Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини першої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особи у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] , є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13 вересня 2017 року [PERSON] встановлено час спілкування зі своїм малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , наступним чином: -у вихідні дні місяця (субота та неділя) через тиждень та у святкові дні (Новий рік, Різдво, Міжнародний жіночій день, Пасха (Великдень), День міжнародної солідарності трудящих, День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги), Трійця, День Конституції України, День незалежності України, День захисника України) по черзі з 10.00 години до 17.00 години за повідомленням з матір`ю, з урахуванням стану здоров`я дитини за місцем проживання дитини та в загальнодоступних громадських місцях, причому половина спілкування відбувається в присутності матері, інша без її участі. -для оздоровлення кожного року на 15 діб влітку та 10 діб взимку в період відпустки [PERSON] за попереднім повідомленням матері дитини, при наявності відповідної путівки з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини разом з матір`ю - [PERSON] до досягнення дитиною десяти років (а.с.10-13). Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 19 листопада 2017 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13.09.2017 року було змінено. Виключено з абзацу третього резолютивної частини рішення слова «за повідомленням з матір`ю, з урахуванням стану здоров`я дитини за місцем проживання дитини та в загальнодоступних громадських місцях, причому половина спілкування відбувається у присутності матері, інша без її участі», а з абзацу четвертого виключити слова «за попереднім повідомленням матері дитини, при наявності відповідної путівки з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини разом з матір`ю [PERSON] до досягнення дитиною десяти років» (а.с.14-16). Отже, рішенням суду встановлено наступний порядок спілкування позивача з сином: у вихідні дні місяця (субота та неділя) через тиждень та у святкові дні (Новий рік, Різдво, Міжнародний жіночій день, Пасха (Великдень), День міжнародної солідарності трудящих, День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги), Трійця, День Конституції України, День незалежності України, День захисника України) по черзі з 10.00 години до 17.00 години; для оздоровлення кожного року на 15 діб влітку та 10 діб взимку в період відпустки [PERSON] . Встановленим судом порядком спілкування позивача з дитиною не передбачено попереднє узгодження з матір`ю дитини часу їх зустрічей, тому суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що [PERSON] навмисно не отримує його листи з проханням про побачення з дитиною, що на його думку, свідчить про перешкоджання з боку позивачки його спілкуванню з дитиною та невиконання рішення суду. Судом встановлено, що між родинами позивача та відповідачки існує тривалий конфлікт та склалися неприязні стосунки з приводу участі у виховання дитини, про що свідчать неодноразові звернення до Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області, як позивачем та його батьками, так і відповідачкою та її матір`ю. За наслідками цих заяв правоохоронними органами проводились перевірки та не встановлено ознак кримінальних правопорушень (а.с.20-28, 42,65-70, 76-82). Однак, суд зазначає, що в судовому засіданні позивачем не надано суду переконливих доказів того, що відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, оскільки більша частина звернень до органів поліції подана його матір`ю, [PERSON] , яка є бабусею неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Тому неможливо стверджувати про те, що відповідачка перешкоджає саме позивачу у спілкуванні з дитиною. Більш того, як пояснив позивач у судовому засіданні, він не завжди має можливість забирати сина в дні, які визначені судовим рішенням, оскільки є військовослужбовцем, тому дитину забирає його мати або батько. Відповідачка та свідок [PERSON] також у судовому засіданні підтвердили цей факт. Позивачем також надані світлини, які засвідчують факт перебування позивача на відпочинку з дитиною влітку 2018 року та влітку 2019 року, що свідчить про відсутність перешкод з боку матері у вихованні дитини (а.с.160). Як вбачається з нотаріально засвідченої заяви, [PERSON] , батько малолітнього [PERSON] , [INFO] надав своїй матері, [PERSON] , [INFO] дозвіл на те, щоб вона забирала його малолітнього сина на час спілкування у рамках виконання рішень Краматорського міського суду та Апеляційного суду Донецької області про участь у вихованні дитини (а.с.19). Однак, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 09.11.2017 року саме батьку - [PERSON] визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Передоручення батьком своїх прав на побачення з дитиною та участь у її вихованні, не передбачено діючим законодавством. Щодо доводів позивача про те, що мати відповідачки, [PERSON] , вчиняє відносно його сина насильство, б`є дитину, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються жодним доказом та взагалі не стосуються предмету спору. Крім того, рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06 лютого 2020 року, залишеному без змін постановою Донецького апеляційного суду від 28.04.2020 року було відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради про видачу обмежувального припису (а.с.71-76). Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що [PERSON] неналежним чином піклується про стан здоров`я дитини, внаслідок чого у дитини є хвороби, які загрожують його життю та він потребує медичної допомоги, оскільки вказане питання не стосується предмету спору, яким по суті позовних вимог, є невиконання рішення суду про встановлення порядку спілкування з дитиною. Крім того, суд зазначає, що 03.07.2018 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28.08.2018. Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) доповнено статтею 64-1 , якою встановлюється порядок виконання рішень про встановлення побачення з дитиною або усунення перешкод у побаченні. Крім того відповідні зміни внесено до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 № 512/5 в редакції наказу Міністерства юстиції від 02.08.2018 № 2522/5 (пункти 5-11 Розділу IX). Відповідно до ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону. Відповідно до ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. У судовому засіданні встановлено, що позивач не звертався до органів Державної виконавчої служби з приводу примусового виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 09.11.2017 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Оскільки позивач відповідно звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed