Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], у якому просив стягнути з останнього на свою користь суму боргу за договором позики у сумі 36995,00 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.07.2017 року між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 36995,00 грн., та за умовами якого відповідач зобовязався повернути борг до 14.08.2017 року. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує, та після спливу терміну дії договору грошові кошти не повертає. В звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. 19 лютого 2018 року позивачем через канцелярію суду подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики у сумі 41338,98 грн., що складається з суми основного боргу в розмірі 36995,00 грн., процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 2035,23 грн., інфляційних збитків у розмірі 1883,05 грн. та 3 % річних від простроченої неповернутої суми 425,70 грн., а також судові витрати. Позивач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Також позивачем була подана заява про забезпечення позову, розглянувши яку суд прийняв рішення про відмову в задоволенні ткої заяви. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань чи відзиву не подавав. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи у позовному провадженні на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши надані докази, встановив такі обставини. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 31 липня 2017 року [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 36995 гривень 00 копійок із терміном повернення до 14 серпня 20117 року, про що відповідачем було складено відповідну розписку (а.с. 12). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятому у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13. Статтею 207 ЦК України\~передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики. Згідно з ч.1\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1\~ст. 1047 ЦК). Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями ч. 1\~ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2\~ст. 1047 ЦК України\~допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Згідно з даної розписки, позичальник [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] суму позики не пізніше 14.08.2017 року. Відповідно до\~ст.1049 ЦК України,\~\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, в порушення умов даного Договору позики, тобто у визначений у розписці строк до 14.08.2018 року, взятих на себе зобов'язань, відповідач [PERSON] не виконав і не повернув належні позивачу грошові кошти. Таким чином, оскільки відповідач в односторонньому порядку порушив свої зобов'язання та не повернув позивачу отримані грошові кошти в розмірі 36995,00 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з нього суму боргу (суму позики) у повному обсязі, відповідно до вимог\~ЦК України. Згідно з ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 2\~ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість [PERSON] за договором позики становить 41\~338,98 грн. та складається з: основного боргу в сумі 26\~995,00 гривень; процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ у сумі 2035,23 гривні; 3% річних за період з 14.08.2017 року по 31.12.2017 року (140 днів прострочення) в сумі 425,70 грн. Надані розрахунки позивача перевірені судом та є такими, що обраховані вірно, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача зазначені кошти. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що на час звернення до суду та розгляду справи, відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти позивачу не повернув, а отже зобов'язаний сплатити позивачу заборгованість в сумі 41\~338,98 грн.З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Як вбачається із позовної заяви та заяви позивача про збільшення позовних вимог, останній просить стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати - судовий збір у сумі 640,00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 8400 грн. Відповідно до положень\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Нормою частини 8\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що «судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Виходячи з цього, судовий збір у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позовні вимоги позивача задоволено судом повністю. Статтею 59 Конституції\~\~України\~\~передбачено, що кожен має право\~\~на правову допомогу, кожен є вільним\~\~у виборі\~\~захисника своїх прав. Відповідно до\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися\~\~правничою допомогою. Відповідно до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;\~\~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Згідно зі\~ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат в розмірі 8 400,00 грн., пов'язаних із отриманням правової допомоги, то слід зазначити, що відповідно до ч. 1\~\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із зазначеною вище нормою склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 48 постанови № 10 Пленуму\~\~Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду Договір № 318/К про надання правової допомоги та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 37 про сплату позивачем коштів щодо надання правової допомоги за вказаним договором на суму 8 400,00 грн. Таким чином, стороною позивача надано докази в обґрунтування заявленої суми отриманої правової допомоги, виходячи з чого суд вбачає підстави для задоволення такої вимоги. Виходячи з цього, судовий збір у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позовні вимоги позивача задоволено судом повністю.

Outcome: approved