Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

В жовтні 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 січня 2015 року з відповідача [PERSON] на її користь було присуджено до стягнення аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх його заробітків та доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 15 січня 2015 року. Станом на 07.09.2017 року заборгованість по сплаті аліментів становить 24304,85 гривень. У зв'язку із наведеним, позивачка просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів станом на 07.09.2017 року в розмірі 51419,02 гривні. В ході розгляду справи позивачкою було уточнено позовні вимоги та\~ відповідно остаточної редакції позовних вимог просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 07.09.2017 року по 15 березня 2018 року в сумі 55398,63 гривні. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в позові та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що йому відомо про існування заборгованості по аліментам, але він не згодний із сумою заборгованості, а тому не згодний і з сумою пені. Також\~ відповідач зазначав, що він увесь 2015 рік працював та регулярно сплачував аліменти. 30 вересня 2015 року його було звільнено з місця роботи за станом здоровя, однак при цьому, практично увесь 2016 рік він сплачував аліменти, так як перебував на обліку у Маріупольському міському центрі зайнятості. На даний час він не працює і не може знайти роботу у звязку із поганим станом здоровя, що підтверджується медичними документами. Крім того, у нього на утриманні є похилого віку батьки яким він також надає свою допомогу, а тому просив відмовити позивачці в задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] до судового засідання не зявилась надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності та поклала вирішення питання щодо позовних вимог на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №1157. За рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 січня 2015 року позивачці 12.02.2015 року видано виконавчий лист № 265/167/15-ц про стягнення з [PERSON] 20 жовтня 1972 року, на користь [PERSON], аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходів, починаючи з 15 січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 травня 2017 року шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON], зареєстрований Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 27 серпня 2009 року, актовий запис №225, розірвано. Згідно із довідкою Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 50147246 від 15.03.2018 року, розмір заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів за виконавчим листом Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя № 265/167/15-ц від 12.02.2015 року, станом на 16.03.2018 року\~ становить 37149,72 гривні. Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із статтею 196 цього Кодексу, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно із розясненнями викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Саме такою правовою позицією керувався Верховний Суд України у своїй постанові від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16. Відповідно до вимог ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Втім, у відповідача перед позивачкою утворилась заборгованість по сплаті аліментів загальна суму якої станом на 16.03.2018 року становить 37149,72 грн. Суд виходить з вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач у судовому засіданні не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки щодо наявної суми заборгованості по сплаті аліментів а також суми пені розрахованої останньою. Законодавець не ставить право на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в залежність від відкриття виконавчого провадження у справі, виклику боржника до виконавчої служби і попередження його про наявність заборгованості. Згідно із висновками, викладеними в Ухвалі Верховного Суду України від 8 лютого 2012 року про перегляд рішення суду за винятковими обставинами у справі № 6-4969вов10, не направлення державним виконавцем повідомлення боржнику про виникнення заборгованості та не попередження його про відповідальність не свідчить про відсутність вини відповідача в несплаті аліментів. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що суду не представлено доказів того, що наведена заборгованість по аліментах утворилась не з вини відповідача, з урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати останнім аліментів на утримання дитини, та з відповідача на її користь слід стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, передбачену ст.196 СК України. Перевіряючи розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, наданий позивачкою, судом встановлено, що він здійснений з дотриманням правил, встановлених п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року, постановою Верховного Суду України від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16. Але, зважаючи на вищевикладене, у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів за період часу з 13.10.2016 року по 15.03.2018 року в розмірі 37149,72 гривні, оскільки розмір пені розрахований та наданий позивачкою у сумі 55398,63 гривні підлягає зменшенню відповідно до ч.2 ст.196 СК України, оскільки розмір нарахованої пені перевищує загальний розмір заборгованості по аліментам. Крім того, стягнення пені за несплату аліментів, є заходом відповідальності спрямованим насамперед на забезпечення належного виконання аліментного зобовязання платником аліментів. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Отже, стягуючи саме такий розмір неустойки, суд виходить в першу чергу з інтересів дитини, оскільки батько виконує свій обовязок по утриманню дитини неналежним чином, аліменти сплачує не в повному обсязі, внаслідок чого, дитина не отримує встановленого матеріального забезпечення з боку відповідача, а, враховуючи інфляційні процеси за вказаний період часу, сума заборгованості по аліментам фактично була знецінена. Згідно із п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У звязку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial