Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

В вересні 2020 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом,вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] були зареєстровані у спірному будинку як член сім`ї колишніх власників [PERSON] та [PERSON] ,проте фактично у будинку з 2005 р.не мешкав,за комунальні послуги не сплачував,речі його у будинку відсутні.. Посилаючись на те,що формальна реєстрація проживання відповідача,який не являється членом її сім`ї,порушує права власника та змушує нести додаткові витрати на утримання житла,позбавляє можливості оформити субсидію,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.405 ч.2 ЦК України,визнати відповідача таким,що втратили право користування спірним будинком. В судовому засіданні позивач на задоволенні позову наполягала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.Пояснила,що [PERSON] являється її племінником,який був зареєстрований у спірному будинку за життя його батька,проте відносин з сім`єю не підтримував,з 2005 р.у будинку не мешкав,створив власну сім`ю,але адресу фактичного проживання рідним не повідомив. Востаннє відповідача вона зустріла на похованні батька у 2012 р.,зв`язок з ним втрачений,з родиною [PERSON] не спілкується,будинком не користується.Після смерті колишніх власників [PERSON] та [PERSON] позивачка успадкувала спірний будинок в цілому,реєстрація відповідача створює їй певні перешкоди. Представник позивача адвокат Куцигін І.С.підтримав позов з наведених у ньому підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин,викликався за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки,яка повернута до суду із зазначенням про закінчення терміну її зберігання,про зміну адреси проживання суд не повідомляли,відзив на позов не подали. Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про дату,час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.05.2019 р.,виданого державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори Кисельовою В.В.за р№ 3-661 та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Також на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.05.2019 р.,виданого державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори Кисельовою В.В.за р№ 3-659 та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] . З наведеного суд встановив,що позивач набула право власності на спірний будинок у встановлений законом спосіб,з правочину,та підтвердила ці обставини належними допустимими доказами,які нічим не спростовані. В спірному будинку 05.07.1997 р.був зареєстрований відповідач [PERSON] ,що підтверджено інформацією департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради,реєстрація відповідачів була проведена як члена сім`ї колишнього власника. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України ,члени сім`ї власника житла,які разом з ним проживають у будинку(квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником. За змістом ст.405 ЦК України,яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім`ї та підстави збереження житлових прав цих осіб,члени сім`ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період,коли зберігається право власності певної особи на це житло. Згідно вказаних правових норм,які регулюють об`єм житлових прав члена сім`ї колишнього власника,слідує,що право члена сім`ї власника будинку(квартирі) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Оскільки закон не передбачає переходу прав і обов`язків в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку(квартири),суд дійшов висновку,що відповідач внаслідок припинення права власності на спірний будинок колишніх власників після їх смерті ,втратив право користування житловим приміщенням зазначеного будинку,новий власник [PERSON] згоди на подальше користування цим житлом відповідачу не надавала. Встановлені судом обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачами під час її судового розгляду. Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім`ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином,суд встановив,що позов грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірним будинком відповідачем наразі відсутні,його реєстрація у будинку без згоди нового власника створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю. На підставі ст.64 ч.2,156,157 ЖК України,ст.383,391,405 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved