Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

В грудні 2011 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 20.06.2010 року він уклав з відповідачем договір позики, згідно умов якого він дав у борг відповідачу 50 000 грн. на строк до 15.09.2010 року. Відповідач не виконав умови договору, а тому повинен сплатити йому витрати від інфляції в розмірі 4 588 грн. 33 коп., судові витрати в розмірі 563 грн. 15 коп., а всього 56 877 грн. 51 коп. Заочним рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2012 року позовні вимоги [PERSON] задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в розмірі 50 000 гривень, 3 % річних в розмірі 1726 грн. 03 коп., витрати від інфляції в розмірі 4 588 грн. 33 коп., судові витрати в розмірі 563 грн. 15 коп., а всього 56 877 грн. 51 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі, оскільки ним були виконані грошові зобов'язання ще 11 жовтня 2010 року, вказані обставини можуть підтвердити свідки, які були присутні під час передачі 50 000 тис. гривень. Апелянт зазначає, що [PERSON] свого зобов'язання щодо повернення розписки не виконав. Оригінал розписки не було надано позивачем і до суду першої інстанції. Вислухавши суддю-доповідача, доводи відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а заочне рішення суду скасуванню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте таким вимогам не відповідає рішення суду першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти в сумі 50 000 грн. та згідно розписки складеної власноруч зобов'язався повернути їх до 15 вересня 2010 року. На день звернення з позовом відповідач винен позивачу 56 314, 36 гривень, з яких витрати від інфляції за період з 15.09.2010 року до 08.11.2011 року складають 4 588 грн. 3 % річних за період з 15.09.2010 року до 08.11.2011 року - 1726 грн. 03 коп. Проте з таким висновком суду першої інстанції не може погодитися апеляційний суд, оскільки він не відповідає матеріалам справи і вимогам закону, який регулює спірні правовідносини. Відповідно до положень ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень ст. 545 ЦК України, якщо боржник виконав зобов'язання, кредитор зобов'язаний видати йому борговий документ. Звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу, кредитор в підтвердження того, що боржник не виконав умови договору позики повинен подати оригінал розписки. Однак позивач оригінал розписки до суду першої інстанції не надав, до апеляційного суду також не надав, в той час як, одним з доводів апеляційної скарги є посилання на данні обставини. Позивач, який проживає в м. Сімферополь копію апеляційної скарги отримав, надав заперечення на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що посилання відповідача на показання свідків про повернення боргу не повинні прийматися судом з правох підстав. Таким чином, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог [PERSON] та про незаконність судового рішення суду першої інстанції. До того ж, справа була розглянута судом першої інстанції в заочному порядку, в той час як відповідач [PERSON], який тимчасово був відсутній за місцем свого проживання, повістку не отримував, про час і місце судового засідання повідомлений не був, а в апеляційній скарзі наполягав на тому, що він віддав позивачу борг, а останній обіцяв віддати йому розписку, про що можуть підтвердити свідки, в присутності яких він віддав борг і в присутності яких позивач обіцяв віддати йому розписку. Оскільки справа була розглянута судом першої інстанції в заочному порядку без участі відповідача, ці доводи судом не були перевірені та не спростовані його доводи. За таких підстав, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Крім того, з позивача на користь апелянта підлягає стягненню понесені судові витрати в розмірі 281 грн. 60 коп. за розгляд справи в апеляційному порядку.

Outcome: approved