Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги з урахуванням уточнень до позовної заяви від 15.06.2016р. (а.с.36-38) Позивач обгрунтовує тим, що між нею та [PERSON] 16 серпня 2015 року укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 2 700,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути вказані грошові кошти в строк до 25.08.2015р., на підтвердження чого відповідачем була надана розписка. Проте, відповідачка в порушення взятих на себе зобов'язань по договору у строки обумовлені розпискою не повернула грошові кошти Відповідачу. В подальшому Відповідачка частково погасила свої боргові зобов'язання в розмірі 1 000,00 доларів США, тобто у відповідачки станом на 15.06.2016р. існувала заборгованість у розмірі 1 700,00 доларів США, що по курсу Національного банку України станом на 15.06.2016р. становить 42 296,00 грн. (1 долар США=24,88 грн.). 15 червня 2016 року Відповідачка сплатила Позивачці ще частину боргу у розмірі 4 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, Позивачка просила стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 38 296,00 грн. В судове засідання Позивач не з'явилась, проте через канцелярію суду її представником адвокатом Даниловим Ю.В. було подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача та вказано, що проти винесення заочного рішення заперечень не має (а.с. 41). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 2 700,00 доларів США, а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути вказану суму позики у строк до 25.08.2015р., про що свідчить розписка відповідача (а.с. 5). Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, виходячи зі змісту вказаних положень закону, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач зазначив, що Відповідачка частково погасила свої боргові зобов'язання за договором позики в розмірі 1 000,00 доларів США, тобто у відповідачки станом на 15.06.2016р. існувала заборгованість у розмірі 1 700,00 доларів США, що по курсу Національного банку України станом на 15.06.2016р. становить 42 296,00 грн. (1 долар США=24,88 грн.), в подальшому 15 червня 2016 року Відповідачка сплатила Позивачці ще частину боргу у розмірі 4 000,00 грн. Так, відповідач свої зобов'язання за Договором позики виконав лише частково, оскільки у встановлений в Договорі позики строк та по теперішній час грошових коштів у повному обсязі в загальному розмірі 2 700,00 доларів США позивачу не повернув. На підставі зазначеного та оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов'язання за Договором позики щодо повернення позивачу суми позики, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 38 296,00 грн. є обґрунтованими і такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом та мінімальної ставки судового збору, встановленої за подання до суду позовної вимоги майнового характеру визначеної Законом України «Про судовий збір». Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 253, 525, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України та

Outcome: approved