Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. (далі по тексту - відповідач) про визнання дій незаконними та скасування обтяження. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем на підставі довідки-рахунку ДДР-716271 в ТОВ «Авторай» було придбано автомобіль марки SUBARU FORESTER, 2008 року випуску та номером кузова [NUMBER], який в подальшому був позивачем зареєстрований під номером [NUMBER] та ним було отримано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 01.04.2009 року. У вересні 2016 року позивач мав намір продати автомобіль, проте нотаріусом було надано витяг з Держаного реєстру обтяжень рухомого майна, з якого [PERSON] дізнався про те, що на належний позивачу на праві власності автомобіль 26.07.2012 року за № 12788640 реєстратором ДП «Інформаційні системи» Мінюсту України було зареєстроване обтяження із забороною відчуження. Обтяжувач - ПАТ «КБ «Надра» на підставі кредитного договору із ТОВ «Авторай». Позивач зазначав, що жодного відношення до заборгованості ТОВ «Авторай» він не має та в повному обсязі сплатив вартість транспортного засобу, а тому обтяження із забороною відчуження, на його думку, було здійснено незаконно. Окрім того, позивач вказував, що рішенням господарського суду Одеської області з ТОВ «Авторай» на користь ПАТ «КБ «Надра» було стягнуто заборгованість за кредитним договором, а також вироком Приморського районного суду міста Одеси було, серед іншого, задоволено цивільний позов банку до ТОВ «Авторай». При цьому, судами було встановлено факт реалізації ТОВ «Авторай» 21.12.2008 року автомобіля марки SUBARU FORESTER, 2008 року випуску та номером кузова [NUMBER] на підставі довідки-рахунку ДДР-716271. Посилаючись на викладене, а також вимоги ст.ст. 321, 386 ЦК України, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 28.12.2016 року, позивач просив суд скасувати обтяження транспортного засобу SUBARU FORESTER, 2008 року випуску та номером кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого 26.07.2012 року за № 12788640 реєстратором ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала та просила суд відмовити у його задоволенні у зв'язку із тим, що ПАТ «КБ «Надра» не є належним відповідачем у даній справі. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] належить транспортний засіб SUBARU FORESTER, 2008 року випуску та номером кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 6). 26.07.2012 року реєстратором Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було зареєстровано обтяження рухомого майна на підставі кредитного договору про надання кредитної лінії № 05/08/2007/840-К/576 від 23.08.2007 року та договорами застави: 05/09/2007-3/74-1, 05/09/2007-3/75-2, 05/09/2007-3/78-3, 05/09/2007-3/94-6, 05/09/2007-3/154-7, 05/09/2007-3/221-8, 05/09/2007-3/156-10 (а.с. 9) 12.10.2015 року реєстратором Харківською філією держаного підприємства «Національні інформаційні системи» було зареєстровано публічне обтяження із типом обтяження: арешт рухомого майна із забороною відчуження автомобіля SUBARU FORESTER номер кузова [NUMBER] на підставі постанови про арешт майна боржника ТОВ «Авторай» та оголошення заборони його відчуження № ВП 48787121 від 12.10.2015 року (а.с. 11, 12). Позивач звертався до відповідача із заявами про зняття обтяження з належного йому на праві власності автомобіля, проте, листом від 24.10.2016 року відповідач повідомив його про те, що зазначений автомобіль є предметом застави, що забезпечує виконання зобов'язань позичальника - юридичної особи за кредитним договором, заборгованість за яким не погашена (а.с. 17). Разом із тим, наказом Міністерства юстиції України «Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна» від 07.07.2006 року N 57/5 (з подальшими змінами та доповненнями) визначено, що реєстраторами Державного реєстру обтяжень рухомого майна є державне підприємство «Національні інформаційні системи», державні нотаріальні контори та приватні нотаріуси, а в редакції, яка діяла на момент вчинення реєстраційної дії - державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України Таким чином, питання про скасування або реєстрацію обтяження приймається реєстратором, яким в даному випадку є державне підприємство «Національні інформаційні системи». Окрім того, саме реєстратором Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було зареєстровано обтяження рухомого майна, яке скасувати просить позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проте, ставлячи питання перед судом про скасування обтяження транспортного засобу, вчиненого ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, позивач у своїх позовних вимогах не зазначив, яку саме фізичну або юридичну особу він просить суд зобов'язати вчинити таку дію. Разом тим, заявляючи позов про скасування обтяження до ПАТ «КБ «Надра», позивачем фактично ставляться вимоги до неналежного відповідача, оскільки до повноважень останнього не належить питання про скасування реєстраційної дії. Банк, в даному випадку звертався із заявою про обтяження рухомого майна, проте вимоги про зобов'язання відповідача подати відповідну заяву про скасування обтяження позивачем не ставиться. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed