Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

В жовтні місяці 2016 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради, треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання права на приватизацію квартири, зобовязання провести приватизацію квартири з видачею свідоцтва про право власності. В обгрунтування позову [PERSON] зазначив, що його батько, [PERSON] на підставі ордеру № 1040, виданого 14 березня 1972 року виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської ради депутатів трудящих отримав на сімю із пяти осіб, яка складалася з: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради за №301/3 від 18.12.2014 року було розірвано договір найму на квартиру [ADDRESS] з [PERSON] у звязку із його смертю і укладено новий договір найму на цю квартиру з матірю позивача [PERSON]. Позивач зазначає, що він був зареєстрований у цій квартирі з 09.07.1982 року по 29.10.1991 року, тимчасово зареєстрований з 20.06.2000 року по 10.04.2001 року та з 23.08.2005 року по теперішній час. Так, у жовтні 1991 року позивачу запропонували роботу в іншому місті і тому він знявся з реєстрації в квартирі [ADDRESS] (раніше Желваковського) в місті Дніпрі 29.10.1991 року, проте з роботою не склалося і він залишився проживати в цій квартирі без реєстрації місця проживання, бо його батько [PERSON] не давав згоди на реєстрацію. Таким чином позивач проживав без реєстрації в квартирі до 20.06.2000 року, після чого був зареєстрований за цим місцем проживання і до теперішнього часу позивач постійно проживає в цій квартирі. В липні 2016 року позивач звернувся з заявою до Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради на приватизацію квартири №69 з будинку №2 по вулиці Полонської-Василенко (колишня Желваковського) в місті Дніпро, на що отримав відповідь за №3/4-1410 від 06.07.2016 року, в якій вказано, що заява на приватизацію квартири не може бути розгля\-нута, бо в наданих до заяви на приватизацію документах відсутні відомості про те, що [PERSON], не використав своє право на приватизацію житла у період з 1992 року по 20.06.2000 року. Підставою у відмові надання адміністративної послуги є те,що позивачем не було надано довідку про його реєстрацію в квартирі з 1991 року по 2000 рік , оскільки в той час позивач проживав в [INFO] (колишня Желваковського) в місті Дніпро без реєстрації місця проживання. Враховуючи викладене, [PERSON] просить суд визнати за ним право на приватизацію квартири [ADDRESS] (колишня Желваковського) в місті Дніпро (Дніпропетровськ) та зобовязати Департамент житлового господарства Дніпропетровської міської ради підготувати і оформити документи про передачу у власність «квартири [ADDRESS] (колишня Желваковського) в місті Дніпро (раніше Дніпропетровськ) громадянам,які в ній проживають з видачею свідоцтва про право власності на цю квартиру. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладених в позовній заяві та наполягали на задоволені позовних вимогах. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду заперечення та просив в задоволенні позовних вимогах відмовити. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечували. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомили. Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі ордеру № 1040, виданого 14 березня 1972 року виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської ради депутатів трудящих, отримав на сімю із пяти осіб, яка складалася з: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради за №301/3 від 18.12.2014 року договір найму на квартиру [ADDRESS] з [PERSON] було розірвано у звязку із його смертю і укладено новий договір найму на цю квартиру з матірю позивача [PERSON]. Судом встановлено, що позивач [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі з 09.07.1982 року по 29.10.1991 року, тимчасово зареєстрований з 20.06.2000 року по 10.04.2001 року, зареєстрований з 23.08.2005 року і по теперішній час, що підтверджується довідкою за №2316 від 16.06.2016 року КІТ «Жилсервіс-9» ДМР. В липні 2016 року позивач звернувся з заявою до Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради на приватизацію квартири №69 з будинку №2 по вулиці Полонської-Василенко (колишня Желваковського) в місті Дніпро, на що отримав відповідь за №3/4-1410 від 06.07.2016 року, в якій вказано, що заява на приватизацію квартири не може бути розгля\-нута, оскільки в наданих до заяви на приватизацію документах відсутні відомості про те, що [PERSON] не використавсвоє право на приватизацію житла у період з 1992 року по 20.06.2000 року. Підставою у відмові надання адміністративної послуги є те,що позивачем не надані необхідні документи у повному обсязі, а саме не підтверджено його факт проживання з жовтня 1991 року по 20.06.2000 року. Факт проживання позивача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] (колишня Желваковського) в місті Дніпро з 1991 по 2000 рокипідтверджується актом про проживання від 10.09.2016 року, який був складений сусідами - мешканцями будинку, а також показами свідків [PERSON] та [PERSON]. Та обставина, що [PERSON] постійно проживав в [INFO] (колишня Желваковського) в місті Дніпро з 1982 року і по теперішній час і не використав своє право на приватизацію квартири підтверджується довідкою про склад сімї КП «Жилсервіс-9» ДМР. В довідці зазначено,що квартира [ADDRESS] Желваковського) в місті Дніпро не приватизована і не броньова\-на, заборгованості по квартплаті немає. На підставі п.4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових мов до введення в дію цього Закону. Згідно п.10 ст.8 цього ж Закону органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно п.11 ст.8 вищенаведеного закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. На підставі п.4 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Згідно п.5 ст.8 цього ж Закону передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст.5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Враховуючи те, що позивач [PERSON] без реєстрації з 29.10.1991 року по 20.06.2006 року постійно мешкав в квартирі [ADDRESS] (Желваковського) в м. Дніпро, що підтверджується матеріалами справа та показами свідків та те що право на приватизацію ним не використано, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме слід визнати за [PERSON] право на приватизацію квартири [ADDRESS] ( Желваковського) в м. Дніпро.

Outcome: partial