Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА У квітні 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 401/12/09/2007/840-5978/КФ від 14.09.2007 року, у якому просила суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість по основному боргу та відсоткам у розмірі 11 578,43 доларів США та заборгованість по неустойці у розмірі 9 033,31 грн. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА 14.09.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 401/12/09/2007/840-5978/КФ. Відповідно до вказаного договору банк надає позичальнику кредитні кошти у сумі 19 185,00 доларів США на споживчі цілі строком до 01 вересня 2023 року. Вказані кредитні кошти надані для проведення розрахунків за договором купівлі - продажу № 4016 від 11.09.2007 року та на оплату витрат позичальника, пов`язаних з оформленням кредиту та страхування предмету забезпечення. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 401/12/09/2007/840-5978/КФ від 14.09.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , згідно якого остання та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. 06.06.2008 року та 08.04.2009 року між банком та позичальником було укладено додаткові угоди до Кредитного договору про реструктуризацію кредитної заборгованості зі встановленням мінімального необхідного платежу у розмірі 170,68 доларів США. Банк свої зобов`язання за кредитним договором щодо надання кредиту виконав у повному обсязі, відповідач же здійснював погашення кредиту всупереч вимогам кредитного договору, у зв`язку із чим станом на 09.11.2015 року має заборгованість перед банком, а саме: 10794,69 доларів США - основний борг, 783,74 доларів США - відсотки за користування, 398/,84 доларів США, що складає 9033,31 грн. - пеня за неповернення кредиту. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву, у якій просив суд розгляд справи провести за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧІВ 25.04.2017 року представник відповідачів [PERSON] надав до суду в інтересах відповідачів [PERSON] та [PERSON] зустрічну позовну заяву, у якій просив суд визнати пункт 1.3.2 Кредитного договору № 401/12/09/2007/840-5978/КФ від 14.09.2007 року недійсним з моменту укладення даного кредитного договору між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] . В обґрунтування зустрічного позову представник відповідача зазначив, що після укладення спірного кредитного договору відповідач неодноразово зверталася до співробітників банку щодо зміни умов договору, адже вони виявилися такими, що відрізняються від тих умов, про які розповідала співробітник банку, коли звернулася для отримання кредиту, а саме були наявні платежі, про які її не було попереджено, а саме комісія про видачу кредиту у розмірі 1,5 % від суми кредиту, яку остання сплатила на користь банку. Представник відповідача зазначає,що позивач, користуючись, що відповідач повністю не розуміє фінансово-кредитні відносини між банком та споживачем, знаючи, що з червня 2007 року банки не мають права встановлювати платежі, які позивач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, умисно, приховуючи від споживача дану інформацію, незаконно стягнув зі споживача ( [PERSON] ) плату - комісію за видачу кредиту. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , чи їх представник, в судове засідання не з`явилися, про час, місце та дату судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суд не повідомили. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.05.2016 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.07.2017 року провадження у вказаній справі зупинено до вирішення справи, що розглядається в порядку конституційного судочинства: справи №1-26/16(2-4/2016) за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.01.2021 року провадження у справі поновлено. 01.03.2021 року Олександрійським міськрайонним судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 04.09.2007 року [PERSON] на адресу ПАТ КБ «Надра» подала заяву на отимання кредиту для придбання квартири. 14 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством « Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] укладено кредитний договір № 401/12/09/2007/840-5978/КФ, який підписано представником банку та відповідачем [PERSON] . Відповідно до умов зазначеного договору банк надає позичальнику кредитні кошти у сумі 19 185,00 доларів США строком до 01 вересня 2023 року. Вказані кредитні кошти надані для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу № 4016 від 11.09.2007 року (придбання у власність нерухомого майна). Пунктом 1.3 договору передбачено плата за користування та управління кредитом, а саме: відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової атаки у розмірі 12,49 % відсотків річних;комісія за видачу кредиту за цим договором складає 1,5 відсотки від суми кредиту та сплачується одноразово на дату видачі кредитних коштів. Пунктом 2.4 зазначеного договору передбачено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів. Можливих штрафних санкцій, Банк укладає в день укладення цього договору з [PERSON] договір поруки. Вказаних кредитним договором також передбачено, що надання кредиту проводиться шляхом видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума якої зазначено в іноземній валюті - доларах США (п.3.1.) Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 232,68 доларів США. Пунктом 5.1. зазначеного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. 14 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством « Комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки № 401/12/09/2007/840-5978/КФ, відповідно до п. 1.1. якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 401/12/09/2007/840-5978/КФ від 14.09.2007 року, в тому числі: повернути до 01.09.2023 року кредит у сумі 19185,00 доларів США, сплати відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 12,49 % відсотків річних, сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором, сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). 14.09.2007 року [PERSON] подала заяву на видачу готівки у сім 19185,00 доларів США у ВАТ КБ «Надра» відповідно до кредитного договору № 401/12/09/2007/840-5978/КФ від 14.09.2007 року. Відповідно до відмітки на вказаній заяві, відповідач вказані кошти отримала. 06.06.2008 року та 08.04.2009 року між банком та позичальником було укладено додаткові угоди до Кредитного договору про реструктуризацію кредитної заборгованості зі встановленням мінімального необхідного платежу у розмірі 170,68 доларів США згідно нового графіку платежів в межах встановленого кредитним договором строку повернення кредиту. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, що не оспорений відповідачами, вбачається, що станом на 09.11.2015 року заборгованість відповідачів перед позивачем складає: 10 794,69 доларів США по основному боргу, що у гривневому еквіваленті складає 244 488,57 грн., 783,74 доларів США по сплаті відсотків, що у гривневому еквіваленті складає 17 750,90 грн., та 398,84 доларів США пені за прострочення сплати кредиту, що у гривневому еквіваленті складає 9 033,31 грн. У вказаному розрахунку позивачем зазначено, що курс 1 долару США складає 22,648966 грн. ОЦІНКА СУДУ За кредитним договором № 401/12/09/2007/840-5978/КФ від 14.09.2007 року банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику [PERSON] кредитні кошти в сумі 19185,00 доларів США на придбання нерухомого майна, але позичальник зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 09.11.2015 року склала суму 11 977,27 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 09.11.2015 року складає 271 272,78 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 10 794,69 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 09.11.2015 року складає 244 488,57 грн.; заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 783,74 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 09.11.2015 року складає 17 750,90 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту у розмірі 398,84 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 09.11.2015 року складає 9 033,31 грн. Так, сума вказаного боргу станом на 09.11.2015 року підтверджується розрахунком, який долучено до позовної заяви та відповідає умовам, погодженим сторонами у кредитному договорі. У позовній заяві та у розрахунку заборгованості позивач зазначає, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 09.11.2015 року 1 долар США складає 22,648966 грн. Розрахунок, наданий позивачем, відповідачами не оспорений. Відповідно до договору поруки № 401/12/09/2007/840-5978/КФ від 14.09.2007 року поручитель [PERSON] поручилася відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 401/12/09/2007/840-5978/КФ від 14.09.2007 року. Таким чином, при укладенні кредитного договору № 401/12/09/2007/840-5978/КФ від 14.09.2007 року та договору поруки № 401/12/09/2007/840-5978/КФ від 14.09.2007 року позичальнику та поручителю були відомі усі умови кредитного договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили відповідачів прийняти ці умови на вкрай невигідних для них умовах. За наведених обставин, [PERSON] солідарно з [PERSON] відповідають перед кредитором за кредитним договором № 401/12/09/2007/840-5978/КФ від 14.09.2007 року, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі повноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» Стрюкової І.О. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо зустрічного позову про визнання недійсними пунктів кредитного договору суд зазанчає, що за правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, як на підставу визнання недійсним пункту 1.3.2. спірного кредитного договору представник відповідача посилався на той факт, що відповідача [PERSON] не було попереджено про такі умови договору, як комісія про видачу кредиту у розмірі 1,5 % від суми кредиту, яку остання сплатила на користь банку. Зі змісту оспорюваного кредитного договору № 401/12/09/2007/840-5978/КФ від 14.09.2007 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, в тому числі комісію за видачу кредиту. Позичальник [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її підпис у вказаному кредитному договорі. Крім того, у зустрічні позовній заяві зазначено, що після укладення спірного кредитного договору відповідач неодноразово зверталася до співробітників банку щодо зміни умов договору, адже вони виявилися такими, що відрізняються від тих умов, про які розповідала співробітник банку, коли звернулася для отримання кредиту, проте доказів того, що з даного приводу відповідач зверталася до позивача суду не надано, як і не надано інших доказів недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, що відповідно до статті 215 ЦК України є підставами недійсності правочину. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для визнання недійсним пункту 1.3.2. спірного кредитного договору відсутні, так як суду не доведено введення відповідача в оману щодо істотних умов договору, позивач погодилась на отримання кредитних коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення позивача було вільним, умови кредитного договору не суперечать нормам чинного законодавства. НОРМИ ПРАВА Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 ЦК України). Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку (ст. 553 ЦК України). Таким чином, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до частин 1,2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України ). По своїй суті правочин це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини. Як встановлено в ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ст.204 ЦК України (презумпція правомірності правочину), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, що викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4,10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України та іншим нормативно-правовим актам. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Також, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Положення ч.2 ст.215 ЦК України щодо підстав нікчемності правочинів є імперативними. Частиною 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редпкції, яка діяла на час укладення договру), зазначено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що з відповідачів за кредитним договором № 401/12/09/2007/840-5978/КФ від 14.09.2007 року підлягає солідарному стягненню на користь позивача заборгованість станом на 09.11.2015 року у розмірі 11 977,27 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 09.11.2015 року складає 271 272,78 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 10 794,69 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 09.11.2015 року складає 244 488,57 грн.; заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 783,74 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 09.11.2015 року складає 17 750,90 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту у розмірі 398,84 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 09.11.2015 року складає 9 033,31 грн, таким чином позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі повноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» Стрюкової І.О. є обґрунтованими. В той же час суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. про визнання недійсними пунктів кредитного договору. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 4069,09 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 56577-2 від 18.03.2016 року. Так як позовні вимоги судом задовольняються у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», з відповідачів на користь позивача у рівних частках підлягає стягненню судовий збір, у розмірі 4069,09 грн., тобто по 2034,55 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved