Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить зменшити розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , визначеного судовим наказом, виданим Деснянським районним судом м. Києва 14.06.2018 року, з 1/4 частини заробітку (доходу) позивача, щомісячно на розмір 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, що становить 779,50 грн. щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що він має не постійний щомісячний дохід. Його дохід складається з отриманих за договором, де він виступає виконавцем, грошових коштів. Вказаний договір укладається на місяць, або на певні роботи. У середньому позивач зазначив, що отримує оплату у розмірі 3000-5000 грн. Тобто визначенні розміру аліментів, судом не було враховано те, що [PERSON] отримує мінливу заробітну плату. Вважає, що враховуючи зазначені обставини розмір аліментів має бути зменшений. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 23.10.2018, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва за підсудністю. 14.01.2019, ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Позивач, зокрема, після отримання ухвали про відкриття провадження у справі, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому зазначила, що договір № 399/2018 та договір № 060615, на які посилається позивач та додані ним до справи були укладені до набуття законної сили судового наказу від 14.06.2018, а відтак фактично жодних змін матеріального стану позивача не відбулось. Також відповідач зауважує, що позовна вимога позивача являє собою не зменшення розміру аліментів, а зміну способу їх стягнення. Враховуючи зазначене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Згідно ч.13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.03.2019 року по справі 754/1686/18 визначено місце проживання дитини з матір`ю, тобто з відповідачем. 14 червня 2018 року Деснянським районним судом м. Києва видано судовий наказ № 754/7405/18, яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ID паспорт [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНКПП [NUMBER] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки [PERSON] , [INFO] , з розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 06 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (тобто до [INFO] ). Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на наявність підстав для зменшення розміру раніше присуджених аліментів, які визначені ч. 1 ст. 192 СК України. Зокрема вказує в якості правових підстав для зміни розміру аліментів наявність непостійного та мінливого доходу. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Диспозиція статті 192 СК України, містить перелік обставин за яких суд може зменшити розмір аліментів за позовом платника аліментів, такими обставинами є зміна: матеріального стану, сімейного стану, стану здоров`я та інших обставин визначених СК України, які дають підстави для зменшення розміру присуджених судом аліментів. Також, суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження: стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності або відсутності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, стягувачем аліментів у відповідності до положень ст. 182 СК України, суду не доводились. Крім того, позивач посилаючись на те, що відповідач має постійний регулярний дохід, жодних доказів на підтвердження таких обставин суду не надав та не звертався до суду із клопотанням про витребування відповідних доказів. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати достатню матеріальну допомогу на утримання своєї доньки. Будь-які данні про незадовільний стан здоров`я самого відповідача в матеріалах справи відсутні, як відсутні і дані про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Будь-які інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів судом не встановлено. При цьому, суд приходить до висновку, що з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, і враховуючи рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини, розмір аліментів слід в даному випадку визначити у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Адже такий розмір забезпечить лише мінімум для в цілому існування дитини, а його подвійний розмір, що має бути забезпечений у рівній половині матір`ю дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на зазначені та додані ним до справи договір № 399/2018 від 07.06.2018 року та договір № 060615 від 06.06.2018 року, на які посилається позивач та додані ним до справи, так як договори були укладені до набуття законної сили судового наказу від 14.06.2018 року, проте позивач саме посилаючись на них зазначає про мінливий та не постійний матеріальний стан, проте враховуючи зазначене фактично жодних змін матеріального стану позивача не відбулось. Таким чином, вказана обставина не може впливати на обсяг його аліментних зобов`язань. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Визначивши та дослідивши обставини, передбачені статтею 182 СК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів на підставі статті 192 СК України, оскільки позивач не надав суду доказів погіршення його матеріального стану, сімейного стану та стану його здоров`я у порівнянні із обставинами, які були на час видачі судом наказу про стягнення з нього аліментів та перебування на його утриманні матері, яка отримує пенсію за віком. Також позивачем не наведено інших обставин передбачених цим Кодексом, які б давали суду підстави для зменшення розміру аліментів. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи у справі докази у їх сукупності, а також необгрунтованістю позовних вимог стороною позивача, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із цимприходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed