Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON]про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю, зокрема просили виділити їм в користування в квартирі [ADDRESS] житлову кімнату площею 17,3 кв.м. з балконом, житлові кімнати, площею 12,5; 12,6;, 12,5 залишити у користуванні відповідачів, інші приміщення в загальному користуванні сторін. В судовому засіданні позивачі та представник позивача [PERSON] [PERSON] наполягають на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечили, вказавши, що у позивачів не існує перешкод щодо користування квартирою, при цьому проти зайняття ними кімнати, площею 17,3 кв.м. та пояснили про наявність між сторонами неприязних стосунків. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, через батька [PERSON] Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому 07.10.1997 року співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних частках є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В зв'язку з неприязними стосунками між сторонами користуватися спільно усією квартирою вони не можуть. Вказані обставини окрім свідоцтва про право власності на житло підтверджуються: копією технічного паспорту на квартиру; постановою про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, поясненнями сторін. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Наполягаючи на задоволенні позову представник позивача [PERSON] пояснив, що через стосунки, що склалися між сторонами, його довіритель не може разом з дружиною [PERSON] вільно користуватися усією квартирою, а визначити порядок користування жилими кімнатами спірної квартири та підсобними приміщеннями в добровільному поряду, сторонам не вдається. Згідно зі ст.358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно технічного паспорту, квартира [ADDRESS], загальною площею 80,6 кв.м. та житловою 54,9 кв.м., складається з чотирьох житлових кімнат, площею 12,6 кв.м, 17,3 кв.м. та по 12,5 кв.м.. Враховуючи, що позивачу належить 1/3 частина квартири, житлова площа квартири пропорційно цій частці складає 18,3 кв.м. За таких обставин, суд вважає можливим встановити порядок користування житловими приміщеннями в квартирі [ADDRESS], виділивши [PERSON] в користування житлову кімнату №9 площею 17,3 кв.м., а [PERSON] та [PERSON]. в користування житлові кімнати № 2,5,8 площею 12,5 кв.м., 12,5 кв.м. та 12,6 кв.м., оскільки такий порядок користування найменшим чином порушує права позивача [PERSON] та не порушує прав відповідачів, оскільки між ними спору щодо користування немає. При цьому, право на користування квартирою дружини позивача [PERSON] відповідно до ст. 383 ЦК України та ст.156 ЖК України є похідним від прав самого власника, вона не є членом сім'ї відповідачів, а відтак може користуватися спірною кімнатою та іншими приміщеннями, за згоди [PERSON], тому в частині вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача [PERSON] сплачений ним в дохід держави, в мінімально допустимому розмірі, судовий збір - 243 грн.60 коп.

Outcome: partial