Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], SG Transportation Leasing Austria GmbН (СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмБХ) про визнання договору недійсним. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] є спадкоємцем частки майна після смерті матері [PERSON] Як йому стало відомо від [PERSON], що є співвласником нерухомого майна - об'єкта спадкування, ним було 17 квітня 2013 року підписано договір про погашення заборгованості та надано заяву, посвідчену у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу від 17 квітня 2013 року в рамках мирової угоди від 17 квітня 2013 року. Відповідно до пункту 1.1 договору про погашення заборгованості [PERSON] прийняв на себе солідарну відповідальність в рамках мирової угоди від 17 квітня 2013 року, що міститься в матеріалах господарської справи № 5023/6093/12, та засвідчив свою заяву про обізнаність з умовами та вимогами договору про погашення заборгованості від 17 квітня 2013 року стосовно сплати боргу у розмірі 960 972,03 дол. США у термін до 30 квітня 2014 року та 64 380,00 грн судового збору у термін до 15 травня 2013 року та мирової угоди від 17 квітня 2013 року у справі № 5023/6093/12. Станом на день звернення до суду СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмБХ пред'явлено до [PERSON] вимоги майнового характеру щодо виконання обов'язків за договором про погашення заборгованості від 17 квітня 2013 року. У рамках забезпечення визначеного позову майнового характеру ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2015 року накладено арешт у межах суми позову - 960 972,03 дол. США та 64 380,00 грн на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві сумісної власності з [PERSON] Таким чином, порушено його право власності. Ураховуючи, що договір про погашення заборгованості від 17 квітня 2013 року виходить за межі дрібного побутового, [PERSON] повинна була надати нотаріально завірену письмову згоду на укладання цього договору. Відсутність такої згоди є підставою для визнання зазначеного договору та заяви недійсними. Також [PERSON] зазначав, що 10 липня 2008 року між СГ Еквіпмент Лізинг ГмбХ, Товариством з обмеженою відповідальністю «Прінт-Сервіс» (далі - ТОВ «Прінт-Сервіс») та [PERSON] укладено договір особистої поруки, що є додатком до договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року. Згідно з цим договором поручитель [PERSON] в добровільному порядку бере на себе зобов'язання як солідарний боржник відповідати в повному обсязі за зобов'язаннями боржника ТОВ «Прінт Сервіс» перед кредитором СГ Еквіпмент Лізинг ГмбХ, які виникли внаслідок укладеного між кредитором та боржником договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, додатків та додаткових угод до нього, в тому числі з оплати заборгованості, процентів, витрат, неустойки, інших боргових зобов'язань та відшкодування збитків у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов'язань. Таким чином, у разі примусового стягнення заборгованості з [PERSON] за договором купівлі-продажу від 10 липня 2008 року згідно з договором поруки від 10 липня 2008 року дружина [PERSON] - [PERSON] могла бути позбавлена майна, що було набуте подружжям за час спільного проживання. Отже, при укладенні договору поруки [PERSON] також зобов'язаний був отримати письмову згоду на укладення договору у своєї дружини, але цього не зробив. Оскільки [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], яка померла [INFO], та є таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері, а також враховуючи, що у разі примусового стягнення за вищезазначеним договором поруки [PERSON] може позбутися майна, яке було ним успадковане після смерті матері, враховуючи, що при укладенні зазначеного договору поруки [PERSON] не надавала своєї будь-якої згоди, у тому числі й письмової, вищевказаний договір поруки повинен бути визнаний недійсним. У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до SG Transportation Leasing Austria GmbН (СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмБХ), ТОВ «Прінт-Сервіс», [PERSON], за участю третіх осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика етикетки «Мікко» (далі - ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліграф Дженерал Україна» (далі - ТОВ «Поліграф Дженерал Україна»), ТОВ «СГ Еквіпмент Лізінг Україна», про визнання договору удаваним. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 10 липня 2008 року між ТОВ «СГ Транспортейшн Лізинг ГмБХ» (продавець) та ТОВ «Прінт-Сервіс» (покупець) укладено договір купівлі-продажу. Ціна купівлі складається з ціни товару - 2 499 686,00 дол. США відповідно до додатку № 1 до договору та ціни додаткових послуг. На забезпечення виконання ТОВ «Прінт-Сервіс» зобов'язань за договором купівлі-продажу від 10 липня 2008 року між СГ Еквіпмент Лізинг ГмБХ, ТОВ «Прінт-Сервіс» та ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ТОВ ПП «Мікко-Сервіс», ЗАТ «Поліграф Дженерал Україна», [PERSON] укладено договори особистої поруки. 10 липня 2008 року між СГ Еквіпмент Лізинг ГмбХ, ТОВ «Прінт-Сервіс» та [PERSON] укладено договір особистої поруки, що є додатком 8 до договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року. Згідно з пунктом 1.1 договору поруки поручитель [PERSON] в добровільному порядку бере на себе зобов'язання як солідарний боржник відповідати в повному обсязі за зобов'язаннями боржника ТОВ «Прінт- Сервіс» перед кредитором СГ Еквіпмент Лізинг ГмбХ, які виникли внаслідок укладеного між кредитором та боржником договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, додатків та додаткових угод до нього, в тому числі, з оплати заборгованості, процентів, витрат, неустойки, за іншими борговими зобов'язаннями та відшкодуванню збитків у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов'язань. Відповідно до пункту 4.3 договору поруки порука також припиняється, коли кредитор протягом трьох місяців з дати виникнення зобов'язань боржника за кожним платежем (заборгованості) та сумами процентів згідно з планом платежів договору купівлі-продажу чи протягом 12 місяців з моменту виникнення права вимоги оплати неустойок та відшкодування збитків, не пред'явив вимоги (позову) до поручителя про виконання всіх зобов'язань боржника, які випливають з договору купівлі-продажу. Останній платіж за договором купівлі-продажу ТОВ «Прінт-Сервіс» здійснило 01 липня 2011 року. У зв'язку з невиконанням ТОВ «Прінт-Сервіс» та поручителями: ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ТОВ «Поліграфічне підприємство «Мікко-сервіс», ЗАТ «Поліграф Дженерал Україна» своїх зобов'язань, 29 грудня 2012 року СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмБХ звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення солідарно з відповідачів ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ТОВ «Поліграфічне підприємство «Мікко-сервіс», ТОВ «Поліграф Дженерал Україна» на свою користь заборгованості за договором купівлі-продажу від 10 липня 2008 року в розмірі 194 570,59 дол. США (11 554 619,01 грн за курсом Національного банку України станом на 29 грудня 2012 року), збитків, що полягають в сумі всіх платежів, належних до сплати покупцем продавцю, за умови, що договір залишався б чинним до кінця строку дії, в розмірі 866 401,44 дол. США (6 922 547,50 грн за курсом Національного банку України станом на 29 грудня 2012 року), збитків, що полягають в сумі сплачених ТОВ «Прінт-Сервіс» платежів, у розмірі 1 719 495,35 грн. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29 квітня 2013 року у справі № 023/6093/19 затверджено мирову угоду, відповідно до якої сторони визнають, що загальна сума заборгованості, що виникла на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, становить 1 060 972,03 дол. США, з яких: 194 570,59 дол. США - заборгованість за договором купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, 866 401,44 дол. США - сума збитків, що полягають в сумі всіх платежів, належних до сплати покупцем продавцю, за умови, що договір залишався б чинним до кінця строку дії (відповідно до пункту 13 договору). Сума збитків позивача, яка була визначена ним у розмірі 1 719 495,35 дол. США, остаточно погоджується сторонами у розмірі 192 194,00 дол. США та не підлягає сплаті позивачу інакше, ніж як на підставі пункту 10 цієї мирової угоди. Решта суми збитків у розмірі 1 527 301,35 дол. США є прощеною. Ураховуючи те, що ТОВ «Прінт-Сервіс» 16 квітня 2013 року частково сплачено заборгованість за договором у розмірі 100 000,00 дол. США, ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ТОВ «Поліграф Дженерал Україна» зобов'язуються солідарно сплатити позивачу СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмБХ залишок суми заборгованості у розмірі 960 972,03 дол. США відповідно до графіку. Днем сплати вважається день надходження коштів на розрахунковий рахунок позивача СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмБХ. Відповідачі ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ТОВ «Поліграф Дженерал Україна» зобов'язуються сплатити солідарно кошти в розмірі 64 380,00 грн, які були сплачені позивачем як судовий збір у справі № 5023/6093/12, представнику позивача ТОВ «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» до 15 травня 2013 року. За письмовим погодженням сторін грошові зобов'язання відповідачів можуть бути виконані достроково. Отже, цим судовим рішенням підтверджено заборгованість боржника ТОВ «Прінт-Сервіс» перед СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмБХ у сумі 960 972,03 дол. США. Також під час вирішення Господарським судом Харківської області вищезазначеної справи, між СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмбХ та [PERSON] укладено договір про погашення заборгованості від 17 квітня 2013 року. Відповідно до пункту 1.1 цього договору боржник [PERSON] в добровільному порядку бере на себе зобов'язання солідарно та в повному обсязі відповідати за зобов'язаннями, які виникнуть на підставі мирової угоди в справі № 5023/6093/12, що буде укладена в майбутньому між СГ Транспортейшин Лізинг Австрія ГмБХ та ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ЗАТ «Поліграф Дженерал Україна», правонаступником якого є ТОВ «Поліграф Дженерал Україна». Таким чином, [PERSON] відповідно до зазначеного договору про погашення заборгованості від 17 квітня 2013 року в добровільному порядку взяв на себе зобов'язання як солідарний боржник відповідати в повному обсязі за зобов'язаннями ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ЗАТ «Поліграф Дженерал Україна», правонаступником якого є ТОВ «Поліграф Дженерал Україна», перед СГ Транспортейшин Лізинг Австрія ГмбХ, які виникли внаслідок укладення мирової угоди між СГ Транспортейшин Лізинг Австрія ГмбХ та ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ЗАТ «Поліграф Дженерал Україна», правонаступником якого є ТОВ «Поліграф Дженерал Україна». Таким чином, при укладенні договору про погашення заборгованості від 17 квітня 2013 року між СГ Транспортейшин Лізинг ГмбХ та [PERSON] фактично встановлені правовідносини поруки, за якими [PERSON] поручався перед СГ Транспортейшин Лізинг Австрія ГмбХ за виконання ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ЗАТ «Поліграф Дженерал Україна», правонаступником якого є ТОВ «Поліграф Дженерал Україна», своїх обов'язків, які виникли у цих юридичних осіб за вищезазначеною мировою угодою. [PERSON] вважав, що договір про погашення заборгованості від 17 квітня 2013 року є удаваним, оскільки його було укладено між СГ Транспортейшин Лізинг Австрія ГмбХ та [PERSON] з метою приховування іншого правочину - договору поруки. З огляду на зазначене, [PERSON] просив визнати удаваним договір про погашення заборгованості від 17 квітня 2013 року, установити, що 17 квітня 2013 року був укладений договір особистої поруки, визнати припиненим договір особистої поруки від 10 липня 2008 року, визнати припиненим договір особистої поруки від 17 квітня 2013 року. 04 червня 2015 року ТОВ «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» звернулось до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором особистої поруки від 10 липня 2008 року та договором про погашення заборгованості від 17 квітня 2013 року. Оскільки первісний кредитор СГ Транспортейшин Лізинг Австрія ГмбХ не пред'явив протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за мировою угодою та договором про погашення заборгованості, а останній платіж було визначено 30 квітня 2014 року, в судовому порядку вимогу до поручителя [PERSON] про виконання ним солідарного з боржниками зобов'язання за договором, та не пред'явив вимогу в судовому порядку протягом 12 місяців з моменту виникнення права вимоги оплати неустойок та відшкодування збитків за договором поруки від 10 липня 2008 року при тому, що останній платіж за договором купівлі-продажу ТОВ «Прінт-Сервіс» здійснило 01 липня 2011 року, враховуючи, що такі вимоги було заявлено лише 04 червня 2015 року, тобто через 13 місяців з моменту настання строку погашення останнього платежу за мировою угодою та договором про погашення заборгованості, який фактично є договором поруки, та взагалі лише через 4 роки з моменту виникнення права вимоги оплати неустойок та відшкодування збитків за договором особистої поруки, [PERSON] вважав, що вищевказані договори поруки є припиненими. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено. Визнано удаваним договір про погашення заборгованості від 17 квітня 2013 року, укладений між SG Transportation Leasing Austria GmbН (СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмбХ) та [PERSON] Установлено, що 17 квітня 2013 року між SG Transportation Leasing Austria GmbН (СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмбХ) та [PERSON] укладено договір особистої поруки. Визнано припиненим договір особистої поруки від 10 липня 2008 року, укладений між SG Transportation Leasing Austria GmbН (СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмбХ) та [PERSON], який є додатком (додаток 8) до договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року № Е 312542. Визнано припиненим договір особистої поруки від 17 квітня 2013 року (договір про погашення заборгованості), укладений між SG Transportation Leasing Austria GmbН (СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмбХ) та [PERSON] Рішення суду першої інстанції у частині відмови у позові [PERSON] мотивоване тим, що [PERSON] не надав доказів щодо прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], тому оскаржувані договори не порушують будь-яких прав та охоронюваних законом інтересів [PERSON] Рішення суду першої інстанції у частині задоволення зустрічного позову [PERSON] мотивоване тим, що договір особистої поруки від 10 липня 2008 року є припиненим, оскільки кредитор не пред'явив вимогу в судовому порядку протягом 12 місяців з моменту виникнення права вимоги оплати неустойок та відшкодування збитків, що узгоджується з умовами договору особистої поруки, при тому, що останній платіж за договором купівлі-продажу ТОВ «Прінт-Сервіс» здійснило 01 липня 2011 року, а перша така вимога були заявлена до [PERSON] як до поручителя лише у квітні 2014 року, що підтверджено ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2014 року у цивільній справі №639/3578/14-ц, якою суд відмовив у відкритті провадження у справі за позовною заявою СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмбХ до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором особистої поруки. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року залишено без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку. У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «СГ Еквіпмент Лізінг Україна», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та пору\-шення норм процесуального права, просить ухвалені в справі судові рішення в частині вирішення зустрічного позову скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд. У іншій частині судові рішення залишити без змін. Касаційна скарга мотивована тим, що суди порушили статті 27, 31, 123 ЦПК України 2004 року, неправильно застосували статтю 235 ЦК України, оскільки укладаючи договір про погашення заборгованості, сторони не маскували іншу юридичну дію чи іншу мету, неправильно застосували частину четверту статті 559 ЦК України, оскільки у договорі особистої поруки явно виражено здійснення сторонами вибору права, що підлягає застосуванню до нього, а саме законодавства Австрії, тому при вирішені судом спору до правовідносин сторін цього договору повинно бути застосовано законодавство Австрії, а не норми ЦК України, в тому числі стаття 559. Відзив на касаційну скаргу не надходив. У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. Суд установив, що 10 липня 2008 року між СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмбХ (продавець) та ТОВ «Прінт-Сервіс» (покупець) укладено договір купівлі-продажу № Е 312542. Ціна купівлі складається з ціни товару в сумі 2 499 686 дол. США відповідно до додатку 1 до договору та ціни додаткових послуг. 10 липня 2008 року між СГ Еквіпмент Лізинг ГмбХ, ТОВ «Прінт-Сервіс» та [PERSON] укладено договір особистої поруки, що є додатком (додаток 8) до договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року. Згідно з пунктом 1.1 договору поруки поручитель [PERSON] в добровільному порядку бере на себе зобов'язання як солідарний боржник відповідати в повному обсязі за зобов'язаннями боржника ТОВ «Прінт-Сервіс» перед кредитором СГ Еквіпмент Лізинг Австрія ГмбХ, які виникли внаслідок укладеного між кредитором та боржником договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, додатків та додаткових угод до нього, в тому числі, з оплати заборгованості, процентів, витрат, неустойки, за іншими борговими зобов'язаннями та відшкодуванню збитків у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов'язань. Відповідно до пункту 4.3 договору поруки порука також припиняється, коли кредитор протягом 3 місяців з дати виникнення зобов'язань боржника за кожним платежем (заборгованості) та сумам процентів згідно з планом платежів чи протягом 12 місяців з моменту виникнення права вимоги оплати неустойок та відшкодування збитків, не пред'явив вимогу (позов) до поручителя про виконання всіх зобов'язань боржника, які випливають з договору купівлі-продажу. Останній платіж за договором купівлі-продажу ТОВ «Прінт-Сервіс» здійснило 01 липня 2011 року. Згідно з пунктом 6.2 договору особистої поруки, що є додатком до договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, до цього договору застосовується Австрійське право за винятком відсильних норм міжнародного права. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про міжнародне приватне право» зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до статті 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів Особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм Якщо зміст норм права іноземної держави в розумні строки не встановлений, незважаючи на вжиті згідно з цією статтею заходи, застосовується право України. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29 квітня 2013 року у справі № 5023/6093/19 затверджено мирову угоду, відповідно до якої сторони визнають, що загальна сума заборгованості, що виникла на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, становить 1 060 972,03 дол. США, з яких: 194 570,59 доларів США - заборгованість за договором купівлі-продажу від 10 липня 2008 року; 866 401,44 дол. США - сума збитків, що полягають в сумі всіх платежів, належних до сплати покупцем продавцю за умови, що договір залишався б чинним до кінця строку дії (відповідно до пункту 13 договору). Сума збитків позивача, яка була визначена ним у розмірі 1 719 495,35 дол. США, остаточно погоджується сторонами у розмірі 192 194,00 дол. США та не підлягає сплаті позивачу інакше, ніж як на підставі пункту 10 цієї мирової угоди. Решта суми збитків у розмірі 1 527 301,35 дол. США є прощеною. Ураховуючи те, що ТОВ «Прінт-Сервіс» 16 квітня 2013 року частково сплатило заборгованість за договором у розмірі 100 000,00 дол. США, відповідачі ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ТОВ «Поліграф Дженерал Україна» зобов'язуються солідарно сплатити позивачу СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмбХ залишок суми заборгованості у розмірі 960 972,03 дол. США відповідно до графіку. Днем сплати вважається день надходження коштів на розрахунковий рахунок позивача СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмбХ. Відповідачі ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ТОВ «Поліграф Дженерал Україна» зобов'язуються сплатити солідарно кошти в розмірі 64 380,00 грн, які були сплачені позивачем як судовий збір у справі № 5023/6093/12, представнику позивача ТОВ «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» до 15 травня 2013 року. За письмовим погодженням сторін грошові зобов'язання відповідачів можуть бути виконані достроково. 17 квітня 2013 року між СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмбХ та [PERSON] укладено договір про погашення заборгованості. Відповідно до пункту 1.1 цього договору [PERSON] в добровільному порядку бере на себе зобов'язання солідарно та в повному обсязі відповідати за зобов'язаннями, які виникнуть на підставі мирової угоди у справі № 5023/6093/12, що буде укладена в майбутньому між СГ Транспортейшин Лізинг Австрія ГмбХ та ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ЗАТ «Поліграф Дженерал Україна», правонаступником якого є ТОВ «Поліграф Дженерал Україна». [PERSON] відповідно до договору про погашення заборгованості від 17 квітня 2013 року в добровільному порядку взяв на себе зобов'язання як солідарний боржник відповідати в повному обсязі за зобов'язаннями ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ЗАТ «Поліграф Дженерал Україна», правонаступником якого є ТОВ «Поліграф Дженерал Україна», перед СГ Транспортейшин Лізинг Австрія ГмбХ, які виникли внаслідок укладення мирової угоди між СГ Транспортейшин Лізинг ГмбХ та ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ЗАТ «Поліграф Дженерал Україна», правонаступником якого є ТОВ «Поліграф Дженерал Україна». Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до частин першої, другої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Тобто, не одержавши повного задоволення своїх вимог від одного із солідарних боржників: ТОВ «Прінт-Сервіс», або ТОВ «Фабрика етикетки Мікко», або ЗАТ «Поліграф Дженерал Україна», правонаступником якого є ТОВ «Поліграф Дженерал Україна», кредитор СГ Транспортейшин Лізинг Австрія ГмбХ мав право вимагати неодержане з [PERSON] за договором від 17 квітня 2013 року. Усі боржники залишаються зобов'язаними, поки зобов'язання не буде виконано повністю. Виконання солідарного зобов'язання повністю одним із боржників звільняє решту боржників від сплати боргу кредиторові. Отже, при порушенні солідарного обов'язку настає солідарна відповідальність, за якої кредитор може вимагати сплати неустойки або відшкодування збитків, як від усіх боржників разом, так і з кожного з них окремо. Пунктом 2.2 договору від 17 квітня 2013 року встановлено, що боржник зобов'язується солідарно сплатити кредитору борг відповідно до певного графіку та зазначено графік з датами сплати та сумами оплати у доларах США, тобто цей графік погашення заборгованості був би обов'язковий до виконання лише у тому разі, якщо б вищевказані юридичні особи не виконали умови зазначеної мирової угоди. З урахуванням викладеного, суди дійшли висновку, що у випадку, якщо б боржники: ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ЗАТ «Поліграф Дженерал Україна», правонаступником якого є ТОВ «Поліграф Дженерал Україна», всі разом або кожний з них окремо виконали б умови вищезазначеної мирової угоди, то [PERSON] був би звільнений від обов'язку сплати боргу за договором про погашення заборгованості від 17 квітня 2013 року. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09 серпня 2016 року у справі № 904/180/15 позов ТОВ «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» задоволено та вирішено спонукати ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Поліграф Дженерал Україна» та ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко» до виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Харківської області від 29 квітня 2013 року у справі № 5023/6093/12, шляхом стягнення солідарно з ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Поліграф Дженерал Україна» та ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко» на користь ТОВ «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» заборгованості у сумі 18 226 268,71 грн. Заявляючи позов про визнання договору про погашення заборгованості від 17 квітня 2013 року удаваним, [PERSON] мотивував його тим, що фактично було встановлено правовідносини поруки, за яким [PERSON] поручався перед СГ Транспортейшин Лізинг Австрія ГмбХ за виконання ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ЗАТ «Поліграф Дженерал Україна», правонаступником якого є ТОВ «Поліграф Дженерал Україна», своїх обов'язків, які виникли у цих юридичних осіб за мировою угодою. Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов в цій частині, зазначали, що договір про погашення заборгованості від 17 квітня 2013 року є удаваним,укладеними є договори особистої поруки, які також припинені (договір особистої поруки від 10 липня 2008 року, укладений між SG Transportation Leasing Austria GmbН (СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмбХ та [PERSON], який є додатком (додаток 8) до договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року № Е 312542 та договір особистої поруки від 17 квітня 2013 року (договір про погашення заборгованості), укладений між SG Transportation Leasing Austria GmbН (СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмбХ та [PERSON].). Суд касаційної інстанції не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині вирішення зустрічного позову з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто при укладанні такого договору у сторін відсутній намір створити ті правові наслідки, які передбачені у правочині, волевиявлення учасників правочину не відповідає їхній волі, укладаючи удаваний правочин, учасники мають на увазі іншу юридичну дію, мету, ніж ту, про яку зазначену у договорі. Таким чином, оскільки відповідно до статей 202, 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору про погашення заборгованості та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду - договір поруки. Із матеріалів справи відомо, що [PERSON] відповідно до договору про погашення заборгованості від 17 квітня 2013 року в добровільному порядку взяв на себе зобов'язання як солідарний боржник відповідати в повному обсязі за зобов'язаннями ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ЗАТ «Поліграф Дженерал Україна», правонаступником якого є ТОВ «Поліграф Дженерал Україна», перед СГ Транспортейшин Лізинг Австрія ГмбХ, які виникли внаслідок укладення мирової угоди між СГ Транспортейшин Лізинг ГмБХ та ТОВ «Прінт-Сервіс», ТОВ «Фабрика етикетки «Мікко», ЗАТ «Поліграф Дженерал Україна», правонаступником якого є ТОВ «Поліграф Дженерал Україна» (пункт 1.1 договору). Кредитор погоджується прийняти від боржника, а боржник зобов'язується солідарно сплатити на поточний рахунок кредитора кошти в розмірі 960 972,03 дол. США та 64 380,00 грн судового збору, що сплачений кредитором у справі № 5023/6093/12 (пункт 1.2 договору). ТОВ «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» як новий кредитор за договором про погашення заборгованості реалізувало свої права, що виникли у зв'язку з укладенням СГ Транспортейшин Лізинг Австрія ГмбХ договору від 17 квітня 2013 року та звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості, що виникла у зв'язку з невиконанням цього договору. У результаті укладення договору сторони не тільки мали намір, а й реально створили саме ті правові наслідки, які передбачені умовами договору, отже, така обов'язкова умова удаваного правочину, як відсутність наміру сторін, відсутня. Договір про погашення заборгованості від 17 квітня 2013 року встановлює солідарну відповідальність [PERSON] перед СГ Транспортейшин Лізинг Австрія ГмбХ. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (стаття 553 ЦК України). Солідарна відповідальність [PERSON] як боржника при виконанні боргових зобов'язань сама по собі не свідчить про укладення договору поруки, оскільки не обумовлена за змістом договору про погашення заборгованості від 17 квітня 2013 року невиконанням боргових зобов'язань іншими боржниками. Відповідно до статті 528 ЦК України, яка регулює виконання обов'язку боржника іншою особою, виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу. З огляду на викладене вище, у судів попередніх інстанцій не було підстав застосовувати до правовідносин сторін норми, що регулюють укладення та виконання договорів поруки (статті 553-559 ЦК України). Таким чином, висновки судів не відповідають матеріалам справи, оскільки договір містить в собі зобов'язання [PERSON] виступати солідарним боржником, а не зобов'язання щодо сплати заборгованості у випадку невиконання іншими боржниками своїх обов'язків. Крім того, суди не навели переконливих підстав для визнання припиненим договору особистої поруки від 10 липня 2008 року. Оскільки суди повно з'ясували всі обставини, що мають значення для справи, проте неправильно застосували норми матеріального права, що регулюють удаваний правочин та його наслідки, судові рішення підлягають скасуванню з прийняттям у справі нового рішення про відмову у зустрічному позові [PERSON] У частині позову [PERSON] судові рішення є законними і обґрунтованими, підстав для скасування немає, оскільки, як правильно встановили суди, [PERSON] не надав доказів щодо прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], тому оскаржувані договори не порушують будь-яких його прав та охоронюваних законом інтересів. Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З урахуванням наведеної норми, судові витрати за касаційний розгляд справи слід віднести за рахунок [PERSON]

Outcome: partial