Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

В вересні 2015р. позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-5) до відповідачки [PERSON], в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про уточнення позову (а.с. 62, 63): суму заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 42.07-07\\384 від 03 серпня 2007р. (далі по тексту - кредитний договір), а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03 серпня 2007р. між сторонами було укладено кредитний договір, проте відповідачка порушила умови кредитного договору, не повернула своєчасно отриманий кредит, не сплатила кошти (відсотки) за користування ним, у зв'язку з чим, у відповідачки виникла заборгованість за кредитом в сумі 10236,23 грн. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом про стягнення заборгованості примусово. Позивач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, представником позивача було подано на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснивши, що позивач самовільно, без будь-якого повідомлення про це відповідача, незаконно підвищив відсоткову ставку при нарахуванні заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками з 16,5 % на 24 %. Також зазначив, що умовами кредитного договору не передбачено стягнення інфляційних витрат за кредитом та відсотками. Суд, заслухавши пояснення представника відповідачки, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 03 серпня 2007р. між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач та відповідачкою було укладено кредитний договір, згідно якого відповідачці було надано кредит в сумі 13396,50 грн., з відсотковою ставкою 16,50 % річних строком до 02 серпня 2014р. Надання грошових коштів здійснювалось окремими частинами «траншами». Пунктами 1.1.2 та 1.1.3 кредитного договору передбачено, що кожна наступна видача траншу кредиту здійснюється в межах вільного залишку максимального ліміту заборгованості, визначеного в п.п.1.1.1 цього договору, за умовами повного погашення попереднього траншу. Погашення кожного траншу кредиту здійснюється рівними частинами щомісячно, не пізніше 10 числа кожного місяця, впродовж наступних дев'яти місяців після видачі відповідного траншу. Кредит надавався відповідачці для здійснення страхових платежів за договором страхування транспорту від 02 липня 2007р. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В порушення умов кредитного договору та взятих на себе зобов'язань, відповідачка кредит не повернула вчасно та не проводила оплату за користування ним, в зв'язку з чим станом на 15 лютого 2016р. має заборгованість за кредитом в розмірі 3165,88 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 1970,13 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Пунктом 4.1 кредитного договору визначено, що у разі прострочення позичальником строків погашення кредиту та/або сплати процентів, зазначених в п.п. 1.1.1, 1.1.3, 3.3.13, 2.4, 2.5, 2.14 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в національній валюті в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період невиконання зобов'язань за цим договором, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення. Представником позивача надано суду розрахунок заборгованості пені з урахуванням кількості прострочених днів та розміру подвійної ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також враховуючи те, що в судовому засіданні встановлено, що відповідачка в односторонньому порядку порушила умови кредитного договору, суд вважає за необхідне стягнути з неї суму заборгованості за кредитом, відсотками та пеню за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків в повному обсязі. Доводи представника відповідача, що банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку з 16,50 % на 24 % суд не приймає до уваги, оскільки вони нічим не підтверджені, а також спростовані доказами (розрахунком заборгованості), який було надано стороною позивача (а.с. 64). У відповідності ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. Отже, дана норма визначає спеціальні правові наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Вимога сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, оскільки інфляційні витрати є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання та можуть стягуватися незалежно від того, чи були вони передбачені в договорі, а тому, заперечення представника відповідача з приводу стягнення інфляційних витрат за кредитом та відсотками є безпідставними. Відповідно до розрахунку, наданого стороною позивача, сума інфляційних витрат за кредитом становить 1222,03 грн., а за відсотками - 924,20 грн., які також підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1218,0 грн.

Outcome: approved