Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто», третя особа - Реєстраційна служба Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області про поновлення на посаді. В обґрунтування позову посилався на те, що рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто», оформлених протоколом від 02 січня 2014 року № 01/-01-2014 його з 03 січня 2014 року було призначено на посаду директора товариства, про що було видано наказ № 4/14-к від 03 січня 2014 року. 18 грудня 2014 року, коли вийшов на роботу то дізнався про те, що з 17 грудня 2014 року директором на підприємстві призначений [PERSON]. З наказом про звільнення з займаної посади він не був ознайомлений, на загальних зборах, де було прийнято рішення учасників про його звільнення, він також не був присутній. Позивач вважає, що його звільнення з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» відбулося з порушенням трудового законодавства а також його конституційних прав. Просив суд поновити його на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» з 17 грудня 2014 року. Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2015 року виключено із складу осіб, які беруть участь у справі, як третю особу, що не заявляє самостійних вимог - Реєстраційну службу Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» про поновлення на посаді відмовлено. З вказаним рішенням суду не погодився позивач [PERSON] і оскаржив його в апеляційному порядку. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Просить апеляційний суд скасувати рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2016 року, ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, поновити його на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» з 17 грудня 2014 року. Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача - [PERSON], пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто», дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Частиною 1 статті 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Відповідно до частини 2 вищевказаної статті, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно з частиною 3 вищевказаної статті, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте, таким вимогам, рішення суду першої інстанції не відповідає. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції послався на те, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи і позивача на підставі ст. 41 ч. 1 п. 5 КЗпП України правомірно звільнено з ТОВ «Север-Авто». Проте, з даним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Із матеріалів справи вбачається, що 02 січня 2014 року протоколом № 01/01-2014 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» [PERSON] обрано директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» (том № 1, а.с. 9). 03 січня 2014 року [PERSON], як директором ТОВ «Север-Авто» було видано наказ № 4/14-к про вступ до посади, у якому зазначено, що він з 3 січня 2014 року приступає до виконання обов'язків директора ТОВ «Север-Авто» за сумісництвом. Відповідно до статті 24 КЗпПУ, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року передбачено, що згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Державної реєстраційної служби України, керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» вказано [PERSON] (том № 1, а.с. 7). Тобто, із матеріалів справи вбачається що між позивачем [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» було укладено трудовий договір. Частиною 2 статті 21 КЗпПУ передбачено, що працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Із пояснень в судовому засіданні апеляційного суду Донецької області [PERSON] вбачається, що він з 17.11.2011 року працював директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Екологічна компанія «Громада-Слов'янськ» і 05.09.2014 року був звільнений з цієї посади за власним бажанням і основним місцем його роботи була посада директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» (том № 1, а.с. 90-92). Як вбачається із пункту 42 статті 21 Науково-практичного коментаря КЗпПУ, запис про роботу за сумісництвом в трудову книжку може здійснюватись за бажанням працівника. Запис цей робиться за основним місцем роботи на підставі довідки, яку працівник подає з роботи, що виконується за суміщенням. Згідно з пунктом 43 статті 21 вказаного вище Науково-практичного коментаря КЗпПУ, звільнення сумісників з роботи здійснюється за наявності загальних підстав, передбачених законодавством. Лише для осіб, які працюють за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях державної та комунальної форм власності, встановлені додаткові підстави для припинення трудового договору про роботу за сумісництвом: 1) з ініціативи власника сумісник може бути звільнений з роботи у зв'язку з прийняттям на роботу працівника, що не є сумісником; 2) трудовий договір про роботу за сумісництвом підлягає припиненню у зв'язку з обмеженням сумісництва через особливі умови і режим праці. При цьому не має значення, де ці обмеження введені (за основним місцем роботи чи за сумісництвом). Відповідно до пункту 44 статті 21 Науково-практичного коментаря КЗпПУ, порядок звільнення з роботи сумісників є аналогічним загальному порядку звільнення працівників. Протоколом № 09/12-1 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» від 16.12.2014 року прийнято рішення звільнити [PERSON] з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» з 16.12.2014 року, призначити [PERSON] директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» з 17.12.2014 року (том № 1, а.с. 37). Відповідно до наказу № 22/1-к від 17 грудня 2014 року у зв'язку з припиненням повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» шляхом усунення з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» [PERSON] з 16 грудня 2014 року за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України - припинення повноважень посадової особи, приступив до виконання обов'язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» з 17 грудня 2014 року [PERSON] Підставою вказано рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто», оформлених Протоколом № 09/12-1 від 16.12.2014 року (том № 1, а.с. 40). Із додатку № 2 до Положення про проведення перевірок цільового використання бюджетних асигнувань, передбачених для надання населенню субсидій та соціальної допомоги, довідкою про доходи підтверджено, що [PERSON] дійсно працює в ТОВ «Север-Авто», форма працевлаштування - основне, займає посаду директора і вказана нарахована заробітна плата позивача за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року (том № 1, а.с. 41). Тобто, довідкою про доходи [PERSON], підписаною директором [PERSON] і головним бухгалтером [PERSON] підтверджується, що посада директора ТОВ «Север-Авто» не є за сумісництвом, а була основним місцем роботи [PERSON] Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках, передбачений статтею 40 КЗпП України, а з окремими категоріями працівників у випадках, визначених статтею 41 КЗпП України. Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради. Статтею 41 КЗпПУ передбачені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» № 1255-VII від 13 травня 2014 року, який набрав чинності 1 червня 2014 року доповнив пунктом 5 статтю 41 Кодексу законів про працю України, а саме: крім підстав, передбачених ст. 40 КЗпП, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у разі припинення повноважень посадових осіб. Частиною третьою статті 99 Цивільного кодексу України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Згідно з Науково-практичним коментарем до статті 99 Цивільного кодексу України, відповідну норму потрібно розглядати у співвідношенні з нормами чинного законодавства про працю, які регулюють саме порядок прийняття та звільнення з роботи. Закріплення положення про усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов'язків є додатковою підставою для припинення трудового договору (контракту). Позивач не є учасником та представником учасника товариства. Тим паче, що предметом даного позову є поновлення на роботі [PERSON] на посаді директора ТОВ «Север-Авто». Частиною 1 статті 47 КЗпПУ передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Із пояснень в судовому засіданні представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» вбачається, що трудова книжка [PERSON] по наступний час знаходиться у ТОВ «Север-Авто» і яка була оглянута в судовому засіданні апеляційного суду Донецької області. Крім того, копія акту про відмову [PERSON] від підписання наказу про припинення повноважень та звільнення з посади директора була надана суду першої інстанції в додатку до письмових пояснень тільки 05.02.2016 року. У вказаному вище акті від 17 грудня 2014 року вказано, що був засвідчений той факт, що директор [PERSON] 17 грудня 2014 року відмовився від підпису наказу про припинення повноважень та звільнення з посади директора ТОВ «Север-Авто» від 17.12.2014 року. Причину відмови не було мотивовано. Між тим, матеріали справи такого наказу не містять. В матеріалах справи є протокол № 09/12-1 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» від 16.12.2014 року про звільнення [PERSON] з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» з 16.12.2014 року, призначення [PERSON] директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» з 17.12.2014 року (том № 1, а.с. 37), а також наказ № 22/1-к від 17 грудня 2014 року у якому вказано, що у зв'язку з припиненням повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» шляхом усунення з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» [PERSON] з 16 грудня 2014 року за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України - припинення повноважень посадової особи, приступив до виконання обов'язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто» з 17 грудня 2014 року [PERSON] Підставою вказано рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Север-Авто», оформлених Протоколом № 09/12-1 від 16.12.2014 року (том № 1, а.с. 40). Таким чином, звільнення позивача [PERSON] з посади директора ТОВ «Север-Авто» відбулося з порушенням статті 43 Конституції України та норм трудового законодавства. З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, при ухваленні якого суд допустив невідповідність висновків обставинам справи, наведені в скарзі доводи є обґрунтовані й спростовують висновки суду, а тому судове рішення не може залишатися без змін і відповідно до вимог п. 1, 3 та 4 частини 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved