Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив розглянути справу у його відсутність, про що надав письмову заяву. Позивач та її представник [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд за їх відсутності. Виходячи із наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулась до суду із відповідними вимогами та просить визнати за нею право власності на: - земельну ділянку площею 2,3322 га. (кадастровий номер земельної ділянки: 5124182900:01:003:0447), розташовану на території Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2014р., індексний № 29130590, в порядку спадкування після смерті [PERSON]; - земельну ділянку площею 0,2419 га. (кадастровий номер земельної ділянки 5124182900:01:005:1142), розташовану на території Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.11.2014, індексний № 29128207, в порядку спадкування після смерті [PERSON]. 10 березня 2015 року помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло право власності на вищевказані земельні ділянки. Під час життя [PERSON] склав заповідальне розпорядження, заповіт від 14.11.2014р., який зареєстрований в реєстрі Новосільської сільської ради за № 176. Згідно заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] заповідав позивачу вищезазначені земельні ділянки, тому спадкоємство здійснюється за заповітом. Позивач, як спадкоємиця за заповітом прийняла спадщину відповідно до ст. 1269 ЦК України, про відмову від неї не заявляла. При зверненні до нотаріальної контори позивачу було видано перелік документів які вона повинна була надати для отримання свідоцтва про право власності. Одним із цих документів були правовстановлюючі документи на земельні ділянки. Таких документів позивач надати не змогла у звязку із тим, що вони були втрачені за життя спадкодавця. Таким чином, позивач в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності, оскільки спадщина до держави не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач не заперечував проти визнання за позивачкою права власності на спадкове майно. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме». Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємицею за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно були втрачені, у звязку із чим в даний час позивач вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельну ділянку з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved