Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Височанська сільська рада, як орган опіки та піклування, звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], обгрунтовуючи свої вимоги тим, що батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя; не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; мати дітей [PERSON] веде асоціальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності; батько [PERSON] схильний до сімейних скандалів та дебоширства, в зв'язку з чим діти опинилися у складних життєвих обставинах, перебувають на обліку у службі в справах дітей, що свідчить про ухилення відповідачів від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей та є підставою для позбавлення їх батьківських прав, а також стягнення з відповідачів аліментів у розмірі не менше 1/3 частини доходу. Представник органу опіки та піклування в особі Височанської сільської ради в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав, пояснивши, що відповідачі після наданого попереднім судом двомісячного строку належних висновків не зробили й позитивних змін практично не відбулося. Зазначає, що весь цей час діти перебували окремо від батьків (в притулку), а клопочучи про залишення попереднього позову без розгляду, орган опіки та піклування давав можливість батькам виправити санітарно-побутові, житлові умови. Не заперечує, що висновку про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо своїх малолітніх дітей виконком сільської ради, як орган опіки та піклування, не приймав. Представник Служби в справах дітей Борзнянської РДА в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і пояснив, що після відібрання 01 квітня 2016 року дітей у відповідачів останні нечасто їх відвідували, а за час перебування в Чернігівському реабілітаційному центрі лише одного разу. Мати дітей декілька разів телефонувала на «гарячу лінію» з приводу повернення дітей, на що їй надсилались відповідні роз'яснення, але вона ними не скористалась. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали й пояснили, що дійсно раніше вони не в повній мірі піклувалися про своїх дітей, мати зловживала спиртними напоями, батько самоусунувся від виховного процесу, але за останній період їх ставлення змінилося: мати перестали вживати спиртні напої, почали проводити облаштування будинку, мають достатній запас продуктів харчування, одягу. Стверджують, що не зрозуміли суть роз'яснень з приводу можливості повернення дітей, помилково вважаючи, що це можна зробити лише після спливу наданого попереднім судом двомісячного терміну. В зв'язку з цим, просять не позбавляти їх батьківських прав, залишити дітей з ними та запевняють, що в подальшому будуть належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. На виконання положень ч.1 ст.12 Конвенції ООН від 20.11.1989р. «Про права дитини», яка ратифікована Україною 27.02.1991р., ст.171 СК України в судовому засіданні була заслухана думка самих дітей (з огляду на їх вік), які просять залишити їх з батьками, не позбавляти батька та матір батьківських прав, так як їм краще проживати в родині. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, відповідачів, з'ясувавши думку дітей, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON], [PERSON] неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки, мати зловживає спиртними напоями, батько не вспромозі контролювати її поведінку, про дітей належним чином не піклуються, діти неохайні, в будинку брудно, не вистачає продуктів харчування. Аналогічні показання дала по справі й свідок [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народився [INFO], [PERSON] - [INFO], [PERSON] - [INFO]; батьком цих дітей є [PERSON], а матір'ю [PERSON]. Дана сім'я проживає в [ADDRESS] й перебуває на обліку в Борзнянському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді як «сім'я в складній життєвій ситуації» та під соціальним супроводом. На підставі рішення виконкому Височанської сільської ради №09 від 01.04.2016р. діти були відібрані у батьків і перебувають в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби в справах дітей Чернігівської облдержадміністрації. На виконання вимог ч.5 ст.19 СК України органом опіки та піклування в особі Борзнянської райдержадміністрації для попереднього суду було підготовлено письмовий висновок від 12 квітня 2016 року про доцільність позбавлення [PERSON], [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак, ухвалою Борзнянського районного суду від 23 червня 2016 року аналогічний позов Височанської сільської ради за її заявою було залишено без розгляду, так як представник позивача просив надати можливість відповідачам усунути недоліки у вихованні дітей та покращити умови їх проживання терміном у два місяці. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з п.1 ст.8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. За змістом положень Конвенції ООН «Про права дитини», ч.2 ст.11, ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. В пп.47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Положеннями пп.15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007р. також передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [PERSON] в період наданого їм органом опіки та піклування двомісячного терміну не вживали належних заходів до покращення умов проживання. Однак, при цьому, суд зважує на ту обставину, що відповідачі фактично не могли виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню дітей, так як діти залишалися бути відібраними від батьків і не перебували в родині. Іспитовий термін у два місяці надавався відповідачам для поліпшення житлово-побутових умов, а не для зміни ставлення батьків до виховання дітей, чого не заперечувала в судовому засіданні й представник органу опіки та піклування. Відповідачі надали суду фотознімки їх житлового помешкання, з яких вбачається настання позитивних змін у їх соціально-побутових умовах; [PERSON] повідомила про припинення вживання алкоголю, періодичне відвідування з цією метою лікаря-нарколога; батьки запевнили суд, що негайно займуться питанням повернення дітей у родину та в подальшому будуть належним чином виконувати свої обов'язки. Крім того, суд зважує і на ту обставину, що органом опіки та піклування всупереч вимогам ч.5 ст.19 СК України після наданого [PERSON], [PERSON] часу для виправлення недоліків не було надано нового висновку про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх малолітніх дітей, хоча суд на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України роз'ясняв сторонам їх права та обов'язки, попереджав про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Заслухана в судовому засіданні думка дітей зводиться до їх бажання проживати з батьками однією сім'єю й не розлучатися з ними. Отже, з урахуванням вищевказаних обставин, наразі відсутні виняткові обставини для застосування до відповідачів такого крайнього заходу як позбавлення їх батьківських прав, а того часу, що діти були відібрані від батьків на думку суду було достатньо, щоб відповідачі усвідомили свою винну поведінку та змінили своє ставлення до виховання дітей. Також, оскільки діти залишаються з батьками, які їх будуть утримують, то відсутні й передбачені законом підстави для стягнення аліментів. Таким чином, враховуючи викладені обставини, в задоволенні позову необхідно відмовити, попередивши [PERSON], [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей та поклавши на орган опіки та піклування в особі виконавчого органу Височанської сільської ради контроль за виконання відповідачами своїх батьківських обов'язків. За змістом положень п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов'язковість якого надано Верховною Радою України, здійснюють органи опіки та піклування або служби у справах дітей. Оскільки в силу приписів ст.165 СК України, «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008р. (із змінами та доповненнями), представництво інтересів дітей по даній справі здійснює Височанська сільська рада, як орган опіки та піклування, то судовий збір за дану позовну заяву справлянню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed