Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому (з урахуванням уточнень) просила стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 2336,42 грн. Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що від шлюбу з відповідачем має доньку [PERSON]. Рішенням Бобровицького районного суду від 31 травня 2007 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) до досягнення повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно рішення Бобровицького районного суду від 08.07.2013 року зменшено розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу). З моменту встановлення аліментних зобов'язань відповідач допускає виникнення заборгованості зі сплати аліментів. Розмір заборгованості по аліментам, згідно розрахунку заборгованості від 28.01.2014 року, державним виконавцем ВДВС Бобровицького РУЮ визначено в сумі 786,52 грн. З урахуванням уточнень до позовної заяви, на підставі вказаного розрахунку державного виконавця позивачем було здійснено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період серпень-листопад 2013 року станом на 30 січня 2014 року. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 1 жовтня 2013 року по 04 грудня 2013 року в сумі 200 грн. та 20 грн. 94 коп. в повернення судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів з [PERSON] в розмірі 2336,42 грн. та судового збору в розмірі 243,60 грн., а також стягнути з відповідача судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 121,80 грн. Незаконність рішення суду апелянт обгрунтовує невідповідністю висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі фактичним обставинам справи. [PERSON] зазначає, що під час розрахунку неустойки її розмір за період, що вже був предметом судового розгляду, а саме - з 01.05.2013 року по 01.08.2013 року, не додавався. Та обставина, що на момент проголошення рішення відповідач розрахувався з боргом, не може сама по собі слугувати підставою для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасність сплати аліментів. Також апелянт посилається на відсутність підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки докази того, що відповідач мав на утриманні неповнолітню дитину дружини від першого шлюбу та власну дочку в період, за який утворилась заборгованість по аліментах і за який просить стягнути пеню позивач, в матеріалах справи відсутні. [PERSON] вказує, що відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували відсутність його вини в порушенні аліментних зобов'язань, а розмір аліментів обчислювався вже із врахуванням того, що відповідач не працює, відсутність постійного місця роботи не може розцінюватись судом як порушення зобов'язання з незалежних від відповідача причин, тому суд безпідставно врахував цю обставину. Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. По справі встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.15). Рішенням Бобровицького районного суду від 31 травня 2007 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) до досягнення нею повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 квітня 2007 року, рішення в частині стягнення аліментів звернуто до негайного виконання. Рішенням Бобровицького районного суду від 08 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03 вересня 2013 року, зменшено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] з розміру 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) на розмір 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи вбачається, що відповідач допустив заборгованість зі сплати аліментів за травень, червень, липень 2013 року. Рішенням Бобровицького районного суду від 03 вересня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з травня 2013 року по липень 2013 року в розмірі 200 грн. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пеня на суму несплачених аліментів за період травень-липень 2013 року вже була нарахована рішенням суду від 03 вересня 2013 року, в зв'язку з чим буде здійснене подвійне нарахування пені за вказаний період. Крім того, розраховуючи розмір пені, суд виходив із того, що аліменти за жовтень 2013 року відповідачем було сплачено 1 листопада, а за листопад - 04 грудня 2013 року. Проте з такими висновками не погоджується апеляційний суд з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. В постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року №6-81цс13 викладено висновок, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 30.01.2014 року, здійсненого ВДВС Бобровицького РУЮ (з яким погодились сторони), станом на 01 серпня 2013 року відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів за попередній період (травень-липень 2013 року) в сумі 1733,25 грн. [PERSON] в даній справі заявляла вимоги про стягнення неустойки (пені) за період з 01 серпня 2013 року по 30 січня 2014 року в сумі 2336,42 грн. Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення Бобровицького районного суду від 03 вересня 2013 року пеню за несплату аліментів за травень-липень 2013 року було нараховано лише по 01 серпня 2013 року, тобто позивач ставила питання про стягнення неустойки (пені) за період з 01 серпня 2013 року по 30 січня 2014 року, який не був предметом розгляду Бобровицького районного суду. Згідно копій квитанцій на а.с.28-30, 60-62 [PERSON] сплачував аліменти 21 серпня, 27 вересня, 04 та 19 грудня 2013 року, а також 05 лютого 2014 року. При цьому, за доводами відповідача, він здійснював поточну сплату аліментів та часткове погашення заборгованості за травень-липень 2013 року. Виходячи з викладеного, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів виглядає наступним чином: за серпень відповідач мав сплатити 577,75 грн., а сплатив 21 серпня 2013 року 578 грн. Отже, зі сплаченої суми 578 грн. 577,75 грн. - поточні аліменти, 0,25 коп. підлягали зарахуванню на погашення заборгованості за травень. Таким чином, заборгованість по аліментам за травень 2013 року в період з 01 по 20 серпня 2013 року (всього 20 днів) складала 577,75 грн., а з 21 серпня по 26 вересня 2013 року (всього 37 днів) - 577,50 грн. 27 вересня 2013 року відповідачем сплачено 578 грн., з яких 398,01 грн. розмір поточних аліментів, визначених з урахуванням рішення Бобровицького районного суду від 08 липня 2013 року про зменшення розміру аліментів, залишеного ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03 вересня 2013 року без змін і яке набрало законної сили 03 вересня 2013 року, а 179,99 грн. (578 грн. - 398,01 грн.) підлягали зарахуванню на погашення заборгованості за травень. Таким чином, заборгованість по несплаті аліментів за травень 2013 року в період з 27 вересня по 31 жовтня 2013 року (всього 35 днів) складає 397,51 грн. (577,50 грн. - 179,99 грн.) В жовтні 2013 року відповідач коштів в сумі 385,17 грн. не сплатив. 01 листопада 2013 року відповідач сплатив 600 грн., з яких 385,17 грн. - поточні аліменти за листопад 2013 року, а 214,83 грн. підлягали зарахуванню на погашення заборгованості за травень 2013 року. Отже, заборгованість по аліментам за травень після 01 листопада складала 182,68 грн. (397,51 грн. - 214,83 грн.) Зазначена заборгованість за травень 2013 року відповідачем було погашено 04 грудня 2013 року, а тому заборгованість в сумі 182,68 грн. склала 33 дні (з 01 листопада по 04 грудня 2013 року). 04 грудня 2013 року відповідач сплатив згідно двох квитанцій на загальну суму 1029,40 грн., з яких 385,17 грн. - поточні аліменти, а 644,23 грн. підлягали зарахуванню на погашення заборгованості за травень - червень 2013 року, з яких 182,68 грн. - за травень, а 461,55 грн. зараховано на погашення заборгованості за червень. Таким чином, відповідачем заборгованість зі сплати аліментів за травень 2013 року була погашена в повному обсязі лише 04 грудня 2013 року і 04 грудня 461,55 грн. було зараховано на часткове погашення заборгованості за червень, а тому за період з 01 серпня по 03 грудня 2013 року на заборгованість по аліментам за червень 2013 року підлягала нарахуванню пеня з 01 серпня по 03 грудня на суму 577,75 грн., а з 04 грудня залишок складав 116,20 грн. (577,75 грн. - 461, 55 грн.). 19 грудня 2013 року відповідач сплатив 720 грн., тобто ним погашена в повному обсязі заборгованість за червень, а також 577,75 грн. направлено на погашення заборгованості за липень та 26,05 грн. підлягало зарахуванню на погашення заборгованості за жовтень. Таким чином, прострочення сплати аліментів за липень 2013 року мало місце з 01 серпня по 18 грудня 2013 року (всього 140 днів). З 01 листопада по 18 грудня заборгованість по аліментам за жовтень 2013 року складала 385,17 грн., а з 19 грудня 2013 року - 359,12 грн. (385,17 грн. - 26,05 грн.) 05 лютого 2014 року відповідачем сплачено 786,52 грн., тобто ним погашено заборгованість за жовтень в повному обсязі. Виходячи з розрахунку заборгованості, розрахунок неустойки (пені) здійснюється наступним чином: 577,75 грн. х 20 х 1% = 115,55 грн. 577,50 грн. х 37 х 1% = 213,67 грн. 397,51 грн. х 35 х 1% = 139,13 грн. 182,68 грн. х 33 х 1% = 60,28 грн. 116,20 грн. х 140 х 1% = 162,68 грн. 577,75 грн. х 140 х 1% = 808,85 грн. 385,17 грн. х 48 х 1% = 184,88 грн. 359,12 грн. х 48 х 1% = 172,38 грн. Загальна сума неустойки (пені) становить 1867,42 грн. Відповідно до ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Оскільки висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки (пені) є обгрунтованим, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити її до 1200 грн. Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З врахуванням викладеного, рішення суду в частині розподілу судових витрат належить змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача 117 грн. 82 коп. в повернення судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 62 грн. 56 коп. за апеляційний розгляд справи.

Outcome: partial