Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Кременчуцька міська рада Полтавської області звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просила стягнути з кожного з відповідачів на свою користь 21585,18 грн безпідставно збережених коштів. ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідачі набули право власності на виробничо-торгівельне приміщення по [ADDRESS] , загальною площею 267,1 кв.м. На підставі рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.03.2018 відповідачам було передано в рівних частках по Ѕ частині земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлового приміщення. В установленому законом порядку відповідачі не оформили право користування земельною ділянкою. В період з 01.01.2018 по 11.08.2019 відповідачі використовували земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачували, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Полтавської області доходу від орендної плати за землю в сумі 43716,36 грн. Відповідачами не було добровільно сплачено кошти. В судове засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА В судове засідання відповідачі не з`явились, відзив суду не подали. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено, що 05.10.2017 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ліньковою І.Б. посвідчено договір дарування, серія та номер: НМТ 566621, НМТ 566622, р.№1789, за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] та [PERSON] прийняли в дарунок виробничо-торгівельне приміщення по [ADDRESS] , загальною площею 267,1 кв.м., в рівних частках кожний(а.с.23-26) 30.03.2018 Кременчуцькою міською радою Полтавської області прийнято рішення, яким передано [PERSON] та [PERSON] за умови виконання п.24.2 цього рішення в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 556 кв.м для експлуатації та обслуговування виробничо-торгівельного приміщення по [ADDRESS] . Згідно проведеного позивачем розрахунку сума завданих йому збитків становить 43716,36 грн. НОРМИ ПРАВА Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно ст. 80 Земельного кодексу України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні. Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на який вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. В частині першій та другій статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. ОЦІНКА СУДУ Суд відзначає, що право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію). На думку суду, факт користування відповідачами земельною ділянкою, що належить до земель комунальної власності без правовстановлюючих документів за період з 01.01.2018 по 11.08.2019 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Матеріалами справи підтверджується те, що з 01.01.2018, відповідачами не було належним чином оформлено право користування земельною ділянкою, на якій розташовано об`єкт нерухомого майна, власниками якого вони є, що призвело до безоплатного користування [PERSON] та [PERSON] земельною ділянкою. Велика Палата Верхового Суду в постанові від 23 травня 2018 року по справі 629/4628/16-ц(провадження 14-77 цс 18) зробила висновок про те, що за змістом приписів Земельного кодексу України виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Відтак, Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 922/207/15). Крім того, 13 лютого 2019 року Велика Палата Верхового Суду винесла постанову по справі № 320/5877/17(провадження 14-32 цс 19) в якій дійшла до висновку про те, що за змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондиційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. … враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника жилого будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Відтак, Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок. До моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Суд також враховує, що відповідачами не було надано доказів, які б підвереджували те, що кошти, які підлягали сплаті, були ними повернуті позивачу. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що вимоги Кременчуцької міської ради Полтавської області про стягнення з відповідачів коштів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача кошти у розмірі 21585,18 грн з кожного, що становить (1/2 частину від суми безпідставно збережених коштів та обраховано відповідно до частки кожного із відповідачів у праві спільної власності) Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути судові витрати, які складають з судового збору в сумі 1921 грн з кожного.

Outcome: approved