Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 24.10.1996р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 29.12.2013р.; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.08.2000р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.07.2014р., зареєстрованого в реєстрі за № 1187; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.07.2014р., зареєстрованого в реєстрі за № 1188; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.07.2014р., зареєстрованого в реєстрі за № 1189; копія довідки Долинської сільської ради Ренійського району від 10.06.2014р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки житлового будинку № 2 по вул. 1 Травня, в с. Долинське Ренійського району; копія технічного паспорту на житловий будинок № 2 по вул. 1 Травня, в с. Долинське Ренійського району; копія постанови приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.07.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є сином нині померлої [PERSON] За життя [PERSON] належала ? частина житлового будинку з надвірними спорудами по вул. 1 Травня № 2, в с. Долинське Ренійського району Одеської області, земельні ділянки та майновий пай. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, 29.12.2013 р. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями першої черги після її смерті були позивач [PERSON] (син спадкодавця) та відповідачі [PERSON] та [PERSON] (доньки спадкодавця). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач (як спадкоємець за законом) звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідачі відмовились від спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. 30.07.2014р. позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом лише на частку спадкового майна, а саме на земельні ділянки та майновий пай. Щодо спадкового будинку позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причин відсутності правовстановлюючих документів на нього, про що 30.07.2014р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. З технічного паспорту на житловий будинок вбачається що будинок належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Після смерті батька позивача [PERSON] позивачу та його матері [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого 1/3 частина будинку батька в порядку спадкування перейшла до позивача та його матері [PERSON], саме це свідоцтво не було зареєстровано. Тобто на час смерті матері позивачу та його матері належало по ? частині спадкового будинку, тому позивач набуває права власності на спадковий будинок у цілому. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом. Він у передбачений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається таким, що її прийняв. Відповідачі від спадщини відмовились та не заперечують, щоб позивач оформив її на своє імя. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не встигла зареєструвати своє право власності на житловий будинок, у звязку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved