Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

В грудні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, мотивуючи тим, що їй на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Руденко Н.П. від 02.07.2002 року, належить 43/100 частини житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . [PERSON] належить 57/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що по [ADDRESS] . На житловій площі будинку зареєстровані: вона, її син [PERSON] , онуки: [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] . Відповідачка не проживає за адресою реєстрації без поважних причин з березня 2019 року. Їй відомо, що вона проживає у своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка не приймає участі в утриманні будинку та домогосподарства. Реєстрація відповідача на житловій площі будинку створює для неї ряд незручностей та є перешкодою у здійсненні прав щодо користування та розпорядження належним їй майном. Просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право на користування житловою площею будинку [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь судовий збір ( а. с. 1-2 ). Ухвалою судді від 22 грудня 2020 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом була залишена без руху ( а. с. 20-23 ). 15 січня 2021 року за вх. № 1120 судом отримано заяву та на виконання вимог ухвали від 22.12.2020 року квитанцію про сплату судового збору ( а. с. 26, 27 ). Ухвалою судді 09 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 10 годину 30 хвилин 17 березня 2021 року ( а. с. 32-33 ). Ухвалою суду від 17 березня 2021 року постановлено закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду по суті на 10 годину 30 хвилин 12 квітня 2021 року ( а. с. 47-48 ). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 12.04.2021 року за вх. № 17081 судом отримано заяву, яка підписана адвокатом Собчук О.О. (а. с. 43, 44, 45 - повноваження ) в якій остання просила суд розгляд справи проводити без участі позивача [PERSON] та представника позивача адвоката Собчук О.О. Також, 12.04.2021 року судом отримано заяву, за підписом представника позивача, в якій остання не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення. З вказаного поштового повідомлення вбачається, що [PERSON] отримала особисто судову повістку 24.03.2021 року про слухання справи, яке відбудеться в Білоцерківському міськрайонному суді 12.04.2021 року. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Отже, відповідач була належним чином повідомленою завчасно про дату, час та місце слухання справи у відповідності до вимог ЦПК України. Жодних заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзив на позовну заяву позивача [PERSON] . Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся в законному порядку. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явилася в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 12.04.2021 року постановлено провести розгляд даної цивільної справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Руденко Н.П. від 02.07.2002 року, належить 43/100 частини житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] , а [PERSON] належить 57/100 частини вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд ( а. с. 3 ). Згідно довідки про склад сім`ї від 09.11.2020 року за вих. № 834, яка видана [PERSON] Озерянською сільською радою за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , її син [PERSON] , онуки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 4 ). З довідки про склад сім`ї та реєстрацію від 17.11.2020 року за вих. № 866, виданої Озерянською сільською радою [PERSON] вбачається, що остання зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , який складається з трьох кімнат, житловою площею 42,5 кв.м, загальною площею 75,2 кв.м. Особовий рахунок відкрито на ім`я [PERSON] , [PERSON] . Власник будинку: [PERSON] , [PERSON] . У цьому житловому приміщенні зареєстровано 5 членів сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 5 ). Відповідно до довідки від 09.11.2020 року за вих. № 835, яка видана виконавчим комітетом Озерянської сільської ради Білоцерківського району Київської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 03.10.2018 року в [ADDRESS] ( а. с. 6 ). Актом від 30 жовтня 2020 року про обстеження житла на встановлення факту проживання/не проживання громадян за № 8 в складі комісії: сільського голови Дробовича Ю.Ю., члена комітету Луценко І.В. та депутата сільської ради [PERSON] , підписали сусіди: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] встановлено, що останні склали цей Акт про те, що ними був обстежений будинок за адресою: [ADDRESS] та при обстеженні житла та опитуванні сусідів комісією встановлено, що в будинку за вказаною адресою гр. [PERSON] в будинку не проживає, зі слів [PERSON] вона не знає місце проживання онуки ( а. с. 7 ). З Акту обстеження матеріально-побутових умов від 11 листопада 2020 року, складеного депутатом Озерянської сільської ради [PERSON] в присутності сусідів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що проведено умови проживання [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] та при обстеженні виявлено, що в приватному будинку загальною площею 75,2 кв.м зареєстровані: [PERSON] , її син [PERSON] , онуки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На час обстеження даного будинку 11.11.2020 року із зареєстрованих осіб проживає [PERSON] . Інших осіб та їх речей не має ( а. с. 13 ). Звертаючись з вищезазначеною позовною заявою позивач наголошує на тому, що реєстрація відповідача в належному їй на праві власності майні створює для неї цілу низку незручностей та порушує її законні права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Такими чином, позивачем у справі доведено що відповідач втратила статус члена сім`ї власника, більше року не проживає у спірному будинку, витрат по утриманню квартири не несе. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами позивач [PERSON] сплатила судові витрати в розмірі 840,80 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи фіскальним чеком ( а. с. 27 ). Тому, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 гривень ( вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок ). Одночасно, суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved