Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення про встановлення факту належності правостановлюючого документу, в якій зазначила, що причиною звернення до суду з даним позовом є неточності в написанні її фамілії в паспорті громадянина України та трудової книжки. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та дату слухання справи повідомлена належним чином, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Управління соціального захисту населення в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 10.06.1994 року після розірвання шлюбу прізвище заявниці було залишено «[PERSON]». Згідно паспорту серії [NUMBER] виданого Комінтернівським РВ УМВС України в Одеській області 15.03.2002 року прізвище заявниці вказано як «[PERSON]». Довідкою Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області від 27.11.2017 року за №4094 підтверджений факт реєстрації та проживання заявниці з адресою: [ADDRESS]. Відповідно до роз'яснень пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Згідно статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 4, 5, 6 постанови Ради Міністрів СРСР від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців», яка набрала чинності 01 січня 1975 року (була чинною на момент влаштування заявника на роботу вперше), робітники і службовці, які влаштовуються на роботу, зобов'язані надати адміністрації підприємства, установи, організації трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Прийом на роботу без трудової книжки не допускається. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу роботу, звільнення. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, при влаштуванні на роботу працівники зобов'язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди. Відповідно до наданої копії трудової книжки серії [NUMBER] заповнену 12 серпня 1976 року до Одеської кожгалантерійної фабрики була прийнята на роботу [PERSON]. Записом в трудової книжці було змінено прізвище на - російською мовою: «[PERSON]», відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області. З врахуванням викладеного, оцінивши всі докази в сукупності, суд вважає доведеним, що трудова книжка серії [NUMBER] від 12.08.1976 року, яка відкрита Одеською кожгалантерейною фабрикою на ім'я «[PERSON]» належать заявниці [PERSON]. Враховуючи, що заявниця не має іншої можливості, аніж в судовому порядку встановити факт, що має юридичне значення, за викладених обставин заяву слід задовольнити.

Outcome: approved