Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом, який згодом уточнив, в якому зазначив, що 05.11.2017 року внаслідок ДТП було пошкоджено його автомобіль «Toyota Corolla» та заподіяні матеріальні збитки. Винуватцем ДТП було визнано водія автомобіля «ВАЗ 212140» [PERSON] , який керував зазначеним автомобілем, що належить на праві власності відповідачу - Державному агентству рибного господарства України. Також разом із водієм [PERSON] в момент ДТП в автомобілі «ВАЗ 212140» знаходився [PERSON] , який є працівником Державного агентства рибного господарства України. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 212140» була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім». Позивач звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, проте будь-якої виплати не отримав. У зв`язку із простроченням страхової виплати позивач нараховує пеню. Оскільки ДТП сталася з вини [PERSON] , якому [PERSON] , передав керування транспортним засобом «ВАЗ 212140», та останній перебуває у трудових відносинах з Державним агентством рибного господарства України, тому відповідач на підставі статті 1172 ЦК України має відшкодувати шкоду, завдану власнику пошкодженого з його вини автомобіля. Також позивач поніс витрати на евакуацію автомобіля в сумі 1500,00 гривень та витрати на оцінку в сумі 2000,00 гривень. Крім цього зазначає про спричинення йому моральної шкоди внаслідок моральних страждань, які він поніс через пошкодження власного автомобіля, зміну звичного устрою життя, хвилювання та нервовий стрес. З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з Державного агентства рибного господарства України відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 26708,40 грн та моральної шкоди в розмірі 50000,00 гривень, витрати на професійну правничу допомогу та інші судові витрати в розмірі фактичних витрат на час винесення рішення суду. З ПрАТ «Київський страховий дім» просив стягнути страхове відшкодування шкоди в розмірі 100 000,00 гривень та пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірі 16 767,12 грн за період з 17.09.2018 року по 06.03.2019 року та по час винесення рішення суду з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення виплати страхового відшкодування. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] , який діє на підставі договору про надання професійної (правової) допомоги у цивільному провадженні від 10.12.2018 року, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача Державного агентства рибного господарства України Ламєкін С.М., який діє на підставі довіреності від 15.01.2019 року, в судовому засіданні заперечував проти позову, надавши письмовий відзив, в якому зазначив про необґрунтованість позовних вимог. Зокрема відзначив, що дійсно 05.11 2017 року за участю двох автомобілів «Toyota Corolla» та «ВАЗ 212140» відбулась ДТП. Власником автомобіля «ВАЗ 212140» є Держрибагентство. [PERSON] на час ДТП працював на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства рибного господарства у Донецькій області та перебував у транспортному засобі у якості пасажира. Вказуючи на відсутність підстав для покладення відповідальності на роботодавця за спричинену шкоду, посилається на положення статті 1172 ЦК України, яка передбачає, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, та на обставини того, що водій [PERSON] не перебував у трудових відносинах з відповідачем та не виконував трудових функцій, ДТП сталася у неділю - вихідний день для [PERSON] . Також не погоджується із правомірністю стягнення моральної шкоди відповідно до статті 1187 ЦК України, так як [PERSON] неправомірно заволодів транспортним засобом та зобов`язаний відшкодувати заподіяну ним шкоду на загальних підставах. Просив відмовити у задоволені позовних вимог до Державного агентства рибного господарства України. Відповідач Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» явку свого представника до суду не забезпечило, про причини неявки не повідомило, відзив не представило. Третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України надіслало до суду письмові пояснення, в яких зазначило, що відповідно до положень п.1 ч.1 статті 1188 ЦК України відповідальність за завдані збитки покладається на вину особу [PERSON] . Відповідно до наявного полісу цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як володільця транспортного засобу, на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», яка на даний час не ліквідована. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзив не представив. Вислухавши учасників та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05 листопада 2017 року в місті Маріуполі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Toyota Corolla» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «ВАЗ 212140» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Автомобіль «Toyota Corolla» державний номер [NUMBER] , на праві власності належить позивачу [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Під час ДТП [PERSON] знаходився у своєму автомобілі в якості пасажира. Автомобіль «ВАЗ 212140» державний номер [NUMBER] , на праві власності належить відповідачу Державному агентству рибного господарства України, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Згідно Наказу Державного агентства рибного господарства України від 07.06.2017 року №16-аг автомобіль «ВАЗ 212140» державний номер [NUMBER] , як службовий автотранспорт був закріплений за головним державний інспектором відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» [PERSON] та переданий йому для виконання трудових функцій 07.06.2017 року на підставі акту приймання-передачі. В момент ДТП [PERSON] перебував в службовому автомобілі «ВАЗ 212140» в якості пасажиру. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 07 червня 2018 року водія автомобіля «ВАЗ 212140» державний номер [NUMBER] [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130 та статті 124 КУпАП. Але провадження у справі закрито на підставі п.7 ч.1 статті 247 КУпАП за закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Згідно вимог ч.4 та ч.6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже в силу наведених положень ЦПК України вина водія автомобіля «ВАЗ 212140» [PERSON] у вчиненій ним дружньо-транспортній пригоді встановлена в повному обсязі у справі про адміністративне правопорушення та доведена належними доказами. Постанова суду про встановлення його вини має преюдиціальне значення та цей факт не підлягає повторному доведенню. Вказані факти також не заперечувалися відповідачами та не були спростовані учасниками. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0404462 від 01.06.2017 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як водія забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ 212140» державний номер [NUMBER] , в період з 02.06.2017 року по 01.06.2018 року була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім». Згідно з пунктом 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом- Закон) особами, відповідальність яких застрахована, визнаються страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Страховим випадком згідно ст.6 Закону - є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. У разі настання страхового випадку страховик відповідно до статті 22 Закону у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з положеннями Правил дорожнього руху (пунктом 2.2.), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Надаючи оцінку правомірності володіння забезпеченим транспортним засобом автомобілем «ВАЗ 212140» державний номер [NUMBER] , суд виходить із того, що транспортний засіб був довірений власником у володіння та керування [PERSON] , який в момент ДТП знаходився в автомобілі та в день ДТП добровільно передав управління [PERSON] , який мав при собі відповідний документ на право керування та реєстраційний документ на цей транспортний засіб, а тому володів транспортним засобом на законних підставах та вважається законним володільцем автомобіля. При цьому вважати незаконним вибуття автомобіля у власника та неправомірність заволодіння ним [PERSON] , у суду не має обґрунтованих підстав, що також підтверджується результатами перевірки заяви власника про вчинення злочину органами досудового розслідування та листом Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10.09.2019 року, де встановлено добровільність передання автомобіля [PERSON] своєму знайомому [PERSON] . Внаслідок зіткнення двох автомобілів був пошкоджений автомобіль позивача [PERSON] та останньому завдано матеріальних збитків. Так, згідно із звітом №188 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, виконаного оцінювачем ТОВ Експертна компанія «Укравтоекспертиза» 29 вересня 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля «Toyota Corolla» державний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, складає 151 428,40 гривень, що дорівнює ринковій вартості вказаного транспортного засобу на дату пошкодження. Вартість відновлювального ремонту становить 301 413,60 гривень. Ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу на дату проведення оцінки, тобто залишків після ДТП 28 220,00 гривень. Вартість сплачених позивачем послуг оцінювача за проведення дослідження становить 2000,00 гривень. Згідно з квитанцією №72 від 05 листопада 2017 року позивач поніс витрати за послуги евакуатора. Згідно з статтею 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. За нормами статті 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до роз`яснень, які містіться в пункті 15 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки позивач не згоден визнавати автомобіль фізично знищеним та погоджується на відшкодування йому різниці між визначеною оцінювачем ринковою вартістю транспортного засобу до та після ДТП, тому з урахуванням положень Закону та роз`яснень до нього, суд вважає законним визначити розмір заподіяних збитків позивачу, внаслідок ДТП та знищення його автомобіля «Toyota Corolla» державний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, в сумі 123 208,40 гривень, як різницю між ринковою вартістю такого авто до ДТП та після (151 428,40 гривень 28 220,00 гривень). Також до суми спричинених матеріальних збитків відповідно до вимог статті 34.2. та 30 Закону слід віднести витрати, понесені позивачем на проведення оцінки пошкодженого майна в сумі 2000 гривень, а також витрати на евакуацію автомобіля в розмірі 1500 гривень. З урахуванням цього загальна сума матеріальних збитків, заподіяних позивачу, внаслідок ДТП та знищення автомобіля, становить 126 708,40 гривень (123 208,40 грн. + 2000 грн. + 1500 грн.). Згідно умов страхування, викладених у полісі, страхова сума (ліміт відповідальності) страховика перед третіми особами за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 гривень на одного потерпілого. З огляду на встановлені договором (полісом) ліміти відповідальності страховика, страхова сума, яка підлягає сплаті на користь позивача в якості страхового відшкодування, має становити 100 000,00 гривень, що є максимально допустимим розміром, але\~ не покриває всього обсягу шкоди, заподіяної майну позивача. Згідно з статтею 35.1 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. 18 червня 2018 року позивач особисто звернувся до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування, на яке він потребує внаслідок ДТП, та в цей же день передав її уповноваженому представнику страхової компанії. Однак будь-яких відомостей про результати розгляду письмового звернення позивача або виплату страхового відшкодування відповідачем ПрАТ «Київський страховий дім» до суду представлено не було. Згідно зі статтею 36 Закону страховик,

Outcome: partial