Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

В вересні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком по [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві особистої власності на підставі договору дарування від 22.10.1996 р. належить 44/100 частин жилого будинку [ADDRESS]. Інша частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами належить на праві особистої власності батьку позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності [NUMBER] від 19.03.1983 р. Позивач зазначила, що відповідач не належала до членів родини та була зареєстрована в будинку на її прохання для вирішення тимчасових житлових проблем. Після вирішення питання про реєстрацію місця проживання, відповідач переїхала на постійне місце проживання до м. Києва. Відповідач понад один рік без поважної причини відсутня за місцем реєстрації, комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по його утриманню. У зв'язку з тим, що [PERSON] вибула на інше постійне місце проживання, добровільно не змінила реєстрацію місця проживання, не є членом сім'ї та не проживає за зареєстрованою адресою, позивач просить визнати останню, такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 27.08.2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, у якій роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відзив на позов від відповідача до Коростишівського районного суду Житомирської області не надійшов. На адресу суду від третьої особи у справі [PERSON] надійшла письмова заява, відповідно до якої, він позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що із наявного в матеріалах справи договору дарування жилого будинку від 22.10.1996 року складеного приватним нотаріусом Коростишівського нотаріального округу Владикою І.В. та зареєстрованого в реєстрі № 62 [PERSON] належить 44/100 частин жилого будинку [ADDRESS] (а.с.9,11). Інших 56/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами належить на праві особистої власності [PERSON], відповідно до свідоцтва [NUMBER] від 19.03.1983 р. на право особистої власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами та записаний в реєстрову книгу № 5 за реєстровим номером 1183 ( а.с. 10). Відповідно до будинкової книги реєстрації громадян в будинку [ADDRESS] зареєстровані наступні громадяни: [PERSON], з 23.06.1984 р., [PERSON], [INFO], зареєстрована з 29.08.2015 року, [PERSON],[INFO], зареєстрована з 29.09.2017 року (а.с.12-13). З акта депутата Коростишівської міської ради № 1887 від 20.09.2018 року вбачається, що відповідач з моменту реєстрації, тобто з 29.08.2015 р. зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак не проживає за вказаною адресою з моменту реєстрації, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні будинку не бере, спільного господарства з власниками не веде (а.с.14). Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності [PERSON] у жилому будинку, що належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач [PERSON] не проживає у житловому будинку позивача понад встановлені законом строки, не користується ним, не несе витрат по його утриманню, а тому її слід визнати такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням. Відповідно до п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80 грн. понесених судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved