Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Виконавчий комітет Глухівської міської ради Сумської області як орган опіки та піклування звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] . Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері, відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. З серпня 2018 року дитина перебувала на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, в службі у справах дітей Глухівської районної державної адміністрації, у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків. Питання про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її сина піднімалося перед Глухівським міськрайоним судом ще у 2020 році, однак на той час Глухівській районній державній адміністрації було відмовлено у задоволенні позовних вимог та надано [PERSON] шанс на виправлення. Однак, у лютому 2021 року відповідачка залишила свого неповнолітнього сина у [PERSON] і виїхала в невідомому напрямку. Оскільки місце перебування матері встановити не вдалося, 01.04.2021 був складений акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Рішеннями виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області від 22.04.2021 неповнолітньому [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та встановлено над ним піклування, призначивши його піклувальником рідну тітку [PERSON] . З того часу дитина проживає зі своїм піклувальником [PERSON] , яка самостійно займається вихованням хлопчика. На даний час спеціалістами служби у справах дітей спільно зі співробітниками ювенальної превенції та піклувальником дитини з`ясовано, що [PERSON] проживає в с. Вікторове Шосткинського району, зловживає спиртними напоями, веде безвідповідальний та безпринципний спосіб життя. Життя та здоров`я дитини її не цікавить. Незважаючи на неодноразові попередження спеціалістів служби у справах дітей, [PERSON] не змінила свій спосіб життя, продовжує зловживати спиртними напоями, дитиною не цікавиться, вихованням та утриманням дитини не займається, веде аморальний спосіб життя, повернути дитину не намагається. За вказаних обставин позивач вважає, що є всі законні підстави для позбавлення відповідачки її батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . Представник позивача у підготовче судове засідання не з`явилася, а представила заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просить розглядати справу без її участі. Відповідачка [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явилася, проте представила заяву, в якій зазначає, що з позбавленням її батьківських прав відносно її неповнолітнього сина згодна, справу просить розглядати за її відсутності. Враховуючи викладене та зважаючи на положення ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Так, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.3). Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, зі слів матері, що вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00030380840 від 15.04.2021 (а.с. 5). У лютому 2021 року відповідачка покинула свого неповнолітнього сина [PERSON] та поїхала у невідомому напрямку, про що було складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 01.04.2021 ( а.с.6). Рішенням виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області від 22.04.2021 №131 неповнолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а рішенням виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області від 22.04.2021 № 132 над ним встановлено піклування, призначивши його піклувальником рідну тітку [PERSON] , що мешкає у [ADDRESS] (а.с.7, 10). За змістом характеристики, виданої старостою сіл Уздиця, Вікторове виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області від 03.11.2021 за № 374, [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але проживає за адресою [ADDRESS] . Не працює, зловживає спиртними напоями, веде безвідповідальний та безпринципний спосіб життя, що призвело до того, що її неповнолітня дитина [PERSON] , тривалий час з нею не проживає. Вихованням, освітою та матеріальним забезпеченням дитини [PERSON] не займається. ( а.с.12) Згідно довідок КНП СОР «Обласна спеціалізована лікарня у м. Глухів» від 24.09.2021 №585 та № 586 на обліку у лікаря психіатра [PERSON] не знаходиться., але з 25.08.2020 по 02.09.2020 знаходилась на стаціонарному лікуванні в КНП СОР «Обласна спеціалізована лікарня у м. Глухів» з діагнозом розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю ( а.с.8-9). Висновком виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області від 10.11.2021 за № 801/02-41 визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів дитини. Висновок обгрунтовано тим, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Незважаючи на неодноразові попередження, свою поведінку змінювати не бажає, злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, матеріального забезпечення та морального розвитку дитини. (а.с.13-14). З надісланої 16.12.2021 відповідачкою суду заяви вбачається, що остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] ( а.с.25) Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а відповідно до частини четвертої статті 155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (частина перша статті 165 СК України). Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Аналізуючи перелічені вище докази та норми діючого законодавства, що регулюють правовідносини між сторонами у справі, суд дійшов висновку, що відповідачка свідомо нехтує та ухиляється від своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню свого неповнолітнього сина, оскільки зовсім не займається його вихованням, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не цікавиться його життям, не спілкується з ним, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріально дитину ніяким чином не забезпечує, і таким відношенням до неї, порушує її права та інтереси. Обставин, які якимось чином перешкоджали б відповідачці виконувати свої батьківські обов`язки, судом не встановлено. А тому, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, з метою забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, суд вважає за необхідне позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] . Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави необхідно стягнути 908 грн. судового збору, так як за законом позивач звільнений від його сплати.

Outcome: approved