Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Відповідач звернувся до суду з заявою, у якій просить розстрочити виконання заочного рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.09.2015р. у справі №205/2678/15-ц (2/205/1553/15). У судовому засіданні відповідач свою заяву підтримав, мотивував її тим, що у нього відсутнє інше майно, на яке можна звернути стягнення, у звязку з чим просив розстрочити виконання вказаного судового рішення шляхом щомісячного відрахування 20% з належної йому пенсії до повного погашення заборгованості за виконавчим листом, а також відкласти провадження з примусового виконання рішення до вирішення питання стосовно розстрочки виконання. Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, посилаючись на те, що наведені відповідачем обставини відповідно до ст. 373 ЦПК України не є підставою для розстрочення виконання рішення суду. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши викладені у заяві обставини, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.09.2015р., яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 52\~800, 31\~грн. на відшкодування майнової шкоди, а також судові витрати у розмірі 528,00 грн. У заяві про розстрочення виконання вказаного рішення суду, а також у судовому засіданні [PERSON] посилався на те, що у нього відсутнє майно та інші, крім пенсії, доходи, на які могло б бути звернене стягнення з метою погашення відповідної заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Відповідно до 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. З аналізу викладеного вбачається, що відсутність у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, не є підставою для розстрочення виконання рішення суду, оскільки за змістом ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» відсутність в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутність чи недостатність майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум є підставою для звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. При цьому суд зазначає, що і без вирішення питання про розстрочення виконання вказаного рішення суду згідно з ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати або інших доходів боржника може бути утримано лише двадцять відсотків до погашення заборгованості у повному обсязі. За наведених обставин у суду відсутні визначені законом підстави для задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання вказаного судового рішення шляхом щомісячного відрахування 20% з належної йому пенсії до повного погашення заборгованості за виконавчим листом. Щодо клопотання про відкладення провадження з примусового виконання рішення до вирішення питання стосовно розстрочки виконання суд розяснює, що за змістом ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» вирішення питання про відкладення провадження виконавчих дій належить до компетенції державного виконавця, а не суду.

Outcome: dismissed