Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

В жовтні 2015 року ПАТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що відповідно до укладеного договору № VIW3AK08492226 від 17.08.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] останній отримав кредит у розмірі 81368,72 грн. на термін до 15.08.2012 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам Розстрочка складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 18.09.2015 року складає 592253,73 грн., тому позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечив проти ухвалення заочного рішення . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 17.18.2007 року між ПАТ комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір №VIW3AK08492226 від 17.08.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] останній отримав кредит у розмірі 81368,72 грн. на термін до 15.08.2012 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява № VIW3AK08492226 разом з Умовами надання кредиту фізичним особам Розстрочка складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. В порушення взятих на себе зобов'язань, [PERSON] кредит та відсотки за користування кредитом у повному обсязі не повернув до теперішнього часу. Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість позичальника [PERSON] станом на 18.09.2015 року становить 592263,73 грн., яка складається з наступного: 60769,04 грн. - заборгованість за кредитом; 147086,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4532,59 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 379865,14 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки (пені) регулюється ст. ст. 549-552 ЦК України. Отже, суд вважає обґрунтованою вимогою позивача про стягнення з відповідача 60769,04 грн. заборгованості за кредитом; 147086,96 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 4532,59 грн. заборгованості по комісії за користуванням кредитом. Із матеріалів справи вбачається, що розмір пені, яку просить стягнути позивач, значно перевищує розмір основного боргу, відсотків та комісії за кредитним договором. Крім того, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України вказує, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та враховуючи принцип справедливості, добросовісності, розумності цивільного законодавства, суд вважає за доцільне зменшити суму пені в межах строку позовної давності з 379865,14 грн. до 60769,04 грн., що буде становити розмір основного боргу, тим самим задовольняючи частково вимоги позову про стягнення пені за несвоєчасність виконання відповідачем зобов'язань за договором. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 8883,81 грн. та даний позов задоволено частково, тому відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає частковому стягненню з відповідача на користь позивача, а саме в сумі 4097,36 грн. На підставі викладеного вище та

Outcome: partial