Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали, проти їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу в попередньому судовому засіданні без їх участі. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: договір купівлі-продажу житлового будинку із надвірними спорудами від 28.05.2014 р.; копія свідоцтва про право на спадщину від 15.12.2014 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок розташований по [ADDRESS]; копія витягу з рішення Плавнінської сільської ради від 12.11.1993 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON]. звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів [PERSON], [PERSON] зазначивши, що 28.05.2014 р. між ним та відповідачами була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами № 10, розташованого по [ADDRESS] за 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 28.05.2014р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав відповідачам обумовлену суму, а відповідачі передали нерухомість в натурі та ключі від будинку. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонував відповідачам привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. На вказані вимоги позивача, відповідачі вказали, що наразі не можуть засвідчити нотаріально договір купівлі-продажу будинку від свого імені, у звязку з тим, що на час оформлення договору вони ще не переоформили своє право власності на вказаний будинок після смерті спадкодавця [PERSON], померлого [INFO] згодом отримали свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.12.2014 р., яка не охопила спадковий будинок, однак відповідачі прийняли спадщину у вигляді нерухомості на житловий будинок фактично, як спадкоємці першої черги за законом, які не заявили про відмову від спадщини, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці у встановлений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини після смерті спадкодавця та по теперішній час не заявили про прийняття спадщини. Тобто, на час оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку, відповідачі не були власниками вказаного нерухомого майна, однак фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, як спадкоємці першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON], померлого [INFO] та після його смерті отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, яка однак не охопила спадковий будинок, проте відповідачі успадкували нерухомість фактично, оскільки після смерті спадкодавця не заявили про відмову від спадщини, яка до держави не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці у встановлений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини після смерті спадкодавця та по теперішній час не заявили про прийняття спадщини. Таким чином, на момент укладання вказаного договору, відповідачі [PERSON], [PERSON] відчужили позивачеві [PERSON] майно, на яке вони не мали права. Враховуючи вищенаведене, позивач, вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі та за договором купівлі-продажу - [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами № 10, розташований по [ADDRESS], він не знав про існування тих обставин, що відповідачі та інші сторони за договором купівлі-продажу - [PERSON], [PERSON] не мали права на відчуження вказаної нерухомості, оскільки на час укладання угоди не були де юре власниками вищевказаного житлового будинку, який є предметом укладеного між сторонами договору купівлі-продажу від 28.05.2014 р. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає. Крім того, як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачами була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості від 28.05.2014 р., згідно якої відповідачі [PERSON], [PERSON] продали, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами № 10, розташований по [ADDRESS] за 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. У той же день позивач передав відповідачам обумовлену суму, отримання якої підтверджується договором купівлі-продажу, в якій зазначено, що гроші сплачені саме за купівлю нерухомості, а відповідачі, на виконання взятих на себе за договором зобов'язань, передали позивачеві нерухомість в натурі, та ключі від будинку. Згодом позивач дізнався, що на час оформлення договору відповідачі де юре не були власниками спірної нерухомості на предмет договору, оскільки не переоформили своє право власності на вказаний будинок після смерті спадкодавця [PERSON], померлого [INFO] згодом отримали свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.12.2014 р., яка не охопила спадковий будинок, однак відповідачі прийняли спадщину у вигляді нерухомості на житловий будинок фактично, як спадкоємці першої черги за законом, які після смерті спадкодавця не заявили про відмову від спадщини, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці у встановлений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини після смерті спадкодавця та по теперішній час не заявили про прийняття спадщини. Таким чином, на момент укладання вказаного договору, відповідачі [PERSON], [PERSON] відчужили позивачеві [PERSON] майно, на яке вони не мали права. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передав покупцю документи, нерухомість в натурі. Позивач фактично вступив у володіння і розпорядження нерухомістю, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі-продажу від 23.01.2012 р., однак нотаріального посвідчення угоди про купівлю-продаж нерухомості між сторонами не відбулося з незалежних від позивача обставин. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов'язки відповідачів (які на момент укладання угоди не були власниками вказаного нерухомого майна, однак фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, як спадкоємці першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON], померлого [INFO] та після його смерті отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, яка однак не охопила спадковий будинок, проте відповідачі успадкували нерухомість фактично, оскільки після смерті спадкодавця не заявили про відмову від спадщини, яка до держави не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці у встановлений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини після смерті спадкодавця та по теперішній час не заявили про прийняття спадщини) щодо права власності на житловий будинок з надвірними спорудами (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок із надвірними спорудами № 10, розташований по [ADDRESS] за позивачем як добросовісним набувачем.

Outcome: approved