Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом про стягнення з [PERSON] на його користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 5 311 720,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 07.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, згідно умов якого відповідач отримав від позивача позику в сумі 200 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату передання коштів складало 5 256 00,00 грн. Разом з тим, незважаючи на те, що вищенаведеним Договором позики було встановлено строк повернення грошових коштів до 01.11.2017 року включно, а станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом, відповідач отриману позику так і не повернув. На підставі зазначеного та зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку грошові кошти повертати не збирається, про що, серед іншого, також свідчить порушення ним своїх зобов'язань за розпискою від 02.11.2017 року щодо обов'язку виконання боргу за рахунок належної йому на праві власності квартири у строк до 08.11.2017 року, позивач просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за Договором позики у розмірі 5 311 720,00 грн. Ухвалою від 27.12.2017 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою від 14.02.2018 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом та призначено проведення підготовчого засідання на 16.04.2018 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, про що у відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України склав відповідну письмову заяву, наявну в матеріалах справи. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як встановлено в судовому засіданні, 07.01.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 200 000,00 доларів США, а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути всю суму отриманої позики або її еквівалент за курсом гривні до долара США, встановленого НБУ на день повернення в строк до 01.11.2017 року (а.с. 4-5). Крім того, 03.11.2017 року відповідачем було складено розписку, в якій він на виконання листа-вимоги позивача від 02.11.2017 року надав останньому копії документів право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], та зобов'язався виконати договір позики за рахунок вказаного майна до 03.11.2017 року (а.с. 8). У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, як встановлено в судовому засіданні, у визначений сторонами строк та по теперішній час відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором позики та суму боргу позивачу так і не повернув. В свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, як передбачено положеннями ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором позики від 07.01.2017 року щодо повернення позивачеві суми позики, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення на його користь з відповідача суми заборгованості в розмірі 5 311 720,00 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 11.11.2017 року складає 200 000,00 грн., є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8 000,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved