Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

В вересні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київського комунального об»єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» (надалі по тексту Відповідач) про стягнення компенсації за невикористану відпустку в сумі - 3655,17 грн., заробітної плати з 13.05.2016 року по 17.05.2016 року в сумі - 1281,47 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на день ухвалення судом рішення. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працював у Київському комунальному об»єднанні зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» на посаді начальника юридичного управління. Наказом відповідача від 20.07.2015 року його було звільнено у зв»язку з скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України, але вказане звільнення рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 10.05.2016 року було визнано незаконним із зобов»язанням відповідача виплати йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також, КО «Київзеленбуд» нарахував до виплати, але не виплатив позивачу за вказаним судовим рішенням кошти заробітної плати в сумі - 47398,08 грн., компенсацію за невикористану відпустку - 3655,17 грн. та заробітну плату з 13.05.2016 року по 17.05.2016 року в сумі - 1281,47 грн. Вказані кошти повинні були надійти на зарплатну карту позивача вже на час його звільнення, але їх перераховано не було, а відтак позивач звернувся із цим позовом до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні позивача свої вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав. При цьому, зазначив, що останнім робочим днем був 17.05.2016 року, а тому саме в цей день повинні були б із ним розрахуватись в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на свої письмові заперечення проти позову. Зокрема, зазначив, що дійсно на виконання рішення суду від 10.05.2016 року, 13.05.2016 року було видано наказ про поновлення на роботі позивача та наказом від 17.05.2016 року його було знову звільнено за угодою сторін. Між тим, у вказаний день він фактично не працював, що у відповідності до вимог ч.1 ст..116 КЗпП України надає можливість підприємству не виплачувати усі належні до виплати суми, а провести їх виплату лише тоді, коли працівник звернеться із заявою про такий розрахунок. Лише 04.07.2016 року до канцелярії відповідча надійшла заява позивача про проведення такого розрахунку, а тому 05.07.2016 року було у відповідності до норм закону проведено такий розрахунок шляхом перерахування коштів на зарплатну картку позивача в сумі - 12334,72 грн., із яких - 3655,17 грн. компенсація за невикористану відпустку, 1281,47 грн. - заробітна плата та 8360,72 грн. частина середнього заробітку розрахунку при звільненні згідно рішення суду від 10.05.16. Також, 26.09.2016 року підприємством було перераховано на картку позивача ще 10 000 грн., а іншу заборгованість по заробітній платі буде погашено при наявності коштів. Відтак, в позові слід відмовити за безпідставністю. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач працював у відповідача, але наказом від 20.07.2015 року за №140к його було звільнено у зв»язку з скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України. У відповідності до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 10.05.2016 року вказаний наказ про звільнення було визнано незаконним та поновлено позивача на роботі із стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмір - 47398,08 грн. На виконання вказаного судового рішення наказом відповідача від 13.05.2016 року було скасовано наказ за №140-к від 20.07.205 року про звільнення [PERSON], поновлено його на роботі та вказано бухгалтеру виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі - 47398,08 грн. Наказом від 17.05.2016 року було звільнено позивача з посади начальника юридичного управління КО «Київзеленбуд» з 17.05.2016 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін та вказано бухгалтеру про необхідність виплати компенсації за невикористану відпустку за 17 днів. Також, як вбачається з довідки про доходи від 23.05.2016 року, що видана позивачу, то за вказаним судовим рішенням необхідно виплатити кошти середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі - 47398,08 грн., компенсацію за невикористану відпустку - 3655,17 грн. та заробітну плату з 13.05.2016 року по 17.05.2016 року в сумі - 1281,47 грн. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Вимоги ст. 47 КЗпП України передбачають, що власник або уповноважений ним зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Як вбачається з заява позивача до відповідача від 04.07.2016 року, то він просив провести із ним повний розрахунок на загальну суму - 52 334,17 грн. із врахуванням коштів заробітної плати. На виконання вказаної заяви позивача 05.07.2016 року відповідачем було виплачено на зарплатну картку позивача кошти в сумі - 12334,72 грн., із яких - 3655,17 грн. компенсація за невикористану відпустку, 1281,47 грн. - заробітна плата та 8360,72 грн. частина середнього заробітку розрахунку при звільненні згідно рішення суду від 10.05.16. Також, 26.09.2016 року підприємством було перераховано на картку позивача ще 10 000 грн. Між тим, 10.07.2015 року вказаний розрахунок в повному обсязі було проведено із позивачем. Вказані обставини встановлені судом та не заперечуються сторонами в судовому засіданні та про їх наявність вбачається із письмових заперечень відповідача, а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню. Представник відповідача в судовому засіданні обґрунтував законність дій працівників підприємства відповідача по виплаті коштів позивачу лише 05.07.2016 року тим, що [PERSON] не працював в останній робочий день - 17.05.2016 року, а відтак за умовами ч.1 ст.116 КЗпП України виплата усіх належних коштів була проведена 05.07.2016 року, тобто після надходження до відповідача заяви позивача про проведення розрахунку. Між тим, вказані твердження представника відповідача як підстави для не проведення розрахунку по заробітній платі та іншим виплатам із позивачем суд не приймає до уваги та вважає помилковими з огляду на наступне. Так, як вже було зазначено вище, то на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 10.05.2016 року наказом відповідача від 13.05.2016 року вказано бухгалтеру виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі - 47398,08 грн. та вказано про виплату ще і компенсацію за невикористану відпустку - 3655,17 грн. та заробітну плату з 13.05.2016 року по 17.05.2016 року в сумі - 1281,47 грн. у зв»язку з повторним звільненням 17.05.2016 року. Як вбачається з листа відповідача від 08.08.2016 року за №148-06-2524 на заяву позивача [PERSON], то пояснення щодо невиплати нарахованих коштів середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на виконання судового рішення було пояснено відсутністю фінансової можливості, що виникла лише 05.07.2016 року (дата погашення 12334,72 грн.) шляхом перерахування коштів на зарплатну картку позивача. Відтак, КО «Київзеленбуд» не перерахувало кошти середнього заробітку та заробітної плати на картковий рахунок позивача у відсутність поважних причин. Зокрема, за умовами ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З урахуванням того, що відповідачем на день звільнення позивача не було виплачено заробітну плату в повному обсязі та не доведено відсутність його вини у невиплаті такої заробітної плати, а тому позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за період з часу виникнення порушеного права позивача на отримання нарахованих до виплати коштів з 18.05.2016 року по час їх виплати 05.07.2016 року, сума яких обрахована наступним чином. Так, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р., вираховується середньоденна заробітна плата для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за останні два повних місяці, що передують звільненню в сумі - 9528,53 грн., а саме за січень-лютий 2015 року, що підлягає діленню на 39 робочих днів, і це = 244,32 грн. (встановлено рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 10.05.2016 року) та яка підлягає множенню на кількість робочих днів затримки - 35 днів, а саме з 18.05.2016 року по 05.07.2016 року. Відтак, сума середнього заробітку розрахунку при звільненні становить - 8551 грн. 20 коп. Таким чином, розглядаючи справу в межах позовних вимог згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з Київського комунального об»єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» на користь позивача суму затримки розрахунку при звільненні в розмірі - 8551,20 грн., а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення коштів компенсації за невикористану відпустку в сумі - 3655,17 грн. та заробітної плати з 13.05.2016 року по 17.05.2016 року в сумі - 1281,47 грн. слід відмовити у зв»язку із їх сплатой на рахунок [PERSON] 05.07.2016 року. На підставі зазначеного суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до з Київського комунального об»єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» підлягає до часткового задоволенню. В порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі - 551,20 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 43, 55 Конституції України, ст.ст. 67, 72, 107, 115, 116, 117, 233 КЗпП України та

Outcome: partial