Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

В жовтні 2020 року до суду надійшов позов [PERSON] до Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.05.2019 за місцем роботи позивача стався конфлікт, цього ж дня, відповідачем було видано наказ №46-вк від 24.05.2019, згідно з яким, позивача було відсторонено від виконання службових обов`язків до повного з`ясування обставин та прийняття рішення компетентними органами. З цього часу, позивача не допускали до робочого місця, будь-які спроби закінчувались пред`явленням позивачу вказаного наказу. В подальшому, 21.06.2019 було прийнято наказ №58вк, згідно з яким, позивача на підставі наказів по особовому складу №47-вк від 29.05.2019 та №57-вк від 20.06.2019 було звільнено з посади провідного наукового співробітника відділу кристалізації, який працює за контрактом за п.3 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.12.2019 визнано незаконними та скасовано накази відповідача №47-к від 29.05.2019 про оголошення [PERSON] догани, №57-к від 20.06.2019 про оголошення [PERSON] догани, №58к від 21.06.2019 про звільнення [PERSON] з роботи за п.3 ст. 40 КЗпП України. Цим рішенням позивача було поновлено на посаді та стягнуто на його користь середньомісячну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Апеляційний суд рішення у вищезазначеній частині залишив без змін. 10.07.2020 відповідачем було видано наказ №58-к відповідно до якого [PERSON] було поновлено на посаді, однак, фактичне поновлення відбулось 10.08.2020 в присутності старшого державного виконавця. При цьому, фактичного допущення позивача до його робочого місця та надання йому можливості виконувати свої обов`язки по день подання позову не відбулось. Позивач не може приступити до виконання своїх обов`язків, про що ним майже кожного дня направляються доповідні записки на ім`я директора інституту. На адвокатський запит представника позивача, відповідач повідомив, що на підставі наказу №46- вк від 24.05.2019, позивач був відсторонений від виконання службових обов`язків, станом на 07.09.2020 підстави для скасування наказу відсутні, відтак, позивач відсторонений від виконання службових обов`язків, службові обов`язки не виконує, заробітна плата не нараховується. Аналогічну відповідь позивач отримав при направленні лікарняного, виплати за яким не були здійснені. Позивач вважає недопущення його на територію Інституту, відмову в оформленні йому перепустки, не допуск до робочого місця, не нарахування заробітної плати грубим порушенням ст. 43 КЗпП України. У зв`язку з чим, позивач просив визнати незаконними дії відповідача щодо недопущення позивача до робочого місця і виконання трудових обов`язків; зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у допуску до робочого місця і виконання трудових обов`язків, нарахувати і виплатити позивачу заробітну плату за період з 10.08.2020 по день прийняття судового рішення; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 04.12.2020 у справі відкрито провадження, постановлено проводити розгляд позову за правилами загального позовного провадження. На підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 27.04.2021 підготовче провадження у справі було закрито. В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали. Повідомили, що після подання позову, позивача було повідомлено, що його було звільнено 31.10.2020 у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Окрім того, було повідомлено, що 10.06.2021 закінчився термін трудового договору, тому, позовні вимоги щодо нарахування та виплати заробітної плати позивач просив здійснити за період з 10.08.2020 до 10.06.2021. Також вказували, що термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили, вважали, що наказ про відсторонення вичерпав свою дію, так як за результатом з`ясування всіх обставин, позивачу було оголошено догану та звільнено з роботи. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судовим розглядом встановлено, що після конфлікту між [PERSON] та співробітниками Інституту, який мав місце 24.05.2019, [PERSON] було відсторонено від виконання службових обов`язків до повного з`ясування обставин та прийняття рішення компетентними органами згідно з наказом №46-вк від 24.05.2019. Наказом №47-вк від 29.05.2019 [PERSON] було оголошено догану за пронесення та зберігання на території Інституту газової зброї. Наказом №57-вк від 20.06.2019 [PERSON] було оголошено догану за порушення вимог п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Інституту на 2017-2021 рр. Наказом №58-вк від 21.06.2019 [PERSON] на підставі наказів по особовому складу №47-вк від 29.05.2019 та №57-вк від 20.06.2019 було звільнено з посади провідного наукового співробітника відділу кристалізації, який працює за контрактом за п.3 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 21.12.2019 позов [PERSON] до Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку - задоволено. Визнано незаконним та скасовано Наказ Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України №47-К від 29.05.2019 року про оголошення [PERSON] догани. Визнано незаконним та скасовано Наказ Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України №57-К від 20.06.2019 року про оголошення [PERSON] догани. Визнано незаконним та скасовано Наказ Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України №58-К від 21.06.2019 року про звільнення [PERSON] з роботи відповідно п.3 ст.40 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на посаді провідного наукового співробітника відділу 26 Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України з 21 червня 2019 року. Скасовано запис у трудовій книжці [PERSON] «Звільнений за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення». Стягнуто з Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України на користь [PERSON] розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 61 381 грн. 64 коп. Стягнуто з Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді провідного наукового співробітника відділу 26 Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова Національної академії наук України, та стягнення заробітної плати за один місяць. Згідно з постановою Київського апеляційного суду від 24.06.2020 апеляційну скаргу Інституту металофізики імені Г. В. Курдюмова Національної академії наук України - задоволено частково; рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21.12.2019 - змінено; виключено з резолютивної частини рішення суду із абзацу другого, третього та четвертого посилання на скасування наказів та абзац шостий, щодо скасування запису у трудовій книжці [PERSON] «Звільнений за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення»; в іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21.12.21019- залишено без змін. Згідно з наказом Директора Інституту металофізики ім.Г.В. Курдюмова №58-вк від 10.07.2020 поновлено [PERSON] на посаді провідного наукового співробітника відділу кристалізації (26) з 21.06.2020. При цьому, з наказом [PERSON] був ознайомлений 10.08.2020 про що свідчить рукописний розпис [PERSON] на вказаному наказі. Запис про поновлення на посаді [PERSON] на підставі вищезазначеного наказу внесено 10.08.2020. За даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень, Постановою державного виконавця від 11.03.2021 закінчено виконавче провадження № 61414570. При цьому, вказано, що рішення виконано повно і фактично згідно акту державного виконавця від 10.08.2020. Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження виведено в окремі виконавчі провадження. Вказані дії та рішення державного виконавця не були предметом оскарження. З цього приводу, слід зазначити, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ч. 1 ст. 235 КЗпП України). Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником із дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61- 12857св18), від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-29740св18). Разом з цим, у даному випадку, наказ про відсторонення [PERSON] від виконання службових обов`язків до повного з`ясування обставин та прийняття рішення компетентними органами №46-вк від 24.05.2019 не був предметом оскарження, судом скасовувався, не мав визначеного строку дії. При цьому, в рішеннях судів у справі про поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середньомісячного заробітку вказувалось, що з наказом №46-вк від 24.05.2019, на час його видання, [PERSON] не був ознайомлений. Проте, очевидним є те, що в процесі судового розгляду піднімалось питання видання наказу про відсторонення, у зв`язку з чим, позивач був обізнаний про наявність такого наказу. Статтею 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, тому тут не йдеться про звільнення з роботи. Однак при цьому працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. Разом з тим за змістом вищезазначеної статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативно-правовим актом. При цьому, позивач не оскаржував вказаний наказ, не звертався до керівництва з заявами про його скасування, підстави позову не пов`язані з оцінкою фактичного виконання чи невиконання рішення суду в спірний період. Окрім того, вказаний наказ також не є предметом цивільного позову у справі № 759/18408/20, що позбавляє можливості надати оцінку відповідності вказаного наказу вимогам чинного законодавства. З огляду на викладене, враховуючи, що предметом позову є визнання дій відповідача незаконними, стягнення заробітної плати, моральної шкоди, з урахуванням підстав позову, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed