Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

В грудні 2016 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, у 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менш 30% прожитнього мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 06.07.2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 659. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. Неповнолітня дитина мешкає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Сімейні стосунки між подружжям не склалися. Між сторонами постійно виникають сварки, у зв'язку з чим вони втратили один до одного почуття поваги та любові. Подальше збереження родини неможливо. Позивач зазначає, що дитина потребує постійної батьківської уваги та допомоги, а утримувати дитину самій їй вкрай важко. Відповідач матеріальну допомогу на дитину не надає. Аліменти необхідні позивачу, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Витрати пов'язані з утриманням дитини є необхідними, та потребують значних коштів, у зв'язку з чим, позивач і була змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичної допомоги від 06.12.2016 року, підтримав позовні вимоги та надав пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 03.01.2017 року, у судовому засіданні позов визнала у повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 06 липня 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 659. (а.с. 6) Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. (а.с.7) У відповідності до ст.110 СК України шлюб може бути розірвано у судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше проживання подружжя та збереження сім'ї неможливе. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має суттєве значення. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи те, що в судовому засіданні встановлено, що сторони проживають окремо, не мають намір відновлювати сім'ю, спільного господарства не ведуть, їх сім'я розпалась, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Згідно з ч. 8 ст. 235 ЦПК України, прізвище позивача [PERSON] після розірвання шлюбу залишити «Глущенко». Позивач також просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менш 30% про житнього мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що після фактичного припинення шлюбних відносин неповнолітня дитина залишилася проживати з матір'ю, та знаходиться на її утримання. Відповідно до ст. ст.180, 181 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду. Позивач в тексті позову вказала, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину, оскільки жодним чином не приймає участі у витратах на його утримання. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.183 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, які будуть стягуватися на неповнолітню дитину з її батьків, визначається у частці від заробітку (доходу) платника аліментів і за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен ураховувати стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Так, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання малолітнього [PERSON] мають стягуватися у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менш 30% про житнього мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Представник відповідача визнала позовні вимоги у повному обсязі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Згідно зі ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved