Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

В грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 14 березня 2001 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 1/3 частку домоволодіння, яке розташоване по вул. Шкільна, № 21 в с. Форосна Новоселицького району. Він як спадкоємець по заповіту своєчасно прийняв спадщину. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння, він не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності на 1/3 частку домоволодіння в порядку спадкування. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоселицького району в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 617 від 23 грудня 2016 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по вул. Шкільна, № 21 в с. Форосна Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали троє осіб, а саме, в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/3 частці домоволодіння. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1987 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в [PERSON] сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованому та проживаючому в ньому станом на 1991 рік особам на праві власності. Після смерті 14 березня 2001 року [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час виникнення вказаних правовідносин, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно заповіту, який був складений 28 липня 1995 року та посвідчений секретарем Фороснянської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповів позивачу [PERSON] все своє майно. Позивач як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняв своєчасно, оскільки протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини вступив у володіння та користування спадковим майном, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 619 від 23 грудня 2016 року. Однак, у звязку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючого документу на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], інших спадкоємців не має та відповідач позов визнав, то право власності на спадщину слід визнати за ним. На підставі ст.ст. 524, 525, 534, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, суд

Outcome: approved