Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

В вересні 2019 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; передати малолітнього [PERSON] , [INFO] , органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації для вирішення подальшої долі дитини; стягнути з відповідача користь державного закладу або фізичної особи, якій буде передано дитину, аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду і подовжувати до виповнення повноліття дітей. Свої вимоги позивач мотивує тим, що, відповідно до наказу служби у справах дітей № 48 від 20.06.2012 року на обліку Служби перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах та проживає у сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Зазначає, що відповідно до свідоцтва про народження матір`ю дитини є [PERSON] , яка померла [INFO] та батько [PERSON] .. Після смерті матері [PERSON] , батько [PERSON] виявив бажання забрати на проживання в свою родину малолітнього сина [PERSON] . Вказує, що за період проживання малолітнього [PERSON] в родині батька поведінка дитини щоразу погіршувалась, дитина не проходила медичний огляд, пропускав заняття без поважної причини, часто мав неохайний вигляд, батько до шкоди не приходив, в телефонному режимі повідомляв класного керівника про те, що не має впливу на сина. 12.06.2019 року відповідач звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї із заявою про влаштування малолітнього сина [PERSON] до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1, оскільки він втратив на нього вплив та не справляється з батьківськими обов`язками. Крім того, того ж дня відповідач написав нотаріально засвідчену заяву про те, що він дає згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки участі у вихованні, навчанні, утриманні сина не приймає і не має наміру виховувати та утримувати його в майбутньому. Провадження у справі відкрито ухвалою від 20.09.2019 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження. До початку судового засідання представник позивача, який одночасно є і представником органа опіки та піклування, - [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила ухвалити відповідне рішення. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, в матеріалах справи знаходиться нотаріально засвідчена заява відповідача, в якій він погоджується з позбавленням його батьківських прав та просить розглядати справу за його відсутності. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Як вбачається з наданих документів, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.09.2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в місті Києві, актовий запис № 1685. Відповідно до акту від 12.05.2017 року органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, малолітній [PERSON] разом з братами був виявлений працівниками Подільського УП ГУНП у м. Києві та тимчасово влаштований до Дитячої клінічної лікарні № 9 Подільського району м. Києва, оскільки матір [PERSON] в тяжкому стані була госпіталізована до лікарні, після побиття співмешканцем. [INFO] мати малолітнього [PERSON] - [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.05.2017 року, виданого відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 8057. 28.08.2017 року відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.08.2017 року № 106-5865 малолітнього [PERSON] , [INFO] , було передано на виховання батьку [PERSON] . Згідно інформації директора Загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів «Середня загальноосвітня школа № 10» від 11.03.2018 року , малолітній [PERSON] , [INFO] , другий рік поспіль не проходить медичний огляд, періодично пропускає навчальні заняття без поважних причин, часто має неохайний та брудний вигляд, не має всього необхідного для навчання, на уроках часто байдикує, на зауваження вчителя реагує неадекватно, грубо, по відношенню до однокласників поводить себе зухвало та агресивно, може бути ініціатором бійки. Відповідно до повідомлень директора Подільського РЦСССДМ від 26.11.2018 року та 04.04.2019 року, [PERSON] не відвідує «Курсів по підвищенню батьківського потенціалу». 12.06.2019 року [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї з заявою про влаштування малолітнього сина [PERSON] , [INFO] до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1. Відповідно до направлення Служби у справах дітей та сім`ї № 38-В/З від 12.06.2019 року, малолітнього [PERSON] , [INFO] , направлено до відділення загальної соціально-психологічної реабілітації Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1Служби у справах дітей та сім`ї м. Києва. Крім того, 12.06.2019 року [PERSON] , написав нотаріально засвідчену заяву про те, що він дає згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не піклується про сина, не цікавиться станом його здоров`я, не виконує своїх батьківських обов`язків. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.12 ч.2 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач, маючи об`єктивну можливість виконувати свої батьківські обов`язки, умисно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Відповідно до ст. 49 ЦПК України відповідач має право на будь-якій стадії визнати позов і ця відмова приймається судом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в письмовій нотаріально посвідченій заяві визнано позов в повному обсязі. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що відповідач [PERSON] , не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] . Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з ост.змінами), яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. На підстави ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, в т.ч. і орган опіки та піклування. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не бажає займатися вихованням сина та виконувати свої батьківські обов`язки, в зв`язку з чим суд, як крайньою мірою, вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Відповідно до ст.166 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає за необхідне зазначити про таке. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.51 ч.2 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є особою молодого віку ( [INFO] ), працездатний, стан здоров`я задовільний, утриманців не має, документів про офіційне працевлаштування суду не надано. Приписами ст.182 ч.2 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить дитина сторони у справі, становить: з 1 січня 2020 р. - 2218 гривні, з 1 липня 2020 р. - 2318 гривень. Отже, на час розгляду справи 50% прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років становить 1 109,0 грн. Тим самим на час розгляду справи розмір аліментів, який просить стягнути позивач, є меншим мінімального розміру, який встановлений імперативною нормою закону, чим порушуються права дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.5 ч.1 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В зв`язку з чим, суд вважає за необхідне за необхідне визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню на дитину, у твердій грошовій сумі в розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку без зазначення розміру такої суми. Встановлення саме такого розміру не є виходом за межі позовних вимог, оскільки стягнення аліментів відбудеться в твердій грошовій сумі у розмірі, встановленому законом. За вказаних обставин суд, з метою дотримання прав та інтересів малолітньої дитини, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі, що становить 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на час стягнення. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам сторін та чинному законодавству. Аліменти підлягають стягненню на користь опікуна дітей - фізичної особи, яка буде призначена органом опіки та піклування Подільського району м. Києва, або на користь дитячого закладу, в який буде влаштовано дитину. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ст.184 ч.2 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснені судом за інший період. Згідно зі ст.191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 11 вересня 2019 р. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також з відповідача згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1536,80 грн. (за 2 вимоги немайнового характеру по ставкам, що діяли на час звернення (768,4 х2) позивача, який був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі Закону України «Про судовий збір»). На підставі ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.164 ч.6 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського РВ ДРАЦС у м.Києві для внесення відмітки до актового запису № 1685 від 12.09.2008 р. про народження дитини, складеного Подільським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.51 ч.2 Конституції України, ст.ст.3, 150, 155, 157, 166, 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved