Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

В жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Томашпільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного управіління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання батьківства. Позовна заява мотивована тим, що позивач з січня 2017 року і по даний час перебуває у фактичних шлюбних відносинах із відповідачкою та веде з нею спільне господарство за адресою [ADDRESS] . За час перебування у фактичних шлюбних відносинах 10 вересня 2018 року в них народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13 вересня 2018 року та дочка [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23 червня 2021 року. Після народження доньок відповідачка записала їх на своє прізвище « [INFO] », а по батькові на ім`я позивача - [INFO] вказавши батьком дітей позивача. Позивач просить визнати його батьком дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , та в нести відповідні зміни до актових записів про народження доньок. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Семко В.М. в судове засідання не з`явилися надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовільнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги визнає, . Представник третьої особи Томашпільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного управіління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підстав для призначення справи до судового розгляду немає. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копій свідоцтв про народження доньок серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] та серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] , батьком дітей зазначено - [PERSON] , а матір`ю дітей - [PERSON] (а.с. 6-7). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Вапнярської селищної ради від 02 грудня 2019 року № 03402 про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . (а.с.8). Згідно копії медичної картки [PERSON] вбачається, що вона перебування на медичному обліку на території України (а.с.9). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Вапнярської селищної ради від 23 липня 2007 року № 1189 [PERSON] [INFO] проживає за адресою [ADDRESS] .без реєстрації з 2017 року. (а.с.10). Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Сімейним Кодексом України. Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст.129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка , якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківсвтва. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає свідоцтво про народження. Суд доходить висновку, що вимога ґрунтується на законі і заявлена в межах позовної давності, передбаченої ч.2 ст.129 СК України. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Тобто, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, є доведеними та позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується матеріалами справи, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved