Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

В жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції ПАТ «[PERSON] Аваль» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові позивач вказує, що відповідно до кредитного договору №010/02-47/497-07 від 13 квітня 2007 року (далі - кредитний договір), ПАТ «[PERSON] Аваль» надав [PERSON] кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 28 000, 00 дол. США строком до 12.04.2017 р. Процентна ставка за умовами кредитного договору складала 13 % річних. Пунктом 1.4.1.5 передбачено що у разі порушення позичальником своїх зобовязань, процентна ставка підвищується до 2 % річних, з розрахунку річної бази нарахування процентів. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 1048 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний виплачувати відсотки від суми займу щомісячно до дня повернення позики, при відсутності іншої домовленості. Згідно ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування. Відповідно до п. 4.1.1. кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені кредитним договором строки, позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожний прострочений день. Також в позові вказано, що в забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору, було укладено Договір поруки № 010/02-47/497-07п від 13.04.2007 року, згідно якого [PERSON] виступила поручителем [PERSON] і взяла на себе зобовязання перед банком ВАТ «[PERSON] Аваль» відповідати по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобовязань. Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України та умов договору поруки [PERSON] несе солідарну відповідальність з [PERSON] перед позивачем на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання вимоги ВАТ «[PERSON] Аваль». Також позивач в позові вказує, що в звязку з тим, що відповідач не виконує належним чином свої грошові зобов'язання за кредитним договором № 010/02-47/497-07 від 13.04.2007 року відповідачу було направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором та вимогу про виконання грошових зобовязань за договором № 010/02-47/497-07п від 13.04.2007 року. Загальна сума заборгованості позичальника [PERSON] - перед банком за кредитним договором № 010/02-47/497-07 від 13 квітня 2007 року станом на 15.07.2015 року становить: заборгованість за кредитом 9 808,18 дол. США ( в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 215 734,30 гривень), заборгованість по сплаті відсотків становить 812,94 дол. США ( в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 17 880,90 гривень) та пеня за несвоєчасну сплату кредиту та погашення відсотків у сумі 488,16 дол. США ( в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 10 737,25 гривень). Оскільки відповідач добровільно не виконує взяті на себе зобовязання, позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] загальну суму заборгованості за кредитним договором у сумі 11 109,28 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 244\~352,45 грн.), у тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 9 808,18 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 215 734,30 грн.), заборгованість по сплаті відсотків у сумі 812,94 дол. США ( в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 17 880,90 гривень) та пеню за несвоєчасну сплату кредиту та погашення відсотків у сумі 488,16 дол. США ( в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 10 737,25 гривень), та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала в повному, посилаючись на викладені в ньому обставини. Також вона вказувала. що останній платіж позичальником був проведений 02.02.2015 року. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила суд судові витрати стягувати тільки з позичальника [PERSON] і згідно з положеннями законодавства України вказувала, що сума пені за несвоєчасну сплату кредиту вона просить стягнути у гривнях, а заборгованість по кредиту і сплаті відсотків в доларах США, згідно з умовами укладеного між сторонами договору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та вказав, що він взяв кредит в банку «[PERSON] Аваль» відповідно до кредитного договору від 13.04.2007 року у розмірі 28 000 доларів США і зобовязався щомісячно здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку. Також він пояснив, що тимчасово не виплачував кредит і відсотки, тому що в країні занадто знизилась національна валюта і він захворів та їх сім»я понесла значні витрати на проведення операції. Відповідач [PERSON] вказував, що протягом останніх шести років він часто хворіє, стоїть на обліку, так як є учасником бойових дій та лікується в обласному госпіталі Ветеранів війни і учасників бойових дій, отримує невелику пенсію та всі кошти витрачає на лікування. З 31.10.2014 року йому призначена група інвалідності, тому на даний час вимушений не працювати. Однак до грудня 2014 року вони з дружиною (поручителем) сплачували кошти, а саме по 425 доларів США. В грудні 2014 року ними була написана на адресу банку пояснювальна записка, де зазначені були їхні обставини і прохання до банку про розстрочку виплат та врахування конкретних обставин, які в даний час склалися у них в сім»ї та в державі в цілому у зв»язку із значним зростанням курсу долара США.. Однак відповіді вони на вказане звернення не отримали. 20 липня 2015 року ними була написана ще одна пояснювальна записка до «[PERSON] Аваль», - однак банк також не відреагував на їхні пропозиції. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково та вказала, що вона є поручителем і відповідає перед банком «[PERSON] Аваль» по грошовим зобовязанням боржника [PERSON]. З 13.04.2007 року по грудень 2014 року боржник виконував свої зобовязання належним чином, навіть після девальвації гривні. В звязку з тим, що долар занадто виріс, їхні витрати за вказаним кредитом зросли до непомірних розмірів. Зазначає, що вони писали пояснювальні записки на адресу банку, неодноразово ходили в банк, пояснювала працівникам банку, що на даний час вони не спроможні виплачували по 425 доларів США. Не дочекавшись відповіді від банку, вона вносила по 100 доларів США в місяць, про що надала копії квитанцій ( це було двічі). Просила із врахуванням конкретних обставин та хвороби чоловіка, яка потребує значних фінансових витрат, - посприяти у досягненні домовленості з банком про розстрочення платежів і також пояснила, що позов в частині стягнення пені не визнає, оскільки підстав для її нарахування з врахуванням фактичних обставин взагалі не має. Беручи до уваги пояснення представника позивача, відповідачів, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] було надано кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 28 000, 00 дол. США строком до 12.04.2017 року. Процентна ставка за умовами кредитного договору складала 13 % річних. Відповідач зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки визначені договором. Станом на 15.07.2015 року заборгованість по кредитному договору становить: заборгованість за кредитом у сумі 9 808,18 дол. США ( в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 215 734,30 гривень), заборгованість по сплаті відсотків становить 812,94 дол. США ( в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 17 880,90 гривень) та пеня за несвоєчасну сплату кредиту та погашення відсотків у сумі 488,16 дол. США ( в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 10 737,25 гривень). 08.06.2015 року [PERSON] було направлено вимогу за вих. № 114-0000/15-34176 про необхідність виконання грошових зобовязань за кредитним договором, однак заборгованість погашена не була. Доказів з приводу отримання відповідачем [PERSON] відповідного листа з вимогою про виконання зобов»язань за відповідним кредитним договором представником позивача до суду надано не було. 08.06.2015 року [PERSON] було направлено вимогу за вих. № 114-0000/15-34178 про необхідність виконання грошових зобовязань за кредитним договором, однак заборгованість погашена не була. Доказів з приводу отримання відповідачем [PERSON] відповідного листа з вимогою про дострокове виконання зобов»язань за відповідним кредитним договором представником позивача до суду надано не було. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (позика), якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти ) у строк і в порядку, що встановлені договором. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Згідно з вимогами ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний виплачувати відсотки від суми займу щомісячно до дня повернення позики, при відсутності іншої домовленості. Відповідачем не виконуються умови щодо сплати відсотків та станом на 15.07.2015 р. заборгованість по сплаті відсотків становить 812, 94 доларів США ( в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 17880, 90 грн.). Згідно ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п.4.1.1. кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобовязання стосовно повернення коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим Договором строки, позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожний день прострочення. В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином\~ відповідно до умов договору та умов Цивільного кодексу. Позичальник порушив свої зобов'язання за вказаним договором та не виконав їх належним чином, в зв'язку з чим позивачем проведено нарахування як відсотків за користування коштами так і штрафних санкцій. Ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними умовами можна вважати ступінь виконання зобов»язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та процентів, доведений матеріалами справи тяжкий майновий стан боржника, інші інтереси сторін /не тільки боржника/, які заслуговують на увагу. У даному випадку, відповідачем [PERSON] після укладення кредитного договору систематично проводилась оплата по взятим зобов»язанням, однак у зв»язку з погіршенням стану здоров»я, необхідністю проведення значних витрат на проведення лікування ( тяжкий майновий стан боржника) та зміною курсу валют у нього склалися складні умови , що призвели до порушень взятих зобов»язань а тому суд прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру неустойки з 7701,53 грн., яку просить стягнути позивач, до 4000,00 грн., що не суперечитиме положенням ч. 3 ст. 551 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за Кредитним договором між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 010/02-47/497-07п від 13.04.2007 р.. Відповідно до умов Договору поруки [PERSON] на добровільних засадах поручається перед Банком відповідати по зобовязанням боржника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 010/02-47/497-07 від 13.04.2007 року, а саме: повернути кредит в розмірі 28 000 дол. США, проценти за користування кредитом, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором, також виконати інші умови передбачені кредитним договором в повному обсязі. У відповідності до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Статтею 554 зазначеного Кодексу передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Частиною 2\~ст. 553 ЦК України\~встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Відповідно до п. 3.1. договору поруки № 010/02-47/497-07п від 13.04.2007 року передбачено, що відповідальність поручителя та боржника є солідарною. Відповідно до ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Разом з тим, відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після\~\~ переривання\~\~\~\~\~\~ перебіг\~\~\~\~позовної\~\~\~\~давності\~\~\~\~починається\~\~\~\~заново (чч. 1, 3\~ст. 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5\~ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.\~ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту\~\~ (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Зазначене суттєво впливає на початок строку виконання зобов'язання, при правильному визначенні якого починає обчислюватись строк пред'явлення вимог до поручителя. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від\~\~ 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду\~\~ до поручителя протягом шести місяців з цієї дати. Як вбачається з матеріалів справи позичальником [PERSON] спочатку виконувались зобов'язання\~\~за кредитним договором. Останній платіж по кредитному договору був здійснений 02.02.2015 року. У п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5\~\~ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до ч. 4\~ст. 559 ЦК\~порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.\~\~Як роз'яснено у п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі\~\~\~\~статтею 526 ЦК\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання\~\~\~\~\~\~зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. При цьому, суд звертає увагу, що згідно з частиною 1\~ст. 631 Цивільного кодексу України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Строк дії договору і умови (підстави) його припинення визначається договором або законом, і він не є строком позовної давності, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права і який\~\~може бути змінений за домовленістю сторін. Строк, передбачений частиною 4\~ст. 559 Цивільного кодексу України, є преклюзивним (припиняючим), і його закінчення є підставою для припинення поруки, при цьому у випадку пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених у ст. ст.\~263,\~264, ч. 5 ст.\~267 Цивільного кодексу України. Тому договір поруки для поручителя [PERSON] є припиненим і тому позов в частині вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] не підлягає до задоволення. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судово витрати. Тому\~ документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем при подачі позовної заяви повинні бути стягнуті з відповідача [PERSON] користь позивача.

Outcome: partial