Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 3 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому змінила, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 1,7251 га, що розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . Даний позов обґрунтовано наступним. [INFO] в [ADDRESS] померла [PERSON] -мати позивача. Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якої входить земельна ділянка площею 1,7251 га, що розташована на території Липівської сільської ради, та житлового будинку в [ADDRESS] . Позивач вказує, що вона та відповідачі є спадкоємцями після смерті [PERSON] , які фактично вступили в управління спадковим майном. Також позивач зазначає, що при підготовці документів для прийняття спадщини, нотаріусом було повідомлено про подання іншими спадкоємцями заяв про прийняття спадщини, на ім`я яких було складено спадкодавцем заповіти. В подальшому рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 29 вересня 2017 року встановлено нікчемність заповіту, яким [PERSON] заповіла [PERSON] спірну земельну ділянку, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, скасовано державну реєстрацію права власності об`єкта нерухомого майна, а також нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно на ім`я спадкодавця. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 3 травня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 09-00 годину 4 вересня 2018 року. 4 вересня 2018 року представником відповідача було подано клопотання про відкладення підготовчого засідання. Ухвалою Томашпільського районного суду від 4 вересня 2018 року відкладено підготовче засідання на 13-30 годину 30 жовтня 2018 року. 8 жовтня 2018 року судом направлено запит до Томашпільської державної нотаріальної контори у Вінницькій області щодо наявності чи відсутності спадкової справи після померлої [PERSON] 11 жовтня 2018 року отримано відповідь державного нотаріуса про наявність спадкової справи після смерті [PERSON] Ухвалою Томашпільського районного суду від 12 жовтня 2018 року витребувано у державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори спадкову справу після смерті [PERSON] Ухвалою Томашпільського районного суду від 30 жовтня 2018 року відкладено підготовче засідання на 09-00 годину 28 листопада 2018 року. 5 листопада 2018 року отримано копію спадкової справи після смерті [PERSON] 28 листопада 2018 року позивачем подано заяву про перенесення слухання справи в зв`язку з відсутністю її адвоката. Ухвалою Томашпільського районного суду від 28 листопада 2018 року відкладено підготовче засідання на 09-00 годину 11 січня 2019 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 11 січня 2019 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду на 10-00 годину 1 квітня 2019 року. 1 квітня 2019 року отримано заяву представника позивача про перенесення справ за його участю. Ухвалою Томашпільського районного суду від 1 квітня 2019 року відкладено розгляд справи на 13-00 годину 25 квітня 2019 року. 17 квітня 2019 року отримано клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. Ухвалою Томашпільського районного суду від 25 квітня 2019 року відкладено розгляд справи на 10-40 годину 27 травня 2019 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 28 травня 2019 року відкладено розгляд справи на 09-00 годину 27 червня 2019 року. 26 червня 2019 року представником позивача подано заяву про зміну позовних вимог. 26 червня 2019 року представником відповідачів подано повідомлення про отримання заяви про зміну позовних вимог. Доводи учасників справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] змінені позовні вимоги підтримали, попросили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнали, пояснюючи, що отримали копію заяви про зміну позовних вимог, не заперечують проти їх задоволення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача [PERSON] , думку його в судовому засіданні висловив його представник. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності. Судом встановлено, що [INFO] в [ADDRESS] померла [PERSON] (а.с.7). До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження останньої (а.с. 6). Відповідно до ст. 1261 ЦК України-перша черга спадкоємців за законом- у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги спадкування на майно, що залишилося після смерті [PERSON] Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна. Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Як вбачається із копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , даний державний акт видано 28.02.2003 Томашпільською районною державною адміністрацією [PERSON] , яка на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 06.02.2003 № 51 є власником земельної ділянки 1,7251 га, що розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (а.с.10). З отриманою копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на ім`я [PERSON] спадкодавцем [PERSON] було складено 10.08.2007 заповіт на житловий будинок по [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] 10.08.2007 спадкодавцем було складено заповіт на земельну ділянку розміром 1,7251 га (а.с.62-69). Рішенням Томашпільського районного суду від 29 вересня 2017 року збільшені та уточнені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про встановлення заповітів нікчемними задоволено. Вирішено: встановити нікчемність заповіту, вчиненого 10 серпня 2007 року від імені [PERSON] , на користь [PERSON] , посвідченого секретарем Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, зареєстрованим в реєстрі за № 81, яким [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку розміром 1,7251 га, що розташована на території Липівської сільської ради, відповідно Державного акту серії [NUMBER] , майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, відповідно сертифікату серії [NUMBER] . Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом (серія та номер 799 від 7 червня 2017 року), видане Державним нотаріусом Іськовою Н.М. Скасувати державну реєстрацію права власності об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер 1267883905239) (а.с.20-25). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори від 31.03.2017 на заяву [PERSON] , останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця (а.с.27). Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори від 30.10.2018 на запит суду від 12.10.2018, спадкову справу після померлої [PERSON] заведено за № 217/2016. Спадкова справа досліджувалася в судовому засіданні. Висновки суду за результатом розгляду справи. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За наведених обставин, враховуючи, що позивачем доведено, що вона є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері [PERSON] і спадщину прийняла у передбачений законом термін, відповідачами визнано позовні вимоги [PERSON] , визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що за [PERSON] може бути визнано в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її матері [PERSON] , що складається із земельної ділянки площею1,7251 га, що розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач не просила про відшкодування їй судових витрат, суд вважає, що судові витрати, понесені позивачем, необхідно залишити за нею ж. На підставі викладеного,

Outcome: approved