Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» про стягнення заборгованості за Договором безвідсоткової поворотної позики від 01.12.2011р. (далі по тексту - Договір), а саме суми боргу в розмірі 100 000 грн., штраф у розмірі 20 000 грн., відсотки у розмірі 20 000 грн., збитки від інфляції в розмірі 21 233 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 612, 33 грн. В подальшому позивач неодноразово змінював позовні вимоги, остаточно просив стягнути на свою користь, крім зазначеної суми боргу та штрафу, відсотки у розмірі 33 863, 01 грн., збитки від інфляції у розмірі 75 700, 46 грн. за період з 30.12.2013р. по 08.09.2015р., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 295, 63 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 грудня 2011 року між ним та відповідачем було укладено Договір безвідсоткової поворотної позики, відповідно до умов якого сума позики становить 100 000 грн., договір укладений на строк з 01.12.2011р. по 01.12.2012р. Між сторонами була укладена також Додаткова угода №1 від 30.11.2012р., відповідно до умов якої строк позики починається з моменту набрання чинності цим Договором і закінчується 29.12.2013р. На виконання умов Договору позивачем були внесені грошові кошти в сумі 100 000 грн. до каси відповідача, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру. Разом з тим, в порушення умов Договору 29.12.2013р. поворотна безвідсоткова позика не була повернута позивачу. Станом на 14.07.2015р. у відповідача перед позивачем наявна заборгованість, яка складається з: 100000 грн. - сума позики, штраф у розмірі 20 000 грн., відсотки у розмірі 33 863, 01 грн., збитки від інфляції в розмірі 75 700, 46 грн. У зв'язку з вище викладеним позивачу був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні з тих підстав, на час укладання Договору позики позивач працював на підприємстві на посаді юрисконсульта, пізніше на посаді начальника юридичного відділу. В цей час підприємство фактично не виплачувало заробітну плату своїм працівникам. Не зважаючи на вказану обставину позивач укладає з відповідачем Договір позики. Проте вказаний Договір містить ознаки фіктивності, кошти в розмірі 100 000 грн. не вносились на рахунки відповідача. Договір позики укладався з метою приховання злочинних намірів позивача, спрямованих на умисне протиправне заволодіння державним майном з метою особистого збагачення. При цьому, відповідач посилався на те, що директор державного підприємства не мав права підписувати такі договори без погодження із Міністерством. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, 01 грудня 2011 року між [PERSON] та Державним підприємством «Укртранснафтопродукт» було Договір безвідсоткової поворотної позики (а.с. 7-12). Предметом вказаного Договору визначено надання Позикодавцем (позивачем) Позичальнику (відповідачу) фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі у вигляді грошових коштів в розмірі 100 000 грн., а Позичальник зобов'язується повернути їх Позикодавцю до 01.12.2012р. (п.п. 1.1., 2.2., 4.1. Договору). Цільове призначення позики - для власних потреб Позичальника (п. 1.2. Договору). Позика надається шляхом внесення суми позики частинами в касу Позичальника (п. 3.2. Договору). Положеннями Договору визначений порядок повернення позики - в готівковій формі шляхом видачі відповідних грошових коштів з каси Позичальника Позикодавця згідно встановленого графіку - до 01.06.2012 р. - в сумі 50 000 грн., до 01.12.2012. в сумі 50 000 грн., але не пізніше 01.12.2012р. (п. 4.3). Відповідно до пп. 8.2.6. Договору, Позичальник підписанням цього Договору, підтверджує, що повністю розуміє та вважає справедливим щодо себе всі умови Договору, сої права та обов'язки за Договором та погоджується з ними. В подальшому 30 листопада 2012 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до договору безвідсоткової поворотної позики від 01.12.2011р. (а.с. 17) відповідно до умов якої строк дії Договору, а саме до 29 грудня 2013 року. Викладено в новій редакції п.п. 7.1., 7.2. Договору, зокрема, відповідно до внесених змін. При простроченні повернення позики (її частини) Позичальник сплачує штраф у розмірі 20 % від неповерненої суми позики, також, додатково до штрафу, Позичальник сплачує відсотки в розмірі 20 % річних в разі прострочення виконання зобов'язань, взятих на себе відповідачем за вказаним Договором та виходячи з неповерненої суми за весь час прострочення. При цьому Позичальник зобов'язаний повернути суму позики, збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. У відповідності до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 629 ЦК України встановлює, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав умови Договору позики, вніс грошові кошти в розмірі 100 000 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру: № 36 від 01.12.2011р., № 37 від 02.12.2011р., № 38 від 05.12.2011р.,№ 39 від 19.12.2011р., № 40 від 20.12.2011р., № 41 від 21.12.2011р., № 42 від 22.12.2011р., № 43 від 23.12.2011р., № 44 від 26.12.2011р., № 45 від 27.12.2011р., № 46 від 28.12.2011р., № 47 від 29.12.2011р. (а.с. 71-82). Обставини внесення коштів позивачем до каси підприємства також підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], підпис якої міститься на оригіналах квитанцій до прибуткових касових ордерів, що наявні в матеріалах справи (а.с.71-82). Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено в судовому засіданні обставини внесення ним коштів до каси підприємства ДП «Укртранснафтопродукт». Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України передбачає що, боржник який прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. Відповідач своїх зобов'язань за вказаним Договором не виконує, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість за період з 30.12.2013р. по 14.07.2015р., яка складається з: 100000 грн. - сума позики, штраф у розмірі 20 000 грн., відсотки у розмірі 33 863, 01 грн., збитки від інфляції в розмірі 75 700, 46 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками. Позивач 05.05.2014р. звертався до відповідача із Вимогою про виконання грошових зобов'язань за Договором безвідсоткової поворотної позики від 01.12.2011р. (а.с. 18). У відповідь на вказану вимогу позивачу було надіслано лист від 12.05.2014р. № 25, підписаний В.о. генерального директора ДП «Укртранснафтопродукт» О.В. Стрельцовим, з якого вбачається, що відповідач підтверджує ту обставину, що в останнього наявна заборгованість перед позивачем за Договором позики, разом з тим, у відповідача відсутні фінансові можливості для погашення боргу (а.с. 19-20,89). В судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо повернення грошових коштів за Договором безвідсоткової поворотної позики від 01.12.2011р. Крім того, відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що Договір позики є фіктивним, грошові кошти не вносились на рахунки підприємства, крім того, відповідно до аудиторської перевірки підприємства виявлено факти незаконного та протиправного використання державних коштів та майна підприємства. Суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається відповідач як на підставу для відмови в задоволенні позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні з наступних підстав. Відповідно до Аудиторського звіту № 38-13 за результатами позапланового внутрішнього фінансового аудиту Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» за період з 01.01.2012 по 01.10.2013 (а.с. 106-135), призначеного відповідно до Наказу Міненерговугілля України від 11.10.2013 № 725 встановлено факти незаконного та протиправного використання державних коштів та майна підприємства. Разом з тим, при перевірці стану розрахункової дисципліни підприємства встановлено, що до каси підприємства протягом грудня 2011 року і січня 2012 року було внесено 190 000 грн. від фізичної особи [PERSON] на підставі двох договорів безвідсоткової поворотної позики від 01.12.2011 на суму 100 000 грн. з терміном повернення до 01.06.2012 - 50 000 грн., до 01.12.2012 - 50 000 грн. За даними касових ордерів, вказані розрахунки було проведено по рахунку 6851 «Розрахунки і іншими кредиторами». Документів щодо повернення позики не надано. Внесені кошти було витрачено на виплату заробітної плати (а.с.106-137). Відповідно до ч.1, 3 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Положеннями ст. 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідачем не надано належних доказів того, що Договір позики від 01.12.2011р. є фіктивним, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, яким вказаний правочин визнано фіктивним чи доказів того, що Договір позики від 01.12.2011р. оспорювався в судовому порядку. В матеріалах справи наявна заява про злочин від 23.03.2015 р. за № 01/194 (а.с. 64-70). Разом з тим, суд не приймає до уваги вказаний доказ, оскільки заява про злочин сама по собі не може підтверджувати ту обставину, що позивач уклав Договір позики від 01.12.2011р. з метою приховання злочинних намірів, спрямованих на умисне протиправне заволодіння державним майном з метою особистого збагачення. Враховуючи все вище викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати, сплачені за подачу цього позову позивачем у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України в сумі - 2295,63 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved