PERSON]. На прийняття спадщини після смерті свого сина вона не претендує, про що подала відповідну заяву. Оформити спадщину у нотаріальному порядку після смерті дядька виявилося неможливим, в зв'язку із втратою спадкодавцем оригіналу державного акта на землю. На даний час отримати дублікат зазначеного документа, також не є можливим. В судове засідання сторони по справі не з'явились. Надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідачі проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.06.2016 року. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) площею 2, 15 умовах кадастрових гектар, яка розташована на території Порицької сільської ради, що належала [PERSON] на підставі сертифікату серії [NUMBER], який зареєстрований за № 186, від 24.07.1997 року згідно розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації № 137 від 20.06.1997 року, та станом на 2016 рік вартість якої становить 86 297 грн. 93 коп., що підтверджується листом управління держгеокадастру у Хмільницькому районні Вінницької області № 33/28-99.2-2215/2-16 від 09.12.2016 року. До дня смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований у с. Томашпіль Хмільницького району Вінницької області та разом із ним за вказаною адресою була зареєстрована та проживала мати [PERSON], що підтверджується довідкою Порицької сільської ради № 1287 від 07.11.2016 року. [PERSON] від прийняття спадщини після смерті [PERSON] відмовилась, що підтверджується заявою. Дані правовідносини регулюються наступним: Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах незаборонених законом. Таким чином суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, з метою захисту прав спадкоємця на спадщину після померлого, вважає можливим задовольнити позовні вимоги, позивач підтримує позовні вимоги, відповідачі їх визнали повністю, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб. На підставі ст.ст. 328, 1216 - 1225, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивач посилається на те, що 19.02.199 року померла її мати [PERSON] Після смерті спадкодавця до успадкування залишилось право на земельну частку (пай) розміром 2,72 га., що знаходиться на території Петриківської сільської ради. У зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на землю позивач не може звернутись в нотаріальну контору з метою належного оформлення спадщини після смерті. В судове засідання сторони по справі не з'явились. Надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідачі проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 19.02.1999 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І АМ № 119035 від 09.02.2001 року. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, право на земельну частку (пай) розміром 2,72 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Петриківської сільської ради у відповідності до сертифікату серії ВН №0377827, що виданий на підставі розпорядження Хмільницької державної адміністрації від 26.06.1997 року №141.ъ Після смерті спадкодавця є інші першочергові спадкоємці [PERSON], яка від спадкового майна відмовилась, що підтверджується заявою від 15.05.2001 року. Відповідно до довідки Петриківської сільської ради № 570 від 16.11.2015 року [PERSON] до дня серті своє матері [PERSON] постійно проживала разом із нею по вул. 1-го Травня, 11 в с. Сміла Хмільницького району Вінницької області, доглядала її, вела спільне господарство, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Дані правовідносини регулюються наступним: Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР від 1963 року, яка була чинна на час відкриття спадщини, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 527 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого зачаті при його житті і народжені після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР від 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина, і батьки померлого. Таким чином суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, з метою захисту прав спадкоємця на спадщину після померлої, вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки позивач підтримує позовні вимоги, відповідачі визнали позовні вимоги повністю, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб. На підставі ст.ст. 524-527, 529, 530, 548, 549 ЦК України (в редакції від 18 липня 1963 року) та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивач посилаються на те, що [INFO] року помер її син [PERSON]. Після смерті спадкодавця залишилось право на земельну частку (пай) розміром 2,72 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Петриківської сільської ради. У зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на землю позивач не може звернутись в нотаріальну контору з метою належного оформлення спадщини після смерті свого сина. В судове засідання сторони по справі не з'явились. Надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 02.10.2000 року. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, право на земельну частку (пай) розміром 2,72 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Петриківської сільської ради у відповідності до сертифікату серії [NUMBER], що виданий на підставі розпорядження Хмільницької державної адміністрації від 28 серпня 2000 року №212. Згідно листа управління держгеокадастру у Хмільницькому районі Вінницької області вартість земельної частки (паю) станом на 2016 рік становить 98 054 грн. 74 коп. Відповідно до довідки Петриківської сільської ради № 596 від 25.11.2015 року [PERSON] до дня смерті сина [PERSON] постійно проживала з ним доглядала його у [ADDRESS] Хмільницького району Вінницької області та вступила в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців немає. Дані правовідносини регулюються наступним: Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР від 1963 року, яка була чинна на час відкриття спадщини, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 527 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого зачаті при його житті і народжені після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР від 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина, і батьки померлого. Таким чином суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, з метою захисту прав спадкоємця на спадщину після померлого, вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки позивач підтримує позовні вимоги, відповідач визнав позовні вимоги повністю, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб. На підставі ст.ст. 524-527, 529, 530, 548, 549 ЦК України (в редакції від 18 липня 1963 року) та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути на її користь аліменти для утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], - в розмірі 1/2 від всіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення повноліття старшою дитиною. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач, який є батьком дітей, не виконує свого обов'язку по їх матеріальному утриманню. Діти повністю знаходяться на утриманні матері. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і просить задовольнити. Додатково пояснила, що старший син в звязку з хворобою потребує постійного лікування, а внаслідок цього утримання в більшому, ніж звичайно, розмірі. Витрати на лікування сина становлять 2000 3000 грн. на місяць, додатково до цих сум вона несе витрати на харчування, одяг для дітей, оплату за відвідування дитячого садочка молодшим сином. Постійного доходу не має, оскільки періодично виконувана нею робота є сезонною, крім того, витрачає кошти на погашення кредитів. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково в частині сплати аліментів в розмірі 1/4 від всіх видів його доходу на двох дітей. Пояснив, що отримуваний відповідачем дохід становить на даний час орієнтовно 10000 грн. на місяць, інших осіб на утриманні він не має, хворіє, несе систематичні видатки на погашення кредитів. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти проживають з матірю і знаходяться на її утриманні, відповідач коштів на утримання дітей не надає. Враховуючи стан здоров'я дітей ([PERSON] хворіє на бронхіальну астму впродовж щонайменш семи останніх років, лікується в умовах стаціонару), відповідача (згідно наявної у справі довідки від 31.01.2017 року № 55/126, амбулаторно лікується від порушення вуглеводневого обміну), матеріальне становище відповідача (відповідач офіційно працевлаштований, визнає, що сума його доходу становить орієнтовно 10000 грн. на місяць), матеріальне становище позивача (на даний час не працює, чого відповідачем спростовано не було), відсутність у відповідача інших дітей та інших осіб на утриманні, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вимоги розумності та справедливості, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, визначивши розмір аліментів на двох дітей в частці 40% від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. На підставі наведеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути на її користь аліменти для утримання неповнолітньої доньки Вікторії, [INFO], в розмірі 1/4 частки заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою повноліття. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач, який є батьком дитини, неналежно виконує обов'язок по її матеріальному утриманню. Донька знаходиться на її утриманні. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідача в судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, позов підлягає до задоволення. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину доньку Вікторію, [INFO]. Дитина знаходиться на утриманні матері, відповідач надає допомогу несистематично. Заявлені позовні вимоги суд знайшов законними, оскільки вони підтверджуються копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження, довідкою про склад сімї позивача, наявними в справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2005 року. Від сумісного шлюбу мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO]. Сімейні стосунки не склалися через різність характерів та поглядів на життя у звязку з чим між ними виникали суперечки та сварки. З грудня 2015 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, живуть окремо. Сімя розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе. Позивач просила шлюб розірвати. Позивач надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився. Сповіщався належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2005 року, який було зареєстровано в Виконавчому комітеті Горьківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області , актовий запис № 18. Від сумісного шлюбу мають неповнолітнього сина , [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 6). Сімейні стосунки не склалися через різність характерів та поглядів на життя у звязку з чим між сторонами виникали суперечки та сварки. З грудня 2015 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, живуть окремо. Сімя розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги те, що подружжя тривалий час стосунки не підтримує, живе окремо, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що сторони зареєстрували шлюб в 2009 році, проте з 2015 року відносини із відповідачем погіршилися, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. З серпня 2016 року відповідач залишив сім'ю та проживає окремо у своїх батьків. Спільне господарство сторони більше не ведуть. Крім того, позивач зазначає про те, що сторони мають двох неповнолітніх дітей, проте діти проживають разом із позивачем. В судове засідання позивач не з'явилася, направила заяву про розгляд справи за її відсутності.Відповідач також подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, просить час на примирення не надавати. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом встановлено, що 16.05.2009 між сторонами зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції. [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. [INFO] у сторін народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім'ю. Враховуючи те, що відповідач позов визнав і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Враховуючи викладене,

Outcome: approved