Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК\~від 11.06.2000\~року йому\~первинно встановлено 10 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, при переогляді, висновком МСЕК\~від 22.06.2010\~року йому встановлено 60 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності. безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивача постійно турбує стійкий виражений біль у грудях, задуху, головний біль, кашель. Розмір моральної шкоди позивача оцінює в сумі 170 00 грн., яку просив стягнути з відповідача. 22 жовтня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. 01 листопада 2019 року судом отримано відзив від представника відповідача у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір. Також зазначив, що на теперішній час позивачу 69 років, він має загальний стаж роботи 33 роки 2 місяці, з 26.112008 р. є пенсіонером , 11 років він не перебуває під впливом шкідливих факторів. Вказав, що до 01.07.1993 року в законодавстві не існувало терміну «моральна шкода» а тому позивач не має права а відповідач обов`язку щодо відшкодування такої шкоди. Також вказав, що позивач не звертався до підприємства відповідача із відповідною заявою про відшкодування моральної шкоди. Крім того зазначив, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, протиправність діяння відповідача, та зазначив, що позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів з 18.02.1985 року по 26.11.2008 року, підземним машиністом, підземним бурильником, прохідником, електрослюсарем в підземних умовах на ш. « Гвардійська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат », 26.11.2008 року звільнений у зв`язку із виходом на пенсію, за ст.38 КЗпП України, що сторонами не заперечується.( а.с.5-6) Відповідно до висновку МСЕК від 11.01.2000 року позивачу первинно встановлено 10 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням. (а.с.17) При повторному переогляді 22.06.2010 року висновком МСЕК [PERSON] встановлено 60 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності, безстроково. Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.05.2000 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, тривалий стаж роботи (14р ) в умовах впливу вібрації Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.11.2002 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, тривалий стаж роботи (17р 8 міс ) в умовах впливу шкідливих факторів. Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Згідно положень ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно з ст.440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати. За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у позивача у зв`язку із професійним захворюванням, що призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, та встановлення групи інвалідності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону в поєднанні з ст.ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 р. №6-207цс14, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Згідно\~статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 4173 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності дорівнює 20865 грн., а максимальний 834600 грн. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує наявність у позивача втрати професійної працездатності у розмірі 60 %, третю групу інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Також звернуто увагу на значний період роботи - більше 33 років в умовах впливу шкідливих факторів, тому суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 80 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 800 гривень.

Outcome: partial