Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернулась до Білозерського районного суду Херсонської області з даним позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, що стягуються з неї рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 03 червня 2015 року на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], з 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду грошову суму 300 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з часу винесення рішення Білозерським районним судом Херсонської області 03.06.2015 року, змінився її сімейний стан, вона повторно уклала шлюб, в якому народила сина-[PERSON], [INFO]. При цьому зазначає, що не має регулярного доходу, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, а тому не має можливості працювати, а також отримує виплати, як малозабезпечена родина, має на утриманні малолітнього сина, в зв'язку з чим не має можливості сплачувати аліменти в зазначеній частці від їх доходу. З урахуванням вищезазначених обставин вважала за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються з неї на користь відповідача та змінити їх спосіб стягнення із частини від заробітку на тверду грошову суму. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву, а також будь-яких заяв та клопотань не надав, в зв'язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Позивач звернувшись із зазначеним позовом до суду фактично просила зменшити розмір аліментів, змінивши їх розмір, шляхом зміни способу їх присудження, а саме змінити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від її заробітку (доходу) на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі. Ухвалюючи рішення, суд, вважає, що підстав, як для зменшення так і для зміни розміру аліментів з частки заробітку (доходу) на певну тверду грошову суму не вбачається з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 22 січня 2015 року, виданого повторно виконавчим комітетом Дар'ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області, відповідач [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього сина-[PERSON], [INFO]. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 03.12.2014 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 03 червня 2015 року на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], стягнуто з [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 11 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №569, прізвище дружини після реєстрації шлюбу «[PERSON]». Згідно із свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 19 травня 2016 року, [PERSON] та позивачка [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки Дніпровського УПСЗН м. Херсона від 18.10.2018 року [PERSON] упродовж квітня-вересня отримувала допомогу при народженні дитини на загальну суму 5160грн; відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області, позивачка з 2016 року отримує допомогу від Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Херсоні ради та її загальна сума склала у 2016 році 10300 грн., у 2017 році 38400 грн., за 9 місяців 2018 року-33507 грн. Відповідно до ст. 51 ч. 2 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Перелік обставин, зазначений в ст. 192 СК України, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача у відповідності до статті 81 ЦПК України Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст. 181 , 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з'ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав. До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402, кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 12 вищезазначеного Закону вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 17 травня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить 2027 гривен, отже розмір аліментів, який встановлений державою для утримання дитини шкільного віку не може бути меншим ніж 1013,50 грн. Суд дійшов переконання, що сімейний стан позивача дійсно змінився, що є обґрунтованою підставою для звернення з позовом, проте позивачем не надано доказів, що її майновий стан погіршився та вона не має можливості в подальшому виконувати свій обв'язок щодо утримання дитини та сплати аліментів в розмірі, визначеному рішенням суду, також позивачем не надано доказів на підтвердження перебування лише на її утриманні малолітньої дитини, яка народилася у новому шлюбі, наявності у неї нерегулярного, мінливого доходу або покращення матеріального становища відповідача. Відповідно до наданих письмових доказів, після ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір коштів, отримуваних позивачем, збільшився та вона отримувала щомісячно: у 2017 році-3200 грн., у 2018 році 3723 грн. допомоги, як малозабезпеченій родині, та 860 грн. допомоги при народженні дитини, з яких аліменти, відповідно до пп. 10, 14 п.12 додатку до постанови Кабінету Міністрів України №14 від 26.02.1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» (із змінами та доповненнями станом на 03.08.2016 року) не нараховуються та у примусовому порядку не стягуються. Вищевикладена обставина, на думку суду не свідчить про погіршення матеріального становища позивача та спростовує її твердження про нерегулярний мінливий дохід. Крім того, при ухваленні рішення суд враховує, що вимога позивача про зменшення розміру аліментів та встановлення їх у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн., є такою що не відповідає мінімальним потребам дитини, аліменти в такій сумі не можуть бути необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також порушують право дитини на рівень життя, який є достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З урахуванням вищевикладеного, в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed