Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, просив: - звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, які були стягнуті за рішенням Кіровського районного суду від 23 травня 2012 року; - звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , яка нарахована державним виконавцем Фортечного ВДВС Чернецькою О.А., починаючи з травня 2017 року по день набрання судом законної сили - на 01 вересня 2018 р. та складає - 20350 грн.; - стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . На обґрунтування позовних вимог зазначено, що з квітня 2007 року по квітень 2012 року він перебував в зареєстровану шлюбі з відповідачем, який зараз розірвано. Від спільного проживання вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За рішенням Кіровського районного суду від 23 травня 2012 року з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 квітня 2012 р. і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні в Фортечному ВДВС. Після розірвання шлюбу з відповідачем вони декілька разів поновлювали сімейні відносини маючи намір зберегти сім`ю в інтересах сина, але весною 2017 р. вони остаточно вирішили проживати окремо. Син в період поновлення їхніх відносин проживав разом з ними. В період їхнього окремого проживання проживав з відповідачем. Після остаточного розірвання відносин з відповідачем починаючи з травня 2017 року син залишився проживати разом з ним і його батьками. Матір [PERSON] створила нову сім`ю, ухилилася від виконання батьківських обов`язків відносно сина - не бере участі у його вихованні, не цікавиться його розвитком, здоров`ям, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, не спілкується з сином взагалі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Не зважаючи на це виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на утримання сина не відкликає, продовжує періодично їх отримувати. Син перебуває на повному матеріальному забезпеченні його сім`ї - його як батька, дідуся та бабусі. Крім того, він оплачує всі необхідні платежі в школі, купує всі необхідні лікувальні препарати коли син хворіє. До кінця 2016 року він сплачував відповідачу аліменти регулярно, але з 2017 року у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, оскільки син перебуває на його утриманні, а також в зв`язку з тим, що він не має постійної роботи. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 11 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження /а.с.17-18/. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про час та місце слухання справи була повідомлена в установленому законом порядку. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши докази по справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Як роз`яснено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 12 листопада 2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, [INFO] народився [PERSON] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] /а.с. 8/. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 травня 2012 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання заяви і до повноліття, починаючи з 26 квітня 2012 року, щомісячно і продовжуючи до повноліття [PERSON] , [INFO] /а.с.4/. На виконання вищевказаного рішення суду 23 травня 2012 року Кіровським районним судом м. Кіровограда видано виконавчий лист, який пред`явлено до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання. Згідно розрахунку заборгованості по стягненню аліментів з [PERSON] , заборгованість станом на 01 вересня 2018 року становить 20350,50 грн. /а.с. 5/. Наразі, [PERSON] навчається у 5-А класі Комунального закладу «Навчально-виховне об`єднання «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 31 з гімназійними класами, ЦДЮТ «Сузір`я» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» /а.с. 9/. Згідно довідки від 24 вересня 2018 р. про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - проживає, але не зареєстрована - власник; [PERSON] - чоловік; [PERSON] - син; [PERSON] - син; [PERSON] не зареєстрований - онук проживає з травня 2017 р./а.с.7/. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. Аналіз частини другої статті 181СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. 4ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що дитина припинила проживати з матір`ю і почала проживати з батьком та перебуває на його утриманні. У зв`язку з чим стягнення заборгованості з аліментів на користь відповідача не буде сприяти забезпеченню інтересів дитини, а навпаки, погіршить його забезпечення необхідними для життя та розвитку речами. У той час, як звільнення позивача від заборгованості за аліментами відповідатиме інтересам дитини. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати аліментів та заборгованості по аліментам на утримання дитини, при цьому, стягує аліменти з матері дитини на утримання [PERSON] , [INFO] , який проживає з батьком, а відтак вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 768,40 грн. Згідно п.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved