Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

В жовтні 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у сумі 136002,32 грн. та неустойку (пеню) в період з 11 квітня 2003р. по 01 вересня 2016р. за прострочення зі сплати аліментів на утримання дитини у сумі 43133,25 грн. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі до 02 вересня 2004р. В шлюбі у сторін, [INFO] донька [PERSON]. За виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2003р. з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання їх доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11 квітня 2003р. Згідно довідки про розрахунок заборгованості, складаної державним виконавцем ДВС Шевченківського РУЮ м. Києва заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 01 вересня 2015р. складає 136002,32 грн., а тому на підставі ст. ст. 195, 196 СК України позивачка просила суд позов задовольнити. До судового засідання, стороною позивача було подано на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, поважність причин неявки суду не повідомив, заперечень та клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, представника до суду не направив. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 02 вересня 2004р. [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON]. Постановою державного виконавця ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 20 травня 2003р. відкрито провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-4060 виданого Шевченківським районним судом м. Києва від 25 квітня 2003р. про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 11 квітня 2003р. і до повноліття дитини. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, яка станом на 01 вересня 2015р. становить136002,32 грн. та неустойку (пеню) в період з 11 квітня 2003р. по 01 вересня 2016р. за прострочення зі сплати аліментів на утримання дитини у сумі 43133,25 грн. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину. Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду станом на час розрахунку заборгованості (01 вересня 2015р.) був передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини у сумі 136002,32 грн. не підлягають задоволенню, оскільки останньою не доведено, що між сторонами існує спір про наявну суму заборгованості. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006р., передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Разом з тим, відповідач в судове засідання не з'явився, доказів в порядку ст.ст. 57 - 60 ЦПК України, про те, що заборгованість по аліментам утворилась з незалежних від нього причин, суду не надав, доводів позивачки не спростував. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України в постановах по справах: № 6-94цс15 від 1 липня, № 6-2022цс15 від 25 листопада та № 6-2696цс15 від 16 грудня 2015р., № 6-300цс16 від 16 березня 2016р., які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Згідно розрахунку, наданого позивачкою за період з 11 квітня 2003р. по 01 вересня 2016р. розмір пені складає 43133,25 грн. Враховуючи положення п. 1 Розділу VII Прикінцеві положення СК України (цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004р.) суд не вбачає правових підстав для стягнення пені на підставі положень ст. 196 СК України за період часу з 11 квітня 2003р. по 31 грудня 2003р., а тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пеня у розмірі 42605,26 грн. з 01 січня 2004р. по 01 вересня 2016р. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.; витрати пов'язані з публікацією оголошень про виклик відповідача до суду у розмірі 1212,0 грн.

Outcome: partial