Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

В жовтні 2012 року позивач звернувся із позовом до відповідача, мотивуючи позовні вимоги тим, що 17 серпня 2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником усіх прав та обов'язків якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - Банк), був укладений кредитний договір № CL-100/2320/2007 на купівлю автомобіля марки Hyndai Tucson 2.0 5МТ2, розміром у 24 900 доларів США. Відповідно до кредитного договору, дата остаточного повернення кредиту настає 19 серпня 2013року. [PERSON] зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, що зазначені в п.1.5. кредитного договору, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені в п. 1.4. кредитного договору. Так, згідно з п. 1.5. кредитного договору, погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків здійснюється позичальником щомісячно на рахунок Банку згідно графіку погашення кредиту та сплати відсотків. Розділом 3 п. 3.1.1. кредитного договору передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань за цим договором, позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1 % (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення. Пеня сплачується додатково до прострочених сум. В зв'язку з тим, що позичальником було порушено зазначені вище умови кредитного договору, 09 вересня 2011 року Банком на підставі п. 1.9. кредитного договору [PERSON] була особисто вручена під підпис досудова вимога про дострокове повернення кредиту та відсотків за кредитним договором, але відповідач так і не повернув належну суму за вказаним договором. Станом на 25 вересня 2012року, згідно розрахунку, загальна заборгованість [PERSON] за користування кредитом, відсотками складає суму 30 240,72 дол. США та пені в розмірі 686 467,93 грн., а саме: основний борг за кредитом - 24433,17 дол. США; відсотки за користування кредитом - 5807,55 дол. США; нарахована пеня - 686467,93 гривень. Також у забезпечення зобов'язань позичальника [PERSON] перед кредитором (позивачем) за кредитним договором № CL-100/2320/2007 від 17 серпня 2007 року, між [PERSON] та Банком, був укладений договір поруки № SR-100/2320/2007 від 17 серпня 2007 року (далі договір поруки). Згідно п 1.1 цього договору [PERSON] зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником [PERSON] його боргових зобов'язань перед кредитором (позивачем) за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань. Згідно п 3.1 договору поруки у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором, останній має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі або частково. У зв'язку з цим, 23 вересня 2011року [PERSON] також була направлена досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, але він не повернув належну суму за кредитним договором. 12 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №CL-100/2320/2007 від 17 серпня 2007 року та договором поруки № SR-100/2320/2007 від 17 серпня 2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачами. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № CL-100/2320/2007 від 17 серпня 2007 року та [PERSON] за Договором поруки № SR-100/2320/2007 від 17 серпня 2007 року. Позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитом та відсотками в розмірі 30 240,72 дол. США та понесені ним судові витрати з оплати судового збору у розмірі 3 219,00 гривень. Заочним рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 27 березня 2013 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»): - заборгованість за кредитним договором № CL-100/2320/2007 від 17 серпня 2007 р. у розмірі 24433,17 дол. США; - заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 5807,55 дол. США; - пеню у розмірі 240 000,00 гривен; - судові витрати в розмірі 3 219,00 гривень. У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») відмовлено. Ухвалою цього ж суду від 20 листопада 2013 року в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення відмовлено. Не погодившись з заочним рішенням суду, представник відповідача [PERSON]- [PERSON], що діє в його інтересах, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в повному обсязі. В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги той факт, що в 2009 році позивач вже звертався з таким же позовом до суду та його позовну заяву ухвалою суду від 09 вересня 2009 року було залишено без розгляду. Суд неповно встановив обставини щодо спливу позовної давності за вимогою позивача про стягнення заборгованості. Також судом першої інстанції порушено норми процесуального права щодо дослідження та оцінки доказів про обставини зі спливу строку позовної давності у зв'язку з чим не застосовано відповідні норми матеріального права. Враховуючи наведене, апелянт вважав, що строк позовної давності за вимогою про дострокове стягнення заборгованості сплив 08 вересня 2012 року, що є підставою для відмови у позові ТОВ «ОТП Факторинг Україна». В судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Носач Т.О. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Представник відповідачів [PERSON] доводи апеляційної скарги [PERSON] підтримав, просив скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в повному обсязі. Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу відповідача [PERSON] слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Як зазначено в ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи. Судом встановлено, що 17 серпня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (далі - Банк) був укладений кредитний договір № CL-100/2320/2007 на купівлю автомобіля марки Hyndai Tucson 2.0 5МТ2, розміром у 24 900 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот) доларів США. Дата остаточного повернення кредиту, відповідно до кредитного договору настає 19 серпня 2013року. [PERSON], в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі (зокрема, в п.1.5. кредитного договору, з відповідними підпунктами), а також сплатити відповідну платню за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені в кредитному договорі (зокрема, в п. 1.4. кредитного договору, з відповідними підпунктами). В зв'язку з тим, що позичальником було порушено зазначені вище умови Кредитного договору, Банком на підставі п. 1.9. кредитного договору 09 вересня 2011року [PERSON] була особисто вручена під підпис досудова вимога про дострокове повернення кредиту та відсотків за кредитним договором, але відповідач належну суму за кредитним договором так і не повернув. Станом на 25 вересня 2012року, згідно розрахунку, загальна заборгованість [PERSON] за кредитом та відсотками складає суму 30 240,72 дол. США, а саме: основний борг за кредитом - 24433,17 дол. США; відсотки за користування кредитом - 5807,55 дол. США. Окрім цього нарахована пеня - 686467,93 гривень. Також у забезпечення зобов'язань позичальника [PERSON] перед кредитором за кредитним договором № CL-100/2320/2007 від 17 серпня 2007 року, між [PERSON] та Банком, був укладений договір поруки № SR-100/2320/2007 від 17 серпня 2007 року. Згідно з п. 1.1 цього договору, [PERSON] зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником [PERSON] його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором у повному обсязі. Згідно з п 3.1 договору поруки, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі або частково. 23 вересня 2011року [PERSON] також була направлена досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, але [PERSON] так і не повернув належну суму за цим договором. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. У відповідності до вимог ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CL-100/2320/2007 від 17 серпня 2007 року та договором поруки № SR-100/2320/2007 від 17 серпня 2007 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачами. Відповідно до вимог ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), та згідно зі ст. 514 цього ж кодексу до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором та [PERSON] за договором поруки. Сторони домовились про те, що за користування кредитом позичальник сплачує плаваючу процентну ставку, яка визначається шляхом додавання фіксованого відсотка у розмірі 12,49% до FIRD (процентна ставка по строковим депозитам фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщений в банку на строк в 366 днів), яка буде визначатися самостійно банком. Кредитний договір був забезпечений укладанням ЗАТ «ОТП Банк» зі співвідповідачем - [PERSON] в день підписання основного договору - договору поруки № SR-100/2320/2007 від 17 серпня 2007 року. Таким чином, співвідповідач [PERSON], як поручитель [PERSON], згідно зі ст.ст. 553, 554 ЦК України відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу та процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг У країна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку 1 до цього договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду (п.3.1. договору). З витягу із додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 12.листопада 2010року вбачається, що за вказаним договором було відступлено право вимоги AT «ОТП Банк» до [PERSON] за кредитним договором № CL-100/2320/2007 від 17 серпня 2007 року. Починаючи з жовтня 2007 року, [PERSON] припинив виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, що надає позивачеві права на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, п. 1.9.1 кредитного договору вимагати дострокового повернення чергової частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Позивачем здійснено нарахування пені у розмірі 686 467,93 грн. Станом на 25 вересня 2012 року заборгованість відповідачів [PERSON] та [PERSON] перед позивачем за кредитом становила 24433,17 дол. США, а за відсотками - 5807,55 дол. США, на загальну суму - 30240,72 дол. США, яку ТОВ «ОТП Факторинг України» просив стягнути на свою користь з відповідачів в солідарному порядку. Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг України», суд стягнув з відповідачів в солідарному порядку за кредитом 24433,17 дол. США, а відсотками - 5807,55 дол. США, та виходив з доведеності заявлених вимог і відповідності їх діючому законодавству. Одночасно суд стягнув з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача пеню, яку зменшив до 240 000 грн., посилаючись на ч.3 ст.551 ЦК України та виходячи з загального розміру заборгованості за основним зобов'язанням. Однак, повністю погодитись з рішення суду не можна, заочне рішення суду в частині солідарного стягнення з відповідачів пені у розмірі 240000,00 грн. слід скасувати, а в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентів та судового збору - змінити. Так, як вбачається з заявленого позову, в ньому відсутні вимоги про стягнення з відповідачів пені в сумі 686 467 грн. 93 коп. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що позовні вимоги щодо стягнення пені позивач не заявляв та розмір позовних вимог не збільшував, суд мав розглядати позов лише в межах заявлених вимог відносно стягнення основного боргу та відсотків за користування кредитом. Тому, відповідно до вимог ст. 309 ч.1 п.4 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені в сумі 240 000,00 грн. підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права. Окрім цього, рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 24 433,17 дол. США та відсотків за користування кредитом - 5807,55 дол. США підлягає зміні. Оскільки, відповідно до вимог ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, то з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно слід стягнути заборгованість за кредитним договором № CL-100/2320/2007 від 17 серпня 2007 р. у розмірі 24433,17 дол. США, що еквівалентно 195294,33 грн., та заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 5807,55 дол. США, що еквівалентно 46419,75 грн., а всього 241714,08 грн., та відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 2417,14 грн. Таким чином, апеляційну скаргу [PERSON] слід задовольнити частково. Що ж стосується доводів апеляційної скарги про застосування наслідків спливу позовної давності, то апеляційний суд їх відхиляє, оскільки, відповідно до п.2 ч.1 кредитного договору датою остаточного повернення кредиту є 19 серпня 2013 року, а позов про стягнення заборгованості за кредитом, що виникла станом на 25 вересня 2012 року, заявлено 12 жовтня 2012 року, тобто в межах позовної давності (а.с. 1-3). Доводи апеляційної скарги про залишення попереднього позову без розгляду не мають правового значення для справи, оскільки Банк скористався своїм правом відкликати позов, що не позбавляє його можливості знову заявити позов про дострокове повернення кредитних коштів. 18 лютого 2013 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнали свої зобов'язання по погашенню кредиту, надіславши на адресу позивача сумісну заяву з пропозицією врегулювати заборгованість за кредитом (а.с.189). На підставі викладеного та

Outcome: partial