Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] про визнання права власності, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], визначити місце постійного проживання дитини - [PERSON] разом з батьком, позивачем по справі. 26.12.2013 року позивач, відповідно до статті 31 ЦПК України, уточнив позовні вимоги, просив суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. В березні 2014 року відповідач [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова з зустрічною позовною заявою, в якій просила суд визнати за нею право власності на 3/5 частини трикімнатної квартири [ADDRESS], визнати місце проживання [PERSON], [INFO], з нею, яка частково прийнята судом. Зазначені позовні вимоги, [PERSON] обґрунтовує тим, що разом з [PERSON], придбали вищезазначену квартиру за кошти які отримали від продажу квартири, за адресою: [ADDRESS], в якій раніше проживали, та яка належала на підставі приватної власності позивачу за первісним позовом, а також, за кошти які належали [PERSON]. Тобто різницю в 159 000 (сто п'ятдесят дев'ять тисяч) грн., що було еквівалентно станом на 23 грудня 2009 року 20 000 (двадцяти тисячам) доларів США та становила 36,36% вартості придбаного житла, сплатила [PERSON], позивач за зустрічним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги за основним позовом, просив задовольнити в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення первісного позову, просив відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає встановленим наступне. 22.05.2013 року згідно з рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В період знаходження у шлюбних відносинах, 23.12.2009 року, позивачем [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу за №3443 від 23.12.2009 року, придбано квартиру [ADDRESS]. Покупцем по вказаному договору виступила відповідач [PERSON]. Відповідно до вимог статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Така ж норма закріплена і в частині 1 статті 383 ЦК України, а саме, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до вимог частини 1 статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Крім того, згідно з частини 1, 2 статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Однак, пункт 3 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до частини 7 статті 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. В ході судового розгляду встановлений факт, який підтверджено позивачем за первісним позовом, про те, що кошти, за які придбана вищенаведена квартира належали [PERSON], оскільки вищезазначений договір купівлі-продажу на квартиру [ADDRESS] проводився одразу після підписання договору купівлі-продажу №3447 від 23.12.2009 року, квартири [ADDRESS], яка належала позивачу [PERSON] та доплати решти необхідної грошової суми отриманої позивачем від його матері, що підтверджено копіями чеків з банкомату про зняття грошей 23.12.2009 року. Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд критично відноситься до вимог та обставин викладених в зустрічному позові, так як доказів в обґрунтування наведених фактів та обставин позивачем за зустрічним позовом суду не надано. За таких підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, зустрічні позовні вимоги, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved