Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

В жовтні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Російської Федерації, в якому просить відшкодувати моральну шкоду, завдану загибеллю її чоловіка та батька неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , при виконанні бойового завдання 20.01.2015 року в м. Донецьк Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Позивач мотивує свої вимоги тим, що вона проживає по [ADDRESS] . 21.07.2001 року уклала шлюб із [PERSON] , від якого у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 26.05.2017 року, ухваленим у цивільній справі №673/584/17, яке не оскаржувалося з боку Російської Федерації у встановленому порядку та набрало законної сили 19.06.2017 року, встановлено факт загибелі [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язку військової служби 20.01.2015 року в місті Донецьк Донецької області держави Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.\~Суд в цьому рішенні прийшов до висновку, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя [PERSON] , передбачене ст. 27 Конституції України та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Позивач вважає, що збройною агресією Російської Федерації проти України, яка спричинила загибель її чоловіка та батька неповнолітніх дітей \~ \~ \~ \~, їм завдано моральну шкоду, в зв`язку з чим вона просила стягнути з держави Російська Федерація на її користь та користь неповнолітніх дітей по 1\~981 800,00 грн., що на день подання позову до суду за офіційним курсом Національного банку України складає 60 000 Євро. Ухвалою судді від 07.11.2018 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачам відповіді на відзив. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не надав, а тому суд, у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України, вирішив справу за наявними матеріалами. В судове засідання представник позивачів не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги. Відповідач - представник Російської Федерації в судове засідання на визначену судом дату та час не з`явився, хоча своєчасно і належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання посольством Російської Федерації в Україні судової повістки 11.12.2018 року. Про причини неявки він суд не повідомив. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено,\~що [PERSON] є громадянкою України, яка народилася [INFO] в с. Божиківці Деражнянського району Хмельницької області, зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , що підтверджується даними паспорту громадянина України. Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області 21.07.2001 року, підтверджується, що 21.07.2001 року заявниця зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] . Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. 23\~серпня 2014\~року Деражнянським\~РВК Хмельницької\~області [PERSON] \~був призваний\~на військову\~службу по\~мобілізації до\~лав Збройних\~Сил України\~у військову\~частину [NUMBER] \~м.\~Житомир та\~був призначений\~заступником командира\~роти вогневої\~підтримки по\~роботі з\~особовим складом\~90-го\~окремого десантного\~штурмового батальйону\~«Житомир» 81-ї\~десантно-штурмової\~бригади,\~яка булла\~створена восени\~2014\~року на\~базі 95-ї\~окремої аеромобільної\~бригади високо\~мобільних десантних\~військ Збройних\~Сил України. У період з 15.11.2014 року по 20.01.2015 року [PERSON] безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах с. Водяне, с. Опитне, с. Піски, термінал Донецького аеропорту Донецької області Так, судом встановлено, що у січні 2015 року старший лейтенант [PERSON] разом із загоном роти вогневої підтримки відправився в район нового терміналу Донецького аеропорту для виконання бойового завдання з метою розблокування підрозділів 90-го аеромобільного батальйону, які здійснювали оборону терміналів Донецького аеропорту. 20 січня 2015 року особисто прикриваючи відхід підрозділу, [PERSON] опинився під завалами в результаті підриву російським бойовиками другого поверху нового терміналу Донецького аеропорту, після чого на зв`язок більше не виходив. Про загибель свого чоловіка позивачка дізналася із повідомлення, відповідно до якого [PERSON] загинув [INFO] під час виконання обов`язків військової служби в результаті ведення бою з проросійськими бойовиками в терміналі Донецького аеропорту (м. Донецьк). Даний факт також підтверджується довідкою про безпосередню участь особи в антитерорестичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №440 від 11.05.2015 року. 30 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Деражнянського районного управління юстиції у Хмельницькій області видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] . Відповідно до витягу із наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 30 квітня 2015 року №84, старшого лейтенанта [PERSON] , заступника командира роти - інструктора з повітрянодесантної підготовки роти вогневої підтримки, - з 30 квітня 2115 року було виключено зі списків особового складу частини у зв`язку зі смертю. Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 26 травня 2015 року №1888, ушкодження внаслідок військових дій від вибухів та осколків старшого лейтенанта [PERSON] послужили причиною його смерті [INFO] та пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. Указом Президента України від 09 червня 2015 року №318/2015 [PERSON] було присвоєно звання «Героя України» з удостоєнням ордена «Золота зірка» (посмертно) за виняткову мужність, героїзм і самопожертву, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності Української держави, вірність військовій присязі. 25 серпня 2015 року заявниця [PERSON] отримала посвідчення «члена сім`ї загиблого військовослужбовця» серії [NUMBER] , що дає їй право користуватися відповідними пільгами, встановленими законодавством України. Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 26.05.2017 року, ухваленим у цивільній справі №673/584/17, яке не оскаржувалося з боку Російської Федерації у встановленому порядку та набрало законної сили 19.06.2017 року, встановлено факт загибелі [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язку військової служби 20.01.2015 року в місті Донецьк Донецької області держави Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Згідно із ч.4 ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, суд, виходячи із встановленого рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 26.05.2017 року у цивільній справі №673/584/17 юридичного факту, приходить до висновку про те, що безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого позивачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] завдано шкоди, є Російська Федерація. В силу ч. 2\~ст. 2 ЦК України\~учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя чоловіка та батька позивачів, передбачене\~статтею 27\~Конституції України та\~ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04.11.1950 року, ратифікованою Законом України №475/75-ВР від 17.07.1997 року (далі - Європейська Конвенція). Статтею 16 ЦК України\~передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 12 ЦПК України\~визначено,\~що цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 2 Європейської Конвенції встановлює, що право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання. Згідно із статтею 8 Європейської Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як встановлено судом, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України позбавлено життя [PERSON] , який є чоловіком та батьком позивачів, а отже грубо порушено право останніх на повагу до сімейного життя. У відповідності до ч. 2\~ст. 1168 ЦК України\~моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача та його представника, наданих в підготовчому засіданні, загибель чоловіка завдала позивачам душевних страждань та болю. Незаконна та протиправна військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої загинув чоловік та батька позивачів, призвела до втрати позивачами сенсу життя та віри в майбутнє. Вони постійно відчувають душевний біль та страждання від втрати рідної людини, згадуючи свого чоловіка та батька, а також обставини, за яких він загинув. Незаконність та безкарність дій Російської Федерації, особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права людини в Україні та відчуття незахищеності, яке позивач постійно відчувають через загибель [PERSON] , завдають позивачам безперервного, невгаваючого душевного болю та страждань. Аналізуючи усе вище зазначене, суд вважає доведеним той факт, що саме внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, яка спричинила загибель батька та чоловіка позивачів, останнім завдано моральну шкоду. Що стосується розрахунку компенсації за завдану позивачам моральну шкоду, то суд виходить з такого. Згідно із ч. 2\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч.ч. 2, 3, 4\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Отже, виходячи із норм, закріплених у Європейській Конвенції, можна зробити висновок, що Європейський суд з прав людини, затвердивши «Правила суду - компенсація шкоди», виходив із того, що збитки, нанесені особі через порушення прав та законних інтересів, встановлених в Європейській Конвенції, можуть мати не тільки матеріальний, а й моральний характер. Крім цього, позивач та її представник в підготовчому судовому засіданні пояснили, що через смерть чоловіка позивачі втратили сенс життя та віру в майбутнє, постійно відчувають страждання від втрати рідної людини, що не дає їй можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний соціальний спосіб життя, оскільки вони постійно знаходяться у стресовому стані, що супроводжується періодичними депресіями. Вони відчувають безперервні, невгамовні душевні біль та страждання, втратили душевний спокій, постійно відчувають незахищеність та розчарування. Отже, враховуючи триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивачів, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний позивачем спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені Російською Федерацією відносно них. Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду, суд виходить із розміру задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини та становить в середньому 60 000 Євро за загибель однієї особи. Зокрема, такі рішення виносились Європейським судом з прав людини у справах «Хачукаевы против России» (Khachukayev v. Russia (23/04/2009)), «Сагаева и Другие против России» (Sagayeva and Others v. Russia (08/12/2015)), «Исламова против России» (Islamova v. Russia (30/04/2015)), «Султыгов и Другие против России» (Sultygov and Others v. Russia (09/10/2014)). Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачам моральних страждань, істотних порушень їх прав, умисного характеру дій Російської Федерації, а також душевного болю від втрати рідної людини, почуття безпорадності, які вони відчувають роками через втрату рідного чоловіка та батька, суд вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду в сумі 1\~981 800 грн. кожному, що на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ складає 60 000 Євро, і саме такий розмір компенсації був визначений Європейським судом з прав людини при розгляді аналогічних вимог фізичних осіб щодо стягнення компенсації за моральні страждання через смерть фізичної особи. Крім цього, слід також зазначити, що Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України та відповідно окупацію частини території України, а саме Автономну Республіку Крим, м. Севастополь та частину Донецької та Луганської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 року та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією. Зокрема, п. 1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України. Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй. Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 року, Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, Договір між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому, на думку суду, є державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та\~ст. 8 Конституції України\~гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, а також приймаючи до уваги те, що стороною відповідача не надано до суду жодних доказів, які б могли спростувати встановлені вище судом обставини, а також доводи сторони позивача, наведені в обґрунтування позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з Російської Федерації на користь позивачів моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії, у розмірі 1\~981 800,00 грн., що за офіційним курсом НБУ на день підписання заяви складає 60 000,00 Євро. На підставі викладеного та

Outcome: approved