Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Відповідачка [PERSON] у попереднє судове засідання не зявилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Позивач у попереднє судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], помер 22.05.2014 р.; копія свідоцтво про народження [PERSON], батько [PERSON], мати [PERSON].; довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,74 га та 0,90 га ріллі, розташовану на території Ренійського району Одеської області, згідно якої грошова оцінка становить 22511,40 грн.; копія державного акту на право на земельну ділянку площею 0,90 га, цільове призначення введення особистого селянського господарства, власник [PERSON]; копія договору про передачу [PERSON] та [PERSON] у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку по вул.. Портова, 54 в м. Рені Одеської області від 17.09.1990 р.; копія акту про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку від 27.07.2003 р.; копія рішення про ввід у експлуатацію житлового буднику по вул.. Портова, 54 в м. Рені Одеської області; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул.. Портова, 54 в м. Рені Одеської області, власники [PERSON] та [PERSON]К, самочинних споруд не має; протокол допиту [PERSON] за його згодою від 08.12.2017 р.; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 22.05.2014 року помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді: земельної ділянки площею 0,90 га, яка розташована на території Ренійського району, Одеської області, цільове призначення якої введення особистого селянського господарства на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 840250 та ? частини житлового будинку по вул.. Портова, 54 в м. Рені Одеської області. Під час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, у звязку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є син [PERSON], який є позивачем по справі, та дружина [PERSON], яка є відповідачкою по справі. У встановлений законодавством строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, на момент відкриття спадщини, постійно проживав разом із спадкодавцем, відповідачка мешкала окремо, що підтверджується протоколом опиту [PERSON] від 08.12.2017 р. 17.02.2017 р. [PERSON] звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у звязку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку та відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Це пояснюється тим, що за спадкодавцем не було зареєстровано право власності на житловий будинок, а оригінал державного акту було втрачено. Ця обставина змусила позивача звернутись до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після смерті батька та вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець першої черги [PERSON] спадщину не прийняла та не заперечує проти визнання за позивачем права власності на неї. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом першої черги (ст. 1261 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, відмову від спадщини не заявляв. Інший спадкоємець першої черги [PERSON] спадщину не прийняла та не заперечує про визнання за позивачем права власності на спадкове майно, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляв про відмову від неї, однак оформити її не може у звязку з обставинами, які не залежать від нього. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved