Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що відповідач є батьком її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. В даний час сторони спільно не проживають, після розірвання шлюбу 3 вересня 2013 відповідач жодних коштів та іншої допомоги на утримання доньки не надає та не приймає особистої участі у її вихованні. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 гривень щомісяця. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов в повному обсязі. Позивачка суду додатково пояснила, що відповідач не приймає участь в утриманні дитини, в її вихованні, не надає ніякої матеріальної допомоги, не піклується про стан здоров'я доньки, а також що відповідач періодично працює за межами країни де отримує заробітню плату в розмірі 1000 євро щомісяця та пенсію по інвалідності в розмірі 200 євро і тому вона вважає, що відповідач спроможний щомісяця сплачувати їй зазначену суму. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково. Відповідач надав заперечення на позовну заяву та додатково пояснив, що він визнає свій обов'язок сплачувати аліменти на утримання доньки, але на даний момент постійного прибутку не має, погоджується на сплату аліментів на утримання дитини в розмірі 500-550 гривень щомісяця. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно відповідач є батьком [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивачки. Шлюб між сторонами розірваний, дитина на диспансерному обліку в лікарні не перебуває. Відповідач як батько зобов'язаний приймати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини на рівні із матір'ю. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України одним з способів виконання батьками обов'язків щодо утримання дитини є присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд враховуючи що позивач не надала суду належні та допустимі докази про заробіток відповідача суд пояснення позивачки в частині доходів відповідача не приймає до уваги. Суд визначаючи розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходить з існуючого на день розгляду справи мінімального розміру прожитковому мініму для дітей відповідного віку з врахуванням принципу справедливості і обов'язку обох батьків приймати участь в утриманні дитини і суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 630 грн. (шістсот тридцять) гривень на утримання [PERSON], [INFO] до її повноліття. Суд, визначаючи час з якого слід присудити аліменти на дитину, приймає до уваги, що позовна заява подана до суду 30 жовтня 2014 року, а відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд вважає, що відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного і

Outcome: partial