Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 03 лютого 2018 року уклав з [PERSON] договір позики №03-02-18/ПБ. За яким [PERSON] отримав від позивача грошові кошти у розмірі 4800 гривень, які зобов'язався повернути до 03 квітня 2018 року. Незважаючи на це, по закінченню строку, визначеного договором, [PERSON] свої зобов'язання не виконав та суму позики не повернув. Зважаючи на це, [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] борг за договором позики у розмірі 4800 гривень, а також три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 26640 гривень та інфляційне збільшення боргу у розмірі 28 гривень 80 копійок, а всього на загальну суму 31468 гривень 80 копійок. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився. Проте, надав до суду заяву, в якій вказав, що на позові наполягає, просить його задовольнити, а також не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав та про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 03 лютого 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір позики №03-02-18/ПБ. За цим договором [PERSON] передав в борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 4800 гривень, які останній зобов'язався повернути не пізніше 18.00 години 03 квітня 2018 року в наступному порядку: суму у розмірі 900 гривень повернути не пізніше 03 березня 2018 року та суму у розмірі 3900 гривень - не пізніше 03 квітня 2018 року (а.с.6-7). Факт одержання грошових коштів [PERSON] підтверджується копією розписки про фактичне отримання грошових коштів в борг від 03 лютого 2018 року (а.с.8). У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав свої зобов'язання за договором позики та повернув грошові кошти. Тому, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути борг за договором позики у розмірі 4800 гривень. У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, з 04 квітня 2018 року по день звернення позивача до суду з даним позовом період прострочення виконання зобов'язання відповідачем становить 185 днів. Тому інфляційне збільшення боргу становить 28 гривень 80 копійок (4800 гривень ? сукупний індекс інфляції 100,60 / 100% - 4800 гривень). Згідно з ч.1 ст.549 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання боржник зобов'язаний сплатити неустойку (штраф, пеню). Так, за змістом п.3.1 договору позики від 03 лютого 2018 року у випадку неповернення всієї суми позики або частини боргу згідно графіку погашення боргу, визначеного договором, [PERSON] зобов'язався сплатити пеню у розмірі 3% від загальної суми заборгованості за кожний день прострочення до повного повернення боргу. Враховуючи ту обставину, що на день пред'явлення даного позову до суду [PERSON] не виконав своїх зобов'язання за договором позики, тому у нього виникло зобов'язання зі сплати пені у розмірі 26640 гривень (4800 ? 3% ?185 днів). Тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики, що у загальному розмірі складає 31468 гривні 80 копійок. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції №14840 від 09 жовтня 2018 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок. Пред'явлений ним позов задоволений у повному обсязі. Тому, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 704 гривні 80 копійок. Крім цього, за змістом ч.1 та ч.2 ст.137 ЦПК України сторони несуть також витрати, пов'язані з правничою допомогою. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що [PERSON] поніс також витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень. Вказана обставина підтверджується договором про надання правової допомоги №21/09/2018-пд від 21 вересня 2018 року (а.с.15-17), а також актом №1 про надану правову допомогу від 24 вересня 2018 року. Тому з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved