Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Відповідачка [PERSON] заперечень на позов не надала, у судові засідання, які призначалися на 24.06.2015 р., 16.07.2015 р., будучи належним чином сповіщена, не являлася, про причину неявки суд не сповістила, була попереджена, що на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки справа буде розглянута у її відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. У звязку із цими обставинами суд прийняв рішення про подальший заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 14.09.2013р.; копії інформаційних довідок зі спадкового реєстру від 17.03.2014 р.; копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 10.12.2013р.; копія технічного паспорту на квартиру № 6 в житловому будинку № 76 по вул. Леніна в м. Рені; копія витягу з будинкової книги про прописку осіб; копія свідоцтва про право власності на житло; копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження; копія заяви про прийняття спадщини від 10.12.2013р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 06.06.2010 р.; копія заповіту [PERSON], оформленого на імя [PERSON] від 16.03.2010р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.09.2013р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії від 28.04.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулась із відповідними вимогами та просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя її батькові [PERSON] належало: ? частина квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва № 119 про право власності на житло від 22.03.2000 р. ? частина квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.09.2013р.; На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 14.09.2013р. - помер. Після смерті батька позивачки відкрилась спадщина на вищезазначену квартиру. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] їй було відмовлено, оформлення спадщини неможливе у звязку із тим, що за життя [PERSON] не була проведена державна реєстрація права власності на вищевказану квартиру, про що 28.04.2014р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на вищевказану квартиру, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. На момент смерті [PERSON] позивачка не мешкала разом із ним, однак у встановлений законом строк для прийняття спадщини вона звернулася до нотаріуса із відповідною заявою, отже вважається такою що її прийняла. Тобто позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Позивачка є спадкоємцем першої черги, вона своєчасно подала до держнотконтори заяву про прийняття спадщини. Інші спадкоємці за законом до нотаріуса с заявою про прийняття спадщини не звернулися, заперечень щодо позову не надали. Таким чином, позивачка в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, [PERSON] будучи належним чином сповіщена, у судовому засіданні не зявилася двічі, заперечень не надала, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. позивач у справі є спадкоємцем за законом (ст. 1261 ЦК України). Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за законом (ст. 1261 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не було зареєстровано право власності на нерухомість, у звязку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на вищевказану квартиру з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved