Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

В грудні 2015 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що її син є батьком [PERSON] , [INFO], яка проживає з матір'ю [PERSON], відповідачкою по справі. Остання перешкоджає їй у спілкуванні з онукою. З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд визнати, що вона має повні та законні права бабусі, не обмежені законом на спілкування та виховання дитини в любові та дусі поваги прав інших людей, турботи про її фізичний розвиток, в тому числі про її здоров'я, духовний та моральний розвиток, а також право на захист прав та інтересів її онуки, визнати, що відповідач перешкоджала їй більш ніж один рік спілкуватися та виховувати онуку, припинити перешкоди, які порушують права бабусі на спілкування та виховання онуки та надавати їй за її вимогою відповідно до порядку та періодичності встановленої судом можливість займатися спілкуванням та вихованням онуки, зобов'язати відповідача в триденний термін з дати зміни місця проживання дитини негайно повідомляти її про фактичний адрес проживання дитини; зобов'язати відповідача надавати їй лікарняну картку дитини за її вимогою, але не рідше двох разів на рік для ознайомлення зі станом здоров'я дитини; встановити наступний порядок її спілкування та участі у вихованні дитини один раз на квартал протягом трьох днів (п'ятниця, субота, неділя) з 10.00 год. до 15.00 год. щоденно до виповнення дитиною трьох років у присутності матері дитини за її бажанням, а після досягнення дитиною трирічного віку без присутності матері, спілкування та участь у фізичному розвитку та вихованні проводити у місті Слов'янську або в іншому місті, в якому буде проживати дитина з урахуванням необхідності гуляти з дитиною на свіжому повітрі; зобов'язати відповідача не втручатися в законний процес спілкування та виховання онуки; зобов'язати відповідача після досягнення дитиною трирічного віку не перешкоджати їй забирати дитину на відпочинок на 25-30 днів на рік для відпочинку та оздоровлення на морі в м. Одеса без присутності матері та проживання на час оздоровлення дитини за її місцем мешкання в м. Одеса; стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 2 000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково: зобов'язано відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з онукою [PERSON], [INFO]. Встановлено наступний порядок спілкування [PERSON] з її онукою [PERSON], [INFO] - один раз у квартал протягом 3-х днів, з 10 години до 15 години щоденно у місці, де проживає дитина, в громадському місці у присутності матері дитини. Зобов'язано відповідача не перешкоджати позивачки після досягнення дитиною трирічного віку оздоровлювати дитину у моря в м. Одесі в присутності матері дитини протягом 20 днів. Стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. В задоволені інших вимог відмовлено . З зазначеним рішенням не погодилась позивачка подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення розглянувши її докази та вимоги, викладені у апеляційній скарзі, згідно з вимогами Закону України , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно зробив висновок, щодо перешкоджання відповідачки у спілкуванні з дитиною, не дослідив докази на підтвердження психічної хвороби позивачки та у повній мірі не встановив обставини справи, не прийняв надані нею докази. Крім того, рішення суду в частині зобов'язання її не чинити перешкоди позивачки після досягнення дитиною трирічного віку оздоровлювати дитину в м. Одесі в присутності матері ставить її в матеріальну залежність, крім того не відомо яким на той час буде здоров'я дитини та доцільний буде такий відпочинок на морі, чине буди це зашкоджувати її здоров'ю. Також з зазначеним рішенням суду не погодилась позивачка, подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалення нового рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, не належне дослідження доказів. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на обставини викладені у позовній заяві та додатково зазначила, що суд першої інстанції не надав належної оцінки всім наданим нею доказам, безпідставно відмовив у задоволені позовних вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди. Позивачка та її представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали просили її задовольнити . Відповідачка та її представник в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчить телефонограма №2382 від 18.05.2016 року (т.2 а.с.26). Представник третьої особи органу опіки та піклування Слов'янської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить телефонограма № 2381 від 18 .05.2016 року ( а.с.27) Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, позивачку та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повного всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, якій були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставини, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повні мірі не відповідає. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що відповідно висновку органу опіки та піклування Слов'янської міської ради [PERSON] зобов'язана надавати можливість [PERSON] спілкуватися з онукою за попередньою домовленістю з матір'ю за наступним графіком: один раз у квартал протягом трьох днів (п'ятниця, субота, неділя) з 10.00 год. до 15.00 год. щоденно, за місцем проживанні дитини в присутності матері. Суд частково погоджується з зазначеним висновком, але вважає, що приймаючи до уваги відносини, що склалися між сторонами, позивач не може спілкуватися з дитиною в будинку за місцем її проживання, оскільки це може потягнути за собою подальші взаємні звинувачення, а тому спілкування повинно проходити у громадському місці. Однак, приймаючи до уваги вік дитини ([INFO]), та ту обставину, що з моменту народження дитини позивач її взагалі не бачила, а тому не має певних навичок по уходу за нею, суд вважає, що таке спілкування можливо тільки у присутності матері. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], а фактично проживає у [ADDRESS], де зареєстрована, як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України, про що свідчить лист УСЗН Слов'янської міської ради № 08-16/4467 від 28.08.2015 року. Тобто, у місті Слов'янську відповідач проживає тимчасово. У зв'язку з даною обставиною, суд вважає, що доцільно буде встановити місце для спілкування позивача з дитиною у населеному пункті, де фактично проживає або буде проживати відповідач з дитиною. Крім того, як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] зареєстрована та проживає у місті Одеса, що підтверджується її паспортними даними та бажає оздоровлювати дитину щорічно на морі. На думку суду, дана вимога позивача не виходить за межі прав, передбачених ст. 257 Сімейного Кодексу України для баби, а тому підлягає задоволенню частково. Суд вважає, що для спілкування, виховання оздоровлення дитини на морі влітку термін 20 днів буде достатнім. Крім того, таке оздоровлення буде в інтересах дитини. Однак, приймаючи до уваги те, що позивач просить суд зобов'язати відповідача не перешкоджати оздоровлювати онуку після досягнення трирічного віку, що є занадто незначним віком для дитини, суд вважає, що таке оздоровлення не може відбуватися без присутності матері. Проте погодитись з такими висновками суду у повній мірі не можливо з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER] від 03 лютого 2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці та реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Позивачка [PERSON] є бабусею малолітньої [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER] від 11 червня 1971 року. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Слов'янської міської ради [PERSON] зобов'язано надавати можливість [PERSON] спілкуватися з онукою за попередньою домовленістю з матір'ю за наступним графіком: один раз у квартал протягом трьох днів (п'ятниця, субота, неділя) з 10.00 год. до 15.00 год. щоденно, за місцем проживанні дитини в присутності матері. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно зі ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи. З якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст. 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України. У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час спілкування, вік дитини. Тобто законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини - бабки , діда, пробабки та прадіда у випадку недосягнення згоди з батьками дитини стосовно такого способу, а саме: рішення щодо визначення порядку спілкування з онукою, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя бабки та діда, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків (ст. 158 СК України). І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з родичів , хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, бабка та дід має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Outcome: partial