Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав на те, що [INFO] померла його матір [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За час свого життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, заповіла [PERSON] . Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Проте, в отриманні свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок йому було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно. Тому [PERSON] просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовується в [ADDRESS] . У судовому засіданні [PERSON] підтримав пред`явлений позов та просив суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позову не заперечував та просив суд його задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] надала до суду заяву, якою у зв`язку зі станом здоров`я просила розглянути цивільну справу за її відсутності та відмовити у задоволенні пред`явленого позову. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Це підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на її ім`я (а.с.6). 06 липня 2011 року [PERSON] склала заповіт як особисте розпорядження на випадок свої смерті, посвідчений секретарем Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за №42. На підставі якого все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, заповіла [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З копії спадкової справи №155/2015, заведеної Бориспільською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини в межах встановленого шестимісячного строку (а.с.44). Таким чином, він прийняв спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] . Крім позивача з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась також дочка спадкодавця - [PERSON] (а.с.44 зворот). Враховуючи те, що [PERSON] на день смерті матері досягнула пенсійного віку, то відповідно до ст.1241 ЦК України, вона має право на обов`язкову частку незалежно від змісту заповіту. Встановлено, що [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується випискою з облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки, а також довідкою вих. №698 від 04 грудня 2019 року, виданою Любарецькою сільською радою Бориспільського району (а.с.15-18,19). Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, виданої суб`єктом господарювання ФОП [PERSON] , житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] у 1958 році (а.с.12). Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України та ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з положенням ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 . Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація споруд, призначених для виконання спеціальних технічних функцій. Проте виникнення права власності на споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до положення ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З постанови №897/02-31 від 14 липня 2020 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Оскільки, [PERSON] не надав оригіналу правовстановлюючого документа на зазначений житловий будинок (а.с.76). На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позивач, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , набув право власності на вказане нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом з моменту відкриття спадщини. Водночас, згідно з вимогами ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Тобто, незважаючи на наявність заповіту, складеного спадкодавцем на випадок своєї смерті, обов`язкову частку у майні має її непрацездатна за віком дочка [PERSON] . Тому розмір обов`язкової частки [PERSON] в спадщині становить ј частину спадкового майна (Ѕ : 2 = ј). З огляду на це, суд вважає, що за [PERSON] належить визнати право власності на 3/4 частки в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] На підставі викладеного та

Outcome: partial