Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області звернувся до суду з позовом, в якому (з урахуванням уточнень) просить: - позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; - позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; - стягнути аліменти з [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до їх повноліття на користь закладу або осіб, де будуть виховуватися діти; - стягнути аліменти з [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до їх повноліття на користь закладу або осіб, де будуть виховуватись діти; - передати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , виконавчому комітету Чорноморської міської ради Одеської області як органу опіки та піклування для вирішення питання про форму їх подальшого влаштування. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками щодо виховання і утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , так як вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дітей, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу. Представник позивача в судовому засіданні в повному обсязі підтримала та просила задовольнити заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позбавлення її батьківських прав заперечувала, у задоволенні позову просила відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні також підтримала та просила задовольнити позов. В матеріалах справи є заява відповідача [PERSON] в якій він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с.114). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.10.2009 року до 13.12.2018 року, та під час перебування у шлюбі у них народились діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та копією рішення суду про розірвання шлюбу (а.с.7-9,35-36). [PERSON] також є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відомості про батьків [PERSON] та [PERSON] в актових записах про народження внесені згідно з ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України (а.с.15). За інформацією Чорноморського відділення поліції Овідівопольського ВП ГУНП [PERSON] засуджений до покарання за тяжкий злочин. За інформацією управління соціальної політики Чорноморської міської ради від 09.09.2020 [PERSON] отримує щомісячну державну допомогу як малозабезпечена, що складає 7457,44 грн., як багатодітна родина сума щомісячної допомоги складає 5100,00 грн. та допомогу при народженні молодшої дитини, сума якої складає 860,00 грн. (а.с.17). За інформацією ДНЗ (ясла - садок) №12 «Снігуронька» м. Чорноморська, який відвідує [PERSON] , встановлено, що дитина активна, комунікабельна, розвинена відповідно до свого віку, але недоглянута, часто в брудному одязі, виглядає неохайно, крім того, дитиною опікується переважно співмешканець матері [PERSON] та старша донька [PERSON] . [PERSON] за час перебування [PERSON] в садку бачили лише двічі (а.с.31). За інформацією адміністрації ЗОШ №6 м.Чорноморська, в якій навчається [PERSON] , мати не приділяє уваги вихованню та утриманню доньки, не цікавиться успіхами дитини, не цікавиться успіхами дитини, не відвідувала батьківськи збори, слабо реагувала на зауваження класного керівника. У родині не має постійного контролю за успішністю [PERSON] в школі, за виконанням домашнього завдання (а.с.32). За інформацією Чорноморького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді родина [PERSON] довгий час перебувала під соціальним супроводом, [PERSON] надавалися різноманітні послуги, гуманітарна допомога, проводилася відповідна робота щодо підвищення її виховного потенціалу. Водночас, не зважаючи на всі зусилля [PERSON] не намагалася змінити своє життя, часто залишала дітей самих на довгий час без батьківського піклування, не займалася їх лікуванням (а.с.18). За інформацією центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації, в який з 27.07.2020 року були влаштовані та перебувають на теперішній час діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , мати дітей [PERSON] та батько [PERSON] 7 (сім) разів відвідували дітей за час перебування в закладі, участі у вихованні дітей не приймали, досягненнями, навчанням та станом здоров`я дітей не цікавились. Під час відвідувань приносили дітям солодощі та фрукти (а.с.72). На а.с.73 та 74 знаходяться листи від 30.12.2020, написані власноруч дітьми [PERSON] та [PERSON] в присутності практичного психолога [PERSON] , в яких вказано що діти дуже сумують за мамою і татом, люблять батьків та бажають щоб вони їх скоріше забрали додому. 02.10.2020 року [PERSON] звернулася в заявою до служби у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, в якій просила не позбавляти її батьківських прав та надати час виправити ситуацію для повернення дітей в сім`ю (а.с.82). [PERSON] будь-якої участі в житті, вихованні та утриманні дітей не приймає, написав власноруч заяву в якій вказав, що відмовляється від батьківських прав на малолітніх дітей (а.с.114). Згідно висновку від 01.02.2021 виконком Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 22.10.2021 на адресу суду надійшов лист з центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації, в якому перебувають на теперішній час діти, та в якому зазначено, що діти вже втомилися бути у підвішеному стані, вони хочуть до мами і ці дітлахи дійсно потребують маминої любові та маминого тепла. Мама відвідує дітей регулярно, турбується про них на стільки, на скільки можна віддалено турбуватися. У сімейних відносинах панує любов та злагода. Мати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] не підпадає ні під одну з підстав, викладених у статті 164 СК України, при наявності яких мати, батько можуть буди позбавлені батьківських прав (а.с.109-110). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.12 вказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями норм Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 2 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось з батьків або їх обох з врахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. З урахуванням викладеного, суд вважає, що висновок органу опіки та піклування та заявлені позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дітей є передчасними і такими, що суперечать інтересам дітей, які бажають повернутися в родину до матері, а мати, відповідно, бажає виправити ситуацію, яка склалася та повернути дітей додому. Оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, то суд дійшов висновку, що вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення з неї аліментів задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В ході розгляду справи було встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання, утримання та розвитку своїх дітей, відповідач власноруч написав заяву, що відмовляється від батьківських прав на своїх дітей, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дітей, оскільки у відповідності зі ст.ст.180, 183 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі спору розмір аліментів визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ч.1 ст.191 СК України передбачає, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial