Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

В жовтні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 04 лютого 1994 року в Білобожницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №1. Їхнє одруження виявилося невдалим. Через несумісність характерів виникали сварки, вони втратили повагу один до одного. За останні роки спільного проживання сімя повністю розвалилась, вона тривалий час проживає в іншій державі, до Тернопільської області майже не проїжджає. Впродовж тривалого часу вона та відповідач припинили шлюбні стосунки, припинили вести спільне господарство, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливе та суперечить її інтересам, тому просить розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, від її представника [PERSON] надійшла заява, в якій вказується, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу без надання строку на примирення, просить справу провести за відсутності [PERSON], яка має намір здійснити реєстрацію шлюбу з іншою особою. Позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] позов не визнає, вважає, що збереження шлюбу необхідне для їхній дітей, суду пояснив, що вони з часу виїзду дружини за кордон разом не проживають тринадцять років. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Скоромна) [PERSON] уклали шлюб 04 лютого 1994 року, який зареєстрували в Білобожницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №1, про що свідчить свідоцтво про шлюб. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Сторони подружніх відносин не підтримують тринадцять років, позивачка проживає за кордоном, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved