Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками площею 4,5 кв.м., 8 кв.м., за адресою: [ADDRESS], щодо яких встановлено сервітут згідно рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 листопада 2014 року, шляхом знесення частини парканів із металопрофілю, що примикають до земельних ділянок, щодо яких встановлено сервітут і перегороджують прохід до них. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що сторони є співвласниками, по 1/2 частині, вищезазначеного будинку, за рішенням суду здійснений розподіл земельної ділянки та встановлені сервітути, однак, відповідачем встановлені паркани з металопрофілю, що унеможливлює доступ позивача до земельних ділянок, щодо яких встановлений сервітут для обслуговування його будинку, в позасудовому порядку спір між сторонами не вирішений. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 червня 2017 року позов [PERSON] задоволено частково. Зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди у користуванні позивачу земельними ділянками площею 4,5 кв.м., 8,00 кв.м., щодо яких встановлений безоплатний земельний сервітут, шляхом забезпечення [PERSON] проходу до спірних земельних ділянок через вхід до домоволодіння [ADDRESS], яке перебуває у володінні [PERSON], для обслуговування, ремонту та усунення (попередження) надзвичайних ситуацій [PERSON] щодо належної йому частини даного будинку, по мірі необхідності, із повідомленням [PERSON], таким чином, завдаючи найменших незручностей власнику земельної ділянки [PERSON] В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 275 грн. 60 коп. судового збору. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 270 грн. витрат на правову допомогу. Не погоджуючись з вказаним рішенням [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на незаконність, порушення його прав просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, задовольнивши позов в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт зазначає, що рішенням суду було встановлено сервітут, згідно закону він має право користуватися земельними ділянками, щодо яких встановлено сервітут, проте відповідач поставив паркан. За таких обставин ні позивач, ні будь-які служби, не можуть потрапити на земельні ділянки які перебувають у сервітуті, оскільки стоїть паркан, а відповідача постійно немає вдома. Апелянт вказує, що зі сторони земельних ділянок, відносно яких встановлений сервітут, знаходиться кухня, яку постійно підтоплює, проте потрапити зовні, щоб усунути наслідки та провести необхідний поточний (екстрений) ремонт він не має можливості, оскільки відповідач постійно не знаходиться вдома, і там взагалі нікого немає. Крім того, апелянт вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки в позові жодного слова немає про повідомлення відповідача про намір пройти до земельних ділянок, згідно яких встановлено сервітут, що є явним порушенням норм процесуального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні встановлено відсутність доступу позивача до земельних ділянок, щодо яких встановлений сервітут. Порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачу земельними ділянками площею 4,5 кв.м., 8,00 кв.м., щодо яких встановлений безоплатний земельний сервітут за рішенням суду, шляхом забезпечення проходу позивачу через вхід до домоволодіння [ADDRESS], яке перебуває у володінні відповідача, до спірних земельних ділянок для обслуговування, ремонту та усунення (попередження) надзвичайних ситуацій позивачем щодо належної частини даного будинку, по мірі необхідності проведення ремонту та обслуговування, виникнення надзвичайних ситуацій, із повідомленням відповідача. Даний спосіб є найменш обтяжливим для відповідача, як власника суміжної земельної ділянки, і не порушує баланс сторін із врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин. Доказів на підтвердження усунення перешкод шляхом знесення частини заборів, з посиланням на необхідність обслуговування та ремонту частини будинку позивачем не наведено. Умов та способів здійснення сервітуту судовим рішенням, яким встановлено сервітут, не визначено. Однак, з таким висновком не може погодитись колегія суддів апеляційного суду. Відповідно до положень ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно із ст.98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини будинку[ADDRESS], згідно договору дарування від 17 серпня 2006 року (а.с.7). Реєстрація права власності здійснена 19 вересня 2006 року, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.30). Співвласником іншої 1/2 частини будинку є відповідач [PERSON] Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 листопада 2014 року, яке набрало законної сили, виділено та визначено користування сторін земельні ділянки домоволодіння [ADDRESS]. Також даним рішенням для [PERSON] встановлений безкоштовний земельний сервітут площею 7,50 кв.м. для обслуговування будинку, для [PERSON] встановлений безкоштовний земельний сервітут площею 4,5 кв.м. та 8,00 кв.м. (а.с.8-14). З акту розгляду земельного спору від 02 серпня 2016 року вбачається, до доступ до земельної ділянки на яку встановлено сервітут відсутній (а.с.25-26). Вбачається, що між сторонами наявний спір щодо користування позивачем встановленим сервітутом через неможливість проходу на земельні ділянки згідно сервітуту через спорудження відповідачем забору. Статтею 99 ЗК України передбачено види права земельного сервітуту, зазначено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів зокрема право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд тощо. Відповідно до ч.1 ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. У ст.404 ЦК України визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Тобто, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном і потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Крім того, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється, суттєвим є визначення умов сервітуту. Суд задовольняючи позов та усуваючи перешкоди в користуванні земельними ділянками, щодо яких встановлено сервітути, у порушення вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України на вищевказані положення закону та обставини справи належної уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та нормою права, що підлягає застосуванню. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданням відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Так, дійсно рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області встановлено безкоштовний земельний сервітут площею 7,50 кв.м. та 8 кв.м., однак даним рішенням не було визначено умови сервітуту та спосіб його здійснення, коло прав позивача стосовно обмеженого користування чужим майном, зокрема, земельною ділянкою з урахуванням приписів ст.99 ЗК України та ст.402 ЦК України. За таких обставин, вимога про усунення перешкод у користуванні сервітутом є передчасною. Крім того, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції фактично вийшов за межі позовних вимог, адже позивачем було заявлено вимоги про усунення перешкод шляхом знесення частини огорожі, проте суд вирішив усунути перешкоди у користуванні земельним сервітутом шляхом забезпечення проходу позивача через вхід до домоволодіння відповідача до даних земельних ділянок площею 4,5 кв.м., 8,00 кв.м., для обслуговування, ремонту та усунення (попередження) надзвичайних ситуацій [PERSON] щодо належної частини даного будинку по мірі необхідності проведення ремонту та обслуговування, виникнення надзвичайних ситуацій, із повідомленням [PERSON] Тобто, фактично суд без заявлених вимог та без встановлення наявності заходів досудового, договірного врегулювання між сторонами встановив умови сервітуту. Таким чином, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу і спростовують висновки суду про часткове задоволення позову, оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню в частині скасування рішення суду першої інстанції, з підстав передбачених ч.1 п.4 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по суті спору, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: partial