Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

В жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якої посилався на те, що 17.02.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредит ний договір № CVF0AK10010015 відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 10013 доларів США на строк до 16.02.2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі та на умовах встановлених договором, а відповідач зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування у строки встановленні договором. Вказував на те, що відповідач належним чином умов договору не виконав внаслідок чого у нього станом на 23.07.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 37585,98 доларів США, яка складається з наступного: 5701,61 доларів США заборгованість за кредитом; 7808,16 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом; 358,02 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 23718,19 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми права, просив стягнути з відповідача на користь позивача вказану вище заборгованість та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду шляхом розміщення відповідного оголошення у засобах масової інформації, про причини своєї неявки суду не повідомив і не подав відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст 197 ЦПК України , судове засідання проводилось без технічної фіксації. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 17.02.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № CVF0AK10010015 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 10013 доларів США на купівлю автомобіля, а також а сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості і винагороди за надання фінансового інструменту (а/с 8). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається п. 1.1 кредитного договору, погашення кредиту повинне відбуватись шляхом сплати щомісячного платежу в сумі 191,73 дол. США, періодом сплати вважається період з 20 по 24 число кожного місяця. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач належним чином своїх зобовязань перед банком не виконав, внаслідок чого у нього станом 23.07.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 37585,98 доларів США, що станом на 23.07.2015 року еквівалентно 827346,12 грн., яка складається з наступного: 5701,61 доларів США заборгованість за кредитом; 7808,16 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом; 358,02 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 23718,19 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а/с 4). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Оскільки, цивільно-правові відносини виникли внаслідок договору, укладеного саме між позивачем та відповідачами суд вважає, що цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобовязань повинен нести в повному обємі відповідач. Як вбачається зі змісту п. 4.1 та п. 4.2 при порушенні позичальником строків платежів по грошових зобовязаннях, останній повинен сплатити банку неустойку за кожен день прострочення на суму залишку заборгованості відповідно до умов встановлених договором. У відповідно ст. до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором , сплачений судовий збір та витрати за розміщення оголошення в засобах масової інформації, які відповідно до наданого позивачем платіжного доручення становлять 150 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved