Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

В жовтні 2020 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, мотивуючи вимоги тим, що в жовтні 2020 року вона звернулася в Томашпільський відділ обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з приводу призначення пенсії, однак отримала відмову через відсутність печатки підприємства на першій сторінці трудової книжки, де зроблено запис про зміну прізвища з [PERSON] на [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу. Оскільки будь-яким іншим чином ніж в судовому порядку заявник позбавлений можливості встановити факт належності трудової книжки, що вона змушена звернутися до суду з цією заявою в якій просить встановити факт, що трудова книжка серії [NUMBER] належить [PERSON] . Ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі і справу призначено до судового розгляду на 12 листопада 2020 року. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, надала на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі, заяву підтримує та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області області в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести без його участі. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви [PERSON] , представника заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області області, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення , зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документу, що трудова книжка серії [NUMBER] належить [PERSON] . Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права на пенсійне забезпечення. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , вбачається що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21 жовтня 1984 року, після заключення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 4 ). Так, як вбачається з матеріалів справи, а саме копії паспорта [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 12 жовтня 1995 року Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області прізвище заявника значиться як « [PERSON] » (а.с. 2-3). Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] , де міститься запис про те, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , завірений підписом працівника відділу кадрів (а.с. 6-8). Отже, викладені у заяві твердження [PERSON] знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, зокрема, підтверджені належними та допустимими доказами. Оскільки, судом встановлено та доведено, що трудова книжка серії [NUMBER] видана на ім`я [PERSON] , дійсно належить [PERSON] даний факт підтверджується матеріалами справи, факт належності правовостановлюючого документа має для заявника юридичне значення і впливатиме на оформлення нею пенсії, тому заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Судові витрати суд залишає за заявником. На підставі викладеного та

Outcome: approved