Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

В вересні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька обл., м.Торецьк, смт.Північне, вул.Цвіточна (вул.Р.Люксембург), буд.15. В обґрунтування позову зазначив наступне. [PERSON]\~є власником\~будинку,\~що знаходиться\~за адресою:\~Донецька обл.,\~м.Торецьк,\~смт.Північне,\~вул.Цвіточна\~(вул.Р.Люксембург),\~буд.15.\~Разом з\~ним у\~квартирі зареєстровані:\~[PERSON]\~-\~його дружина,\~ \~[PERSON]\~-\~його донька.\~Відповідач з\~2007\~року виїхала\~на заробітки\~до Німеччини,\~де постійно\~проживає.\~Останній раз\~була вдома\~у 2012\~році. Витрат, пов'язаних зі сплатою комунальних послуг вона не несе, участі в утриманні житлового приміщення не приймає. Збереження реєстрації за відповідачем перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном, він змушений звернутися до суду про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька обл., м.Торецьк, смт.Північне, вул.Цвіточна (вул.Р.Люксембург), буд.15. Позивач просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. У відповідності до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку також визначені ст.383 ЦК України та ст.150\~ЖК , які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що будинок за адресою: Донецька область, місто Торецьк, смт.Північне, вулиця Цвіточна (вулиця [PERSON]), будинок 15 належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджено Договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 25.11.1980 року, Актом про закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 08.12.1988 року та реєстраційним посвідченням від 09.06.1989 року, виданим Горлівським БТІ, який є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. Разом з позивачем зареєстровані: [PERSON] його дружина, [PERSON]- його донька, що підтверджено довідкою про склад сімї №1828/02 від 20.08.2018 року. Також, про реєстрацію [PERSON] за вищевказаною адресою свідчить інформація виконавчого органу Північної селищної ради. Відповідно до Акту №1437/02-45 від 21.08.2018 року [PERSON] за адресою: Донецька обл., м.Торецьк, смт.Північне, вул.Цвіточна (вул.Р.Люксембург), буд.15 не мешкає з 2007 року. Відповідач мешкає та працює у Німеччині, що підтверджено Рішенням Генерального консульства України в Мюнхені від 01.03.2007 року, довідкою з місця роботи від 29.03.2017 року. Згідно довідки про укладення шлюбу у 2011 році відповідач [PERSON] змінила після одруження прізвище на [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом було встановлено, що відповідач не мешкає в житловому приміщенні за вказаною адресою з 2007 року. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід задовольнити. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов'язав його вчинити цю дію.

Outcome: approved