Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

В жовтні 2014 року до Вінницького районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] ([PERSON]) з позовом до Державної казначейської служби України, у якому просив з урахуванням уточнення позовних вимог, стягнути з відповідача на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку матеріальну шкоду в сумі 203,44 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2013 року позовну заяву позивача до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування шкоди було залишено без руху для усунення недоліків протягом п'яти днів дня отримання копії даної ухвали суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2013 року вказану вище позовну заяву позивача визнано неподаною та повернуто позивачу, оскільки суддя вважав, що зазначені в ухвалі суду від 30.10.2013 року недоліки не були усунуті позивачем. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 09.12.2013 року було скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2013 року. Посилаючись на те, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2013 року була скасована як незаконна і в зв'язку з цим позивач зазнав матеріальних витрат, що пов'язані із зверненням та явкою (витрати на проїзд на транспорті) позивача до апеляційного суду Вінницької області, тому вказані витрати в сумі 203,44 грн. повинні бути відшкодовані позивачу державою. В судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги і підтримав заявлені позовні вимоги в зменшеному вигляді, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просив ухвалити заочне рішення по справі. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, хоча відповідач був неодноразово належним чином повідомлений про час і дату розгляду справи, про причини неявки свого представника суд не повідомив. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача в судовому засіданні, дослідивши матеріали цивільної справи Вінницького міського суду Вінницької області №127/26025/13-ц за позовом [PERSON] до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування шкоди, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Частиною2 ст. 1176 ЦК України передбачено право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Як вбачається з матеріалів оглянутої цивільної справи №127/26025/13-ц, 28.10.2013 року [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування шкоди. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2013 року позовну заяву позивача до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування шкоди було залишено без руху для усунення недоліків протягом п'яти днів дня отримання копії даної ухвали суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2013 року вказану вище позовну заяву позивача визнано неподаною та повернуто позивачу, оскільки суддя вважав, що зазначені в ухвалі суду від 30.10.2013 року недоліки не були усунуті позивачем. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 09.12.2013 року було скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2013 року, а справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Вінницьким міським судом було відкрито провадження за вказаною позовною заявою і рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2013 року відмовлено повністю в задоволенні позову [PERSON] до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування шкоди. [PERSON] вказане рішення Вінницького міського суду від 30.12.2013 року в апеляційному порядку не оскаржував. Враховуючи обставини справи та положення ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» дія даного Закону на правовідносини, які є предметом даного спору, не поширюється. Крім того, згідно журналу судового засідання від 09.12.2013 року апеляційного суду Вінницької області (а.с. 24 цивільної справи №127/26025/13-ц) [PERSON] в судове засідання 09.12.2013 року до апеляційного суду Вінницької області не з'явився, що спростовує доводи позивача про те, що позивачем понесено витрати, які пов'язані з його явкою та викликом до апеляційного суду Вінницької області 09.12.2013 року і складаються з витрат пов'язаних з оплатою позивачем квитків на автобус сполученням Київ-Вінниця, Вінниця-Київ від 09.12.2013 року, а також чотирьох разових квитків для проїзду в міському трамваї та тролейбусі у м. Вінниці. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати пов'язані зі сплатою судового збору слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed