Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

В заяві до суду [PERSON] вказала, що відповідачка зобов'язалась повернути борг в сумі 20204 грн 53 коп., які вона заборгувала їй. Це підтверджується власноручною розпискою відповідачки. Згідно розписки, яку відповідачка написала 03 листопада 2014 року, строк повернення боргу 10 листопада 2014 рокуВідповідачка добровільно вирішити питання повернення свого боргу не бажає і категорично відмовляється і тому у відповідності до вимог 1046, 1047 ЦК України просила стягнути з [PERSON] 20204 грн. 53 коп. боргу та витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] повністю підтримала заявлений позов. Вона зазначила, що [PERSON] взяла кошти в розмірі 20204 грн 53 коп і відповідно до розписки від 3 листопада 2014 року зобов,язувалась їх повернути. Оскільки кошти добровільно не були повернуті, позивач вимушена була звернутись до суду. Крім стягнення суми позики також наполягала на стягненні понесених судових витрат. Представник відповідача [PERSON] пред,явлений позов не визнав. Так він пояснив суду, що [PERSON] працювала продавцем в магазині, якій належав [PERSON] Через непорозуміння [PERSON] вирішила, що [PERSON] здійснила недостачу товару на загальну суму 20204 грн 53 коп і тому 3 листопада 2014 року у вечірній час за присутності своєї мати [PERSON], двох працівників податкової служби, примусила відповідача написати розписку про необхідність повернення коштів, хоча [PERSON] вказані кошти не позичала, і взагалі їх не отримувала. Також він пояснив суду, що [PERSON] працювала у позивач неофіційно, в приміщенні магазину є відеокамера і позивач, не бажаючи дослідження всіх обставин справи не додав відеозйомку від 3 листопада 2014 року, яка би спростувала факт отримання [PERSON] коштів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що 3 листопада 2014 року бачила як [PERSON] в приміщенні магазину її доньки писала розписку про те, що вона зобов,язується повернути кошти [PERSON] Самого факту передачі коштів вона не бачила. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. До такого висновку суд дійшов із слідуючого: відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов,язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути пред,явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, позичальник зобов,язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем, на підтвердження своїх доводів, надана розписка (а.с.6), яка свідчить, що [PERSON] зобов,язувалась [PERSON] повернути гроші у розмірі 20204 грн 53 коп до 10 листопада 2014 року. Договір позики належить до реальних договорів і отже, вважається укладеним з моменту передавання грошей або речей. Встановлюючи обставини написання зазначеної розписки і обставин передачі коштів, суд, відповідно до показів сторін, свідка [PERSON], встановив, що розписка була написана 3 листопада 2014 року в приміщенні магазину, який належить позивачу. Будь яких доказів, які свідчили факт передачі коштів, стороною позивача надано не було, фактично розписка носить тільки зобов,язательний характер по поверненню коштів, але жодним чином не свідчить про факт передачі останніх. Тобто [PERSON], у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, не змогла довести ті обставини на які посилається і тому її позов не підлягає до задоволення. Оскільки суд дійшов до переконання про необхідність відмови у задоволенні основної частини позовних вимог, то у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України до задоволення не підлягають вимоги позивача в частинні стягнення понесених судових витрат. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed