Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

В грудні 2016 року до суду звернувся позивач із даним позовом, в якому просить визнати недійсним виданийВідкритим акціонерним товариством «Київхімволокно» - надалі по тексту (ВАТ «Київхімволокно») ордер №115 від 03.06.2015 року на право користування кімнатою [ADDRESS], на ім'я [PERSON], стягнути із відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з лютого 2002 року більше 13 років на підставі укладених в цей проміжок часу угод проживає в гуртожитку, який підпорядкований за адресою: [ADDRESS], з 2007 року в кімнаті №120 (колишній №97) площею 19,2 кв.м. ВАТ «Київхімволокно» 19.12.2014 року проведено інвентаризацію та змінено нумерацію кімнат даного гуртожитку (спірної кімнати з №97 на №120) і відповідним виготовленням нового технічного паспорта. Відповідно до укладених з ВАТ «Київхімволокно» угод та наданих рахунків позивач щомісячно сплачує квартирну плату, комунальні послуги, послуги за утримання будівлі, прибудинкових територій. Так, на протязі 2014-2013 років щомісячно сплачував 1510,08 грн., протягом 2012-2011 років, 2010-2009 років 1494 грн. щомісячно, в 2008 році 1188 грн., в 2007 році 1050 грн., щомісячно і т.д. При підготовки до передачі гуртожитку в комунальну власність Деснянського району міста Києва проводилася реєстрація мешканців для збереження кімнат для подальшого проживання або забезпечення іншою житловою площею, про що позивач також надав звернення від 09.12.2014 року голови правління ВАТ «Київхімволокно» [PERSON] Далі зазначає, що Деснянським районним судом м. Києва розглядався спір в 2015 році по вільній справі №754/5949/15-ц за позовом ВАТ «Київхімволокно» про виселення з незаконно зайнятого приміщення до відповідача [PERSON] В період судового провадження по вищезазначеній справі, яке розпочато згідно ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 22.04.2015 року - «Київхімволокно» видано ордер від 03.06.2015 року за №115 на право користування кімнатою [ADDRESS] [PERSON], яка фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва по цивільній справі №754/ 5949/15-ц від 28.08.2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. При цьому апеляційного оскарження рішення не проводилось. Рішення Деснянського районного суду м. Києва по цивільній справі №754/5949/15-ц від 28.08.2015 року набрало законної сили. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.08.2015 року містить посилання про розгляд питання правомірності проживання з урахуванням неправомірно виданого ордеру. Наголошує на тому, що на момент видачі ордера №115 від 03.06.2015 року житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] не було вільним, тому і даний ордер не мав юридичної сили про що свідчить і рішення Деснянського районного суду м. Києва по цивільній справі №754/5949/15-ц від 23.18.2015 року. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Додав, що на момент видачі ордера №115 від 03.06.2015 року житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] не було вільним, тому і даний ордер не мав юридичної сили при винесенні рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.08.2015 року. Позивач постійно проживає в гуртожитку протягом 15 років включно до червня 2017 року, постійно проживає в кімнаті №120. Інших власників даного приміщення в кімнаті [ADDRESS] зареєстровано не було. При цьому відповідач [PERSON] постійно проживала і до цього часу проживає в кімнаті №50, що підтверджується і реєстрацією її та членів її сім'ї за цією адресою від 19.03.2002 року. Уточнив, що не отримував повідомлення про те, що ВАТ «Київхімволокно» здійснюються необхідні дії направлені на передачу відомчого гуртожитку в комунальну власність Деснянського району м. Києва. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про розгляд справи судом повідомлялись належним чином. Будь-яких клопотань чи заяв від представника відповідача до суду не надходило. Третя особа та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що 2015 року [PERSON] видано ордер на право зайняття житлового приміщення - кімнату [ADDRESS]. Позивач проживав у гуртожитку на підставі договору надання послуг по обслуговуванню житла переданого у користування № 97 від 02.01.2013 року. Пунктом 7.3 вказаного договору визначено «Договір автоматично втрачає свою чинність у випадку зміни власника гуртожитку шляхом передачі будівлі у комунальну власність м. Києва». Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 17.02.2016 року № 86 гуртожиток на [ADDRESS] передано в комунальну власність територіальної громади м. Києва. Станом на день звернення до суду договір найму на підставі, якого позивач проживав у вказаному гуртожитку втратив чинність, у зв'язку із передачею гуртожитку до комунальної власності міста Києва, що було визнано позивачем у судовому засіданні 11.05.2017 року. Позивач має інше місце реєстрації, будь-які договірні відносини із балансоутримувачем гуртожитку станом на даний час відсутні, ордер на його ім'я не видавався. Отже, у зв'язку з вищевикладеним ордер №115 від 03.06.2015 року виданий [PERSON] на право користування кімнатою [ADDRESS] був виданий законно, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. З моменту видачі ордеру щомісячно сплачуються кошти на утримання будинку та за надані комунальні послуги. Будь яким іншим особам, зокрема [PERSON], ордер на кімнату [ADDRESS] не видавався. Вислухавши пояснення позивача, пояснення третьої особи, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст. ст. 1, 9 ЖК України передбачено право громадян України на житло. Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно з вимогами ст. ст. 127, 128, 129 ЖК України, гуртожитки використовуються для проживання робітників у період їх роботи. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету, на підставі якого адміністрація підприємства видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до ст.59 ЖК України, яка визначає підстави і порядок визнання ордера на жиле приміщення недійсним, встановлено, що ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Відповідно до п. 10 «Примірного положення про гуртожитки», затвердженого постановою Ради Міністрів Української PCP від 3 червня 1986 року №208, ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. З матеріалів справи вбачається, що на підставі укладених між позивачем та відповідачем договорів надання послуг по обслуговуванню житла переданого у користування позивачу було надано в користування кімнату №97, що належить на праві власності ВАТ «Київхімволокно». Крім того, останній договір надання послуг по обслуговуванню житла переданого у користування між позивачем та ВАТ «Київхімволокно» був укладений 02.01.2013 року. Відповідно до умов вказаного договору наймодавець (відповідач) передає у користування наймачу (позивач) жилу площу у розмірі 19,2 кв.м., що знаходиться в кімнаті №97, поверх 4. Відповідно до п. 7.1 зазначеного договору останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою наймодавця. Відповідно до п. 7.2 строк дії договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 цього Договору та діє протягом наступного календарного року. Відповідно до п. 7.3 договору, останній автоматично втрачає свою чинність у випадку зміни власника гуртожитку. Відповідно до п. 7.4 вказаного договору, у випадку, якщо протягом року сторони виконували взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, а наймач заявляє про своє бажання припинити дію договору, даний договір вважається автоматично пролонгованим на той же строк та на тих же умовах. 19.11.2014 року відповідач направив на адресу позивача повідомлення, в якому зазначив про те, що ВАТ «Київхімволокно» здійснюються необхідні дії направлені на передачу відомчого гуртожитку в комунальну власність Деснянського району м. Києва. Зазначене повідомлення направлено відповідачем для інформування позивача про наступне припинення правовідносин та порушення питання щодо розірвання зазначеного вище договору. 24.11.2014 року [PERSON] зверталася до голови правління ВАТ «Київхімволокно» з проханням про надання їй іншої кімнати для проживання, так, як в кімнаті де вона проживає протікає стеля. Протоколом № 1 засідання комісії з надання права користування житловою площею в гуртожитку ВАТ «Київхімволокно» від 27.02.2015 року затверджено список мешканців гуртожитку, яким видано ордери на право користування житловою площею. Як наслідок 03.06.2015 року на ім'я [PERSON], видано ордер №115 на право користування кімнатою в гуртожитку по [ADDRESS] з сім'єю із 3 осіб, кімната №120, розміром житлової площі 18,8 кв.м, на підставі рішення комісії з надання права користування житловою площею в гуртожитку ВАТ «Київхімволокно» від 27.02.2015 року, протокол №1. Відповідно до довідки №0316-11200 від 06.04.2016 року виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу Деснянського району м. Києва» вбачається, що у кімнаті [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], її сини [PERSON] (зареєстровані в даній кімнаті з 19.03.2002 року) та [PERSON] (зареєстрований в даній кімнаті з 08.12.2006 року). Отже, третя особа [PERSON] є користувачем спірної кімнати № 120 ще до видачі їй спірного ордеру, що спростовує твердження позивача, про порушення його права як користувача даної кімнати. При цьому суд також враховує, що позивач має постійне місце проживання - зареєстроване у встановленому законом порядку у Київській області, яке перебуває у його власності, а тому його твердження про порушення відповідачем його права на житло - є безпідставними. Відповідно до наданих копій квитанцій про сплату за житлово-комунальні послуги за період з 2015 року по 2016 року вбачається, що [PERSON] здійснювала сплату коштів за житлово-комунальні послуги. Також в матеріалах справи міститься повідомлення Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.02.2017 року про призначення [PERSON] субсидії на ЖКП. Вказана субсидія призначена наймачу [PERSON] на житлову площу за адресою: [ADDRESS]. Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 17.02.2016 року № 86 гуртожиток на [ADDRESS] передано в комунальну власність територіальної громади м. Києва. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 17.02.2016 року №86 затверджено акт приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади м. Києва та до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації гуртожитку по [ADDRESS]. Отже, з наведеного вбачається, що гуртожиток по [ADDRESS] у м. Києві перебував на балансі ВАТ «Київхімволокно», про те на даний час перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва в особі Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. Звертаючись до суду позивач посилався на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.08.2015 року. З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2015 року ВАТ «Київхімволокно» зверталося до суду із позовом про виселення з незаконно зайнятого житлового приміщення [PERSON] Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.08.2015 року в задоволенні позовних вимог ВАТ «Київхімволокно» про виселення з кімнати [PERSON] без надання іншого жилого приміщення відмовлено. При винесенні даного рішення судом було враховано те, що на час звернення позивача до суду та розгляду справи, передача гуртожитку за адресою: [ADDRESS] до комунальної власності громади міста Києва не завершена та зміна власника гуртожитку ще не відбулася. Виходячи з умов укладеного між сторонами договору, інформування позивачем відповідача про наступну зміну власника без юридичної зміни власника не є визначеною у п. 7.3 Договору підставою за якої вказаний Договір автоматично втрачає свою чинність. З матеріалів справи вбачається, що позивачем вимогу про визнання недійсним виданого ВАТ «Київхімволокно» ордеру №115 від 03.06.2015 року на право користування кімнатою [ADDRESS], на ім'я [PERSON] пред'явлено виключно до відповідача ВАТ«Київхімволокно», яке зокрема, на теперішній час не являється власником гуртожитку по [ADDRESS] м. Києві. Згідно з ч. 8 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 N 2 предявлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Для суду очевидно, що позивач вважає порушеними свої права саме ВАТ «Київхімволокно», які не можуть бути вирішені в рамках вказаної справи, оскільки ВАТ «Київхімволокно» є неналежним відповідачем та в цих правовідносинах порушуються права та інтереси територіальної громади м. Києва в особі Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації як власника спірного майна. В силу положень ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом в ході розгляду справи неодноразово роз'яснювалось право позивача заявити клопотання про залучення територіальної громади м. Києва в особі Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в якості відповідача, однак позивач відповідного клопотання не заявив визначивши межі заявлених вимог самостійно, скориставшись своїми правами на власний розсуд. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що позовні вимоги про визнання ордеру недійсним не підлягають задоволенню. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed