Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їхню відсутність. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 10.12.2016р.; копія розписок відповідачів від 10.12.2016р.; копія договору купівлі-продажу нерухомості від 11.02.2002р., укладеного на Бесарабській товарній біржі; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 24.04.2014р. про розірвання шлюбу; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , оформленого на ім`я відповідачів. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зазначивши, що 10.12.2016 р. між нею та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належної їм квартири [ADDRESS] , - за 75 000 грн. 10.12.2016р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачам обумовлену суму, а відповідачі передали документи на квартиру. Факт отримання грошей у рахунок вартості проданої квартири підтверджується відповідними розписками відповідачів. У майбутньому відповідачі пообіцяли позивачці укласти договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка організувала догляд за придбаною нерухомістю, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталася до відповідачів, однак [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від посвідчення договору ухиляються, на прохання позивачки про зустріч не реагують, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідачі пояснили, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (10.12.2016р.) вони хоча і рахувалися зареєстрованими власниками спірного майна, але володіли ним тільки фактично, оскільки ними ця квартира була раніше придбана за договором купівлі-продажу, який було укладено на Бесарабській товарній біржі, який свого часу було потрібно визнавати дійсним у судовому порядку. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на квартиру на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 10.12.2016р. було укладено від імені продавців, які на той час за вимогами діючого законодавства не могли рахуватися власниками об`єкту продажу. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивачка [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] , вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не мали права на відчуження нерухомості, у зв`язку із тим, що вони на той час належним чином не оформили право власності на нерухомість (не звернулися до суду за визнанням договору, укладеного на Бесарабській товарній біржі, дійсним). Крім того, на час укладення договору купівлі-продажу квартири у 2016р. між сторонами, у позивачки не виникало жодних сумнівів з приводу власників нерухомості, оскільки на Біржевському договорі містилася відмітка Ренійського БТІ про реєстрацію права власності за відповідачами. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачкою та відповідачами була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а позивачка купила квартиру [ADDRESS] за 75 тис. грн. 10.12.2016р. позивачка передала відповідачам обумовлену суму (що підтверджується розписками), а відповідачі передали позивачці документи на квартиру (які були в наявності). Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулася до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачів щодо квартири та встановленні права на нерухомість у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на квартиру за позивачкою як добросовісним набувачем.

Outcome: approved