Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що є власником будинку № 41 А по вулиці Нахімова в м. Ізюмі Харківської області, в якому на теперішній час мешкає [PERSON] без законних підстав, чим грубо порушує її право власності. Посилаючись на ст.ст. 16,319,321,386,387,391,1212 ЦК України просить суд витребувати з чужого незаконного володіння у [PERSON] житловий будинок № 41 А по вулиці Нахімова в м. Ізюмі, зобовязати останню звільнити житловий будинок і передати ключі. Відповідачка, [PERSON], позов не визнала, подала зустрічну позовну заяву про стягнення коштів, яка ухвалою суду від 26 листопада 2015 року обєднана в одне провадження ( а.с.77). В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 06 лютого 2014 року і 10 лютого 2014 року передала [PERSON] шість тисяч доларів США, як завдаток за придбання житлового будинку по вулиці Нахімова,41 А в м. Ізюмі Харківської області. У подальшому договір купівлі продажу укладений не був за вини [PERSON], яка кошти не повертає. [PERSON], в особі свого представника, [PERSON], надала письмові заперечення на зустрічну позовну заяву, вважаючи її безпідставною. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що [PERSON] вже зверталась до суду з такими самими вимогами і з тих самих підстав, в ухвалі апеляційного суду від 29 вересня 2015 року, вказано, що одержані кошти є завдатком за житловий будинок, майно одержано за існування достатніх правових підстав, що не суперечить чинному законодавству, вважає, що сума договору купівлі продажу будинку складає не 6000 доларів США, а 17 500 доларів США ( а.с.59-61). Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 грудня 2014 року посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою в реєстрі за № 2-866 і зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з оцінкою 100\~003 гривень, належить житловий будинок № 41 А по вулиці Нахімова, в м. Ізюм Харківської області ( а.с.6-7). [PERSON] одержала від [PERSON] 6\~000,00 доларів США, як завдаток за житловий будинок, про що були написані відповідні розписки ( а.с.27-28,72). [PERSON] мешкає в будинку № 41 А по вулиці Нахімова в м. Ізюмі Харківської області з березня 2014 року по теперішній час без реєстрації, що підтверджується довідкою голови квартального комітету № 36 ( а.с.70). Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушувати його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, якого на момент подання позову немає, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушення його права. Власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном ( ст. 391 ЦК України ) (негаторний позов). Системний аналіз статей 386,391 ЦК України приводить суд до висновку про неможливість одночасного предявлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (оскільки віндикація - це позов не володіючого власника про витребування майна від володіючого не власника) і про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном ( оскільки негаторний позов це позов про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння). При таких даних, суд приходить до висновку, що віндикаційний і негаторний позов є взаємовиключними. До того ж одна з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобовязально правових способів. Оскільки в судовому засіданні встановлено договірний характер правовідносин, що виключає можливість застосування до них одночасно судом як положень ст.ст. 386,391,1212 ЦК України, тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Безпідставними є посилання позивача, [PERSON], і його представника, [PERSON], за первісним позовом на рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2015 року, оскільки висновки апеляційного суду підтвердили договірний характер правовідносин між [PERSON] та [PERSON] Майно передане власником іншій особі у володіння або користування за договором між ними, не може вважатись таким, що вибуло з володіння власника не з його волі. Згідно із ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Зазначена норма закону встановлює презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком,отже на відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Суттєвою відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобовязання, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобовязання, той хто отримав аванс повинен його повернути. Договір купівлі продажу будинку сторони не оформили, фактичні обставини не дають можливість встановити з чиєї конкретно вини договір не був укладений, і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь якому випадку підлягає поверненню. При таких даних позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved