Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили про розгляд справи без їхньої участі. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу у його відсутність. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва від 20.12.1999р. № 545 про право власності на квартиру [ADDRESS]; копія технічного паспорту на квартиру, оформленого на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.12.1999р. йому та відповідачам на праві приватної власності належить по ? частині квартири [ADDRESS]. До 2000р. сторони у справі, як родичі, спільно мешкали за вищевказаною адресою, вели спільне господарство. У 2000 р. відповідачі подарували позивачу належні їм частини вищевказаної квартири, безоплатно передали у володіння та користування належну їм нерухомість разом із всіма документами на неї і виїхали зі вказаної житлоплощі. Позивач продовжив мешкати на житлоплощі вищевказаної нерухомості, мешкає там по теперішній час, фактично, відкрито володіє квартирою [ADDRESS] вцілому, стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, провів опалювання, встановив газовий котел, зробив ремонт та ін. На момент фактичного укладення угоди про дарування сторони не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили нотаріально. У зв'язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на ? частини квартири, оскільки з 2000 р. володіє та безперервно користується і ними також, слідкує за їх технічним станом, несе витрати у зв'язку із їх утриманням, зберігає у себе всю документацію на житло, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на відповідні частини квартири. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 2000р. між сторонами фактично була досягнута домовленість про дарування ? частин квартири [ADDRESS]. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 2000р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє квартирою вцілому, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивачем квартирою, відповідачі, як зареєстровані співвласники, не пред'являли до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, документів на неї, не брали участі у її утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON], [PERSON], [PERSON] не заперечували щодо фактів, вказаних у позові, визнали позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем ? частинами квартири є добросовісним (тобто позивач вважав, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про дарування відповідних частин нерухомості), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачував комунальні платежі за утримання квартири вцілому, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що ? частини квартири цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого останній набув право власності на них за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на ? частини квартири.

Outcome: approved