Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

В грудні 2016 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Козака О.С. звернувся до суду із позовом до відповідачів ПрАТ «СТ «Іллічівське», [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов обґрунтовано тим, що 03.07.2016 року о 13-20 год. в с. Дмитрівка по вул. Шляховій на автодорозі с. Забуччя-Капітанівка, [PERSON] , керуючи автомобілем «Хонда» д.н.з. [NUMBER] , порушив вимоги ПДР України та здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода» д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського суду Київської області від 11.07.2016 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії. Відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована, згідно страхового поліса № АЕ/9452607, - відповідачем ПрАТ «СТ «Іллічівське». Позивач 29.07.2016 року звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, подавши всі необхідні документи для цього. Крім того, позивачем було надано страховій компанії рахунок ТОВ «Автоцентр Прага Авто на Кільцевій» на загальну суму 178475,97 грн. 26.11.2016 року автомобіль позивача було повністю відновлено та останнім було здійснено оплату за відновлювальний ремонт автомобіля в розмірі 176015,35 грн. У встановлені законом строки, відповідачем ПрАТ «СТ «Іллічівське» не було виплачено страхового відшкодування, а тому відповідач ПрАТ «СТ «Іллічівське» повинен сплати на його користь суму в межах ліміту відповідальності за страховим полісом в розмірі 100000,00 грн., а також в зв`язку з простроченням виплати належної суми страхового відшкодування позивач просить суд стягнути з відповідача ПрАТ «СТ «Іллічівське» за період з 27.10.2016 р. по 30.11.2016 р. пеню в сумі 2690,40 грн., та 3 % річних за вказаний період в сумі 287,67 грн., а всього суму в розмірі 102978,07 грн. Крім того, відповідач [PERSON] повинен йому відшкодувати суму в розмірі 76015,35 грн. грн., що є різницею між фактичною вартістю відновлювального ремонту (176015,35 грн.) та розміром страхового відшкодуванню, яке підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «СТ «Іллічівське» (100000,00 грн.). В ході розгляду справи представником позивача уточнювались позовні вимоги та, відповідно до останньої редакції позовних вимог від 19.09.2018 року, позивач просив суд стягнути з відповідача ПрАТ «СТ «Іллічівське» страхове відшкодування в розмірі 100000,00 грн., а також пеню за період з 27.10.2016 р. по 27.10.2017 р. в розмірі 26468,47 грн., 3 % річних за період з 27.10.2016 р. по 19.09.2018 р. в розмірі 5685,98 грн., інфляційні збитки за період з 27.10.2016 р. по 19.09.2018 р. в розмірі 21610,00 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму в розмірі 76015,35 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а також 3 % річних за період з 27.10.2016 р. по 19.09.2018 р. в сумі 4329,74 грн. та інфляційні збитки за вказаний період в сумі 16426,84 грн. Також просив стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати та витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги. В судовому засіданні представник позивача просив збільшені позовні вимоги задовольнити з викладених в позові підстав, а також просив стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу Представник відповідача ПрАТ «СТ «Іллічівське» в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. З будь-якими клопотаннями та відзивом до суду, - не звертався. Про причини неявки суд не повідомив, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на великий розмір понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 03.07.2016 року о 13-20 год. в с . Дмитрівка по вул. Шляховій на автодорозі с. Забуччя-Капітанівка, [PERSON] , керуючи автомобілем «Хонда» д.н.з. [NUMBER] , порушив вимоги ПДР України та здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода» д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/6222/16-ц від 11.07.2016 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (а.с.15). Відповідальність [PERSON] була застрахована, згідно страхового поліса АЕ/9452607, - відповідачем ПрАТ «СТ «Іллічівське». Ліміт за шкоду заподіяну майну складає 100000 грн. 29.07.2016 року позивач звернувся до відповідача ПрАТ «СТ «Іллічівське» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.24). Відповідно до висновку ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит» від 20.07.2016 року, який було проведено на замовлення ПрАТ «СТ «Іллічівське», - вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження КТЗ «Шкода» д.н.з. [NUMBER] станом на 03.07.2016 року складає суму в розмірі 102339 грн. 21 коп., а вартість відновлювального ремонту КТЗ складає суму в розмірі 166369 грн. 91 коп. Позивачем було здійснено відновлювальний ремонт автомобіля «Шкода» д.н.з. [NUMBER] та відповідно до наданих документів фактично позивачем було витрачено та сплачено за ремонт суму в розмірі 176015,35 грн. (а.с.32-34, 35-37, 38, 39). В ході розгляду справи стороною відповідачів не було спростовано доводи позивача щодо розміру матеріального збитку, не надано відповідних документів, за яким страховою компанією було здійснено страхове відшкодування, а відтак, суд визнає надані позивачем документи належними та допустимими доказами, які підтверджують розмір матеріального збитку та фактично понесених витрат позивачем на відновлення транспортного засобу. В пункті 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 979 ЦК України, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Стаття 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно із ст. 22 вказаного закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.ст. 28, 29 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. В ході розгляду справи судом встановлена вартість матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, а тому, за відсутності будь-яких спростувань з боку відповідачів, суд приймає до уваги при визначенні сум, які належать до виплати позивачу, суми вказані у висновку ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит» від 20.07.2016 року. Приймаючи до уваги викладене, суд прийшов до висновку, що розмір страхового відшкодування, який підлягає виплаті позивачу відповідачем ПрАТ «СТ «Іллічівське», враховуючи умови страхового полісу, ліміт відповідальності, - становить суму в розмірі 100000,00 грн. Крім того, в зв`язку із повним не здійсненням страховиком оплати позивачу страхового відшкодування, суд вважає обгрунтованими доводи позивача в частині стягнення із ПрАТ «Київський страховий дім» на користь позивача пені за період з 27.10.2016 р. по 27.10.2017 р. в сумі 26468,47 грн., 3 % річних за період з 27.10.2016 р. по 19.09.2018 р. в сумі 5685,98 грн. та інфляційні збитки за період з 27.10.2016 р. по 19.09.2018 р. в сумі 21610,00 грн., оскільки розрахунки наведених сум страховою компанією не спростовані, останні здійснені у відповідності до встановлених правил та вимог, а відтак суд визнає їх належними доказами наданими стороною позивача на підтвердження сум пред`явлених до стягнення. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимог до відповідача ПрАТ «СТ «Іллічівське» є законними та обґрунтованими, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. В частині заявлених позовних вимог до відповідача [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, ч. 1 ст. 22 ЦК України, позивачу, як особі, якій завдано збитків у зв`язку із пошкодженням майна, гарантовано право на їх відшкодування. Пунктом 1 ч. 2. ст. 22 ЦК України визначено, що, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що відповідачем ПрАТ «СТ «Іллічівське» в порушення вимог закону не було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 100000,00 грн., та саме ця сума має бути відшкодована страховою компанією в межах ліміту відповідальності за страховим полісом. Враховуючи те, що вартість фактично проведеного та документально підтвердженого відновлювального ремонту пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Шкода» складає суму в розмірі 176015,35 грн., а розмір страхового відшкодування, яке підлягає стягненню зі страхової компанії складає суму в розмірі 100000,00 грн., то розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] становить різницю між 176015,35 грн. та 100000,00 грн., а саме суму в розмірі 76015,35 грн. Суд звертає увагу на правову позицію Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеної в Постанові від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15, в якій вказано, що якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності». Такий же правовий висновок Верховним Судом України Суду було зроблено в Постанові від 26.10.2016 року під час розгляду іншої цивільної справи № 6-594цс16. Відповідачем [PERSON] в ході розгляду справи не подано суду жодних належним та допустимих доказів, які б спростовували обґрунтування та підтвердження щодо вартості та розміру відновлювального ремонту, проведеного позивачем, а відтак його твердження про необґрунтованість позовних вимог є безпідставними. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача до відповідача [PERSON] про стягнення розміру матеріальної шкоди в сумі 76015,35 грн. підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованою та законною. Однак, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України було також пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] . 3 % річних за період з 27.10.2016 р. по 19.09.2018 р. в сумі 4329,74 грн. та інфляційні збитки за вказаний період в сумі 16426,84 грн. Щодо зазначеної позовної вимоги на підставі ст. 625 ЦК України, суд вважає за необхідне звернути увагу сторони позивача на те, що відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2.ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із врахуванням наведеного, а також тих обставин, що цивільні права та обов`язки сторін у спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин, а положення ч. 2 ст. 625 ЦК України застосовуються до правовідносин лише добровільного страхування, а не обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також, оскільки, між позивачем та [PERSON] договірні правовідносини відсутні, а виникло між ними деліктне зобов`язання, у зв`язку із завданням відповідачем шкоди майну позивача, а тому вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є передчасними та суд приходить до висновку, про відсутність підстав для застосування вимог ст. 625 ЦК України, в в`язку з чим в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] . інфляційних витрат та 3 % річних слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідачів на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову та уточнень до нього на загальну суму 2505,56 грн. (а.с.42, 68, 116), а також витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги на загальну суму 16469,00 грн., оскільки, стороною позивача надано суду достатні та належні докази на підтвердження отримання позивачем відповідної допомоги.

Outcome: partial