Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Відповідно до положення статті 55 Закону України «Про Національний банк України», головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова\~\~ стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 3 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З копії кредитного договору судом встановлено, що 27.02.2013 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № ІКІРG3.105752.001, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 155 400 грн. 00 коп. на придбання нерухомості зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% річних, зі сплатою комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,20% від суми кредиту по договору. Термін користування кредитом до 26 лютого 2023 року. Період сплати кредиту, процентів та комісії з 01 по 10 число кожного місяця (п.2.4 кредитного договору). Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Поняття поруки закріплено у ст. 553 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. З копії договорів поруки судом встановлено, що 27 лютого 2013 року в забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ\~«ВБР» та [PERSON] було укладено договорі поруки № РХ029031.105794.001, згідно п.1 якого [PERSON] поручився перед ПАТ «ВБР» за виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором. Крім того, 27.02.2013 року в забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ «ВБР» та [PERSON] було укладено договір поруки № РХ029031.105798.001, згідно п.1 якого [PERSON] поручився перед ПАТ «ВБР» за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. \~ \~ \~ \~Надані суду копії кредитного договору та договорів поруки належним чином посвідчені представником ПАТ «ВБР» Жегуліним Ю.М., факт укладення вказаних договорів відповідачами не заперечувався. \~ \~ \~ \~27.02.2013 між ПАТ «ВБР» та [PERSON] також було укладено договір іпотеки квартири №ZXR019521.105752.002 відповідно до п.2 якого за цим договором іпотекою забезпечено виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, укладеним між ПАТ «ВБР» та [PERSON] . ПАТ «ВБР» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав кредит [PERSON] в сумі 155 400 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки №151195 від 27.02.2013, але [PERSON] в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала належним чином, що підтверджується випискою з рахунку та розрахунком заборгованості на 02.02.2015, що надані позивачем. Останній платіж в рахунок виконання своїх кредитних зобов`язань [PERSON] зробила 06.01.2015 на суму 3\~150 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією №803437 від 06.01.2015, яка надана ПАТ «ВБР» на виконання ухвали суду від 08.09.2020. Щодо квитанції №137719 від 02.02.2015 на суму 121\~964,50 грн., яка надана [PERSON] на підтвердження того, що 02.02.2015 у відділенні ПАТ «ВБР» у м. Донецьку вона повністю виконала свої кредитні зобов`язання перед ПАТ «ВБР» та сплатила в рахунок погашення заборгованості перед Банком 121\~964 грн. 50 коп., суд зазначає, що вона є не достовірною, так як за даними ПАТ «ВБР» у період з 01.09.2014 по 01.03.2015 відділення ПАТ «ВБР» у м. Донецьку не здійснювали діяльність на підставі Постанови НБУ «Про призупинення фінансових операцій» №466 від 06.08.2014; згідно виписки по рахунку кошти у сумі 121\~964 грн. 50 коп. від [PERSON] до Банку не надходили; сума боргу станом на 02.02.2015 становила 115\~434 грн. 97 коп., тобто була менша за ту, яка вказана у наданій [PERSON] квитанції; в квитанції, місяць, коли здійснено операцію вказаний у цифровому значенні, але квитанція формується у банківському програмному комплексі «SR Bank», відповідно до якого місяць здійснення операції прописується словами; за обліковими даними ПАТ «ВБР» за номером квитанції 137719 було здійснено іншу операцію 23 квітня 2012 року, а номер квитанції сумнівний, оскільки в січні 2015 року програмний комплекс формував платіжні доручення за номером більше 803437. Таким чином, існування квитанції №137719 як автентичної не може бути, оскільки програмний комплекс «SR Bank» не дублює номера квитанції. За таких встановлених обставин, суд відхиляє доказ наданий [PERSON] , а саме квитанцію №137719 від 02.02.2015 на суму 121\~964,50 грн., як не достовірний. З розрахунку заборгованості по Кредитному договору судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань станом на 18.11.2015 за кредитним договором утворилась заборгованість, яка складається з наступного: поточна заборгованість по тілу кредиту 102\~234,58 грн.; прострочена заборгованість по тілу кредиту 11\~434,86 грн.; заборгованість по процентах на суму поточної заборгованості по тілу кредиту 874,95 грн.; заборгованість по процентах прострочена 17\~371,94 грн., заборгованість по комісії 3\~108,00, а усього 135\~025,33 грн. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. З огляду на викладене, в розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним Договором кредиту та Договором поруки, та у зв`язку із неналежним виконанням боржниками умов зазначених Договорів, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями виникло право вимоги стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту, по відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, при солідарному обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язків частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Частиною 1 ст. 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. 14.04.2020 ухвалою суду замінено позивача по справі з ПАТ «ВБР» на ТОВ «ФК «Есаймент» з тих підстав, що 13.09.2019 між ПАТ «ВБР» та ТОВ «ФК «Есаймент» укладено договір №147 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором № ІКІРG3.105752.001 укладеним 27.02.2013 між ПАТ «ВБР» та [PERSON] . Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження позовних вимог ПАТ «ВБР» надало суду належним чином засвідчені копії кредитного договору, договорів поруки, заяви про видачу готівки, квитанції про сплату кредиту, розрахунок заборгованості, виписку по кредитному рахунку. Таким чином відсутність оригіналу кредитного договору не спростовує факт укладення кредитного договору між ПАТ «ВБР» та [PERSON] , позичальник не оспорювала факт отримання кредитних коштів та частково виконувала умови кредитного договору, а тому суд, з урахуванням наданих банком доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено повністю, судові витрати покладаються на відповідача. За звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2\~025,38 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 02.06.2020 №772, а відтак, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~025,38 по 675,13 грн. з кожного.

Outcome: approved