Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу Описова частина Короткий зміст позовних вимог У січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи - [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення. Позовна заява мотивована тим, що з 23 грудня 2013 року вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачі, які мешкають в квартирі [ADDRESS] самовільно зайняли її кімнату шляхом вирубки в стіні дверного отвору та закладення двері її кімнати. Добровільно звільняти кімнату вони відмовляються. Позивач просила суд усунути перешкоди з боку відповідачів в користуванні належної їй квартири та виселити відповідачів з належної їй кімнати. Справа розглядалася судами неодноразово. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 липня 2014 року позов задоволено частково. Усунуто [PERSON] перешкоди у користуванні належною їй на праві власності квартирою [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні квартирою. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано. У задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 липня 2014 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Короткий зміст рішення суду першої інстанції Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірна кімната входить в склад як квартири [ADDRESS] , належної на праві власності позивачу, так і квартири [ADDRESS] , належної на праві власності відповідачам (згідно з наданими суду технічними паспортами на квартири), а отже, спірна кімната належить на праві власності обом сторонам, тому виселити власника з належного йому на праві власності майна неможливо. Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що на час розгляду справи надані сторонами докази не можуть свідчити про належність їм зазначених об`єктів нерухомості, а вирішення цих вимог по суті неможливе до вирішення питань про нумерацію квартир у буд. [ADDRESS] та виготовлення технічного паспорта на цей будинок відповідно до вимог закону. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, як заявлених передчасно. Короткий зміст вимог касаційної скарги У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, [PERSON] просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Аргументи учасників справи Доводи особи, яка подала касаційну скаргу Касаційна скарга мотивована тим, що [PERSON] самовільно зайняла кімнату та використовує її, порушуючи право власності позивача на це приміщення. У технічному паспорті, який було отримано позивачем, зазначено про самовільне зайняття спірної кімнати, однак у технічному паспорті, який наданий відповідачами, така відмітка відсутня, однак суди залишили це поза увагою. У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких [PERSON] просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін. Фактичні обставини справи, встановлені судами Суд установив, що [PERSON] та [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2011 року (т. 1 а. с. 33-38). З урахуванням ухвали того ж суду від 31 серпня 2012 року площа квартири - 56,9 кв. м (т. 1 а. с. 39, 40). Реєстрація права власності на кв. [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] відбулась 12 вересня 2012 року відповідно до Витягу про Державну реєстрацію за № 35466717 (т. 1 а. с. 41). Відповідно до технічного паспорта зазначеної квартири, кімната [ADDRESS]-2 складає 12,7 кв. м (т. 1 а. с. 42, 43) Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2011 року за [PERSON] визнано право власності на кв. [ADDRESS] кв. м (т. 1 а. с. 60-62). Згідно з технічним паспортом, виготовленим 18 грудня 2013 року власником кв. [ADDRESS] , загальною площею 42,4 кв. м був [PERSON] (т. 1 а. с. 9, 10). Кімната 34-2, площею 13,0 кв. м. належить до [ADDRESS] . За договором купівлі-продажу від 23 грудня 2013 року [PERSON] придбала у [PERSON] зазначену квартиру (т. 1 а. с. 7, 8), за нею зареєстровано право власності на цю квартиру (т. 1 а. с. 11). З наданих сторонами доказів вбачається, що спірна кімната зазначена у технічному паспорті кв. [ADDRESS], як приміщення [ADDRESS]-2 та у технічному паспорті кв. 34, як приміщення 34-2. Рішенням Господарського суду Харківської області, по справі № 922/4841/15 від 31 жовтня 2016 року визнані незаконними дії Органу самоорганізації населення «Будинковий комітет» Вулиці Гвардійців Широнінців, 39Б» щодо проведення перенумерації кімнат у житловому будинку на [ADDRESS] . Визнані незаконними дії Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» щодо виготовлення 10 листопада 2009 року технічного паспорта на [ADDRESS] (т. 3 а. с. 102-114). Мотивувальна частина Позиція Верховного Суду Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірна кімната входить в склад як квартири [ADDRESS] , належної на праві власності позивачу, так і квартири [ADDRESS] , належної на праві власності відповідачам (згідно з наданими суду технічними паспортами на квартири), а отже, спірна кімната належить на праві власності обом сторонам та неможливе виселення власника з належного йому на праві власності майна. Зазначені висновки судів є помилковими та свідчать про неправильне застосування норм матеріального права. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно. Так, встановлюючи належність спірної кімнати позивачу, суди виходили з договору купівлі-продажу від 23 грудня 2013 року, а відповідачам - з рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2011 року та ухвали того ж суду від 31 серпня 2012 року про виправлення описки. Разом з тим, суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2011 року визнано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] загальною площею 43,97 кв. м. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2012 року виправлено описку в рішенні Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2011 року та зазначено загальну площу квартири 56,9 кв. м. Однак, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року скасовано ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2012 року виправлення описки, а ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2016 року, у задоволенні заяви відмовлено. Таким чином право власності відповідачів на спірну кімнату не підтверджено належними доказами, оскільки за відповідачами визнано право власності лише на 43,97 кв. м квартири [ADDRESS] , а технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності на майно. За викладених обставин суд касаційної інстанції вважає, що позивач не має можливості в повному обсязі користуватися належною їй на праві власності квартирою, а тому вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідачів із самовільно зайнятої кімнати є обґрунтованими. Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідно до статті 412 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Витрати [PERSON] , пов`язані з розглядом справи, становлять: судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 126,17 грн та 275,00 грн за подання касаційної скарги. У зв`язку з ухваленням нового рішення зазначені витрати покладаються на відповідачів.

Outcome: partial