Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

В грудні 2018 року позивач ТОВ «Тікетс Консолідатор» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів, посилаючись на наступні обставини. 15 червня 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор» (далі - Позивач) у зв`язку з необхідністю проведення переговорів та укладення контракту видало Наказ № 7 про направлення у відрядження [PERSON] (далі - Відповідач) строком на 9 днів з 14.07.2016 року по 22.07.2016 року до м. Сан-Франциско, штат Каліфорнія США. 15 червня 2016 року [PERSON] який на час виникнення спірних правовідносин займав у товаристві з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор» посаду фахівця з методів розширення ринку (збуту) отримав на зарплатний рахунок № [NUMBER] відкритий в ПАТ КБ «Євробанк» підзвітні кошти в сумі 183 430, 00 (сто вісімдесят три тисячі чотириста тридцять) гривень. На підставі Рішення Правління Національного банку України від 17.06.2016 року №73-рш «Про віднесення публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» до категорії неплатоспроможних» відповідно до Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.06.2016 року № 1041 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», з урахуванням Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.07.2016 року № 1183 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» у Банку запроваджено тимчасову адміністрацію строком з 17.06.2016 року по 16.08.2016 року та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Банку - Кононця Вадима Валерійовича. 17 червня 2016 року TOB «Тікетс Консолідатор» у зв`язку з неможливістю використання перерахованих на картковий рахунок [PERSON] відкритий у ПАТ КБ «Євробанк» грошових коштів спрямованих на відрядження, ТОВ «Тікетс Консолідатор» було видано наказ №10 про скасування відрядження визначеного на підставі раніше вказаного Наказу № 7 від 15.06.2016 року. З огляду на скасування відрядження [PERSON] за кордон, у відповідності до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, у [PERSON] виникло зобов`язання протягом трьох робочих днів з дня прийняття рішення про відміну поїздки повернути до каси ТОВ «Тікетс Консолідатор» зазначені кошти в тих грошових одиницях, в яких було видано аванс. Тобто, 20 червня 2016 року останній день в який [PERSON] повинен був повернути ТОВ «Тікетс Консолідатор» 183 430, 00 (сто вісімдесят три тисячі чотириста тридцять) гривень отримані в якості авансу на відрядження відповідно до Наказу №7 від 15.06.2016 року. Однак, у зв`язку з введенням у ПАТ КБ «Євробанк» тимчасової адміністрації, повернути отриманні (підзвітні) кошти перераховані в якості авансового платежу на відрядження відповідно до наказу № 7 від 15.06.2016 року [PERSON] не мав змоги. 17 червня 2016 року з огляду на неможливість повернення отриманих 15.06.2016 року підзвітних коштів, [PERSON] надав товариству з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор» розписку про повернення грошових (підзвітних) коштів в сумі 183 430, 00 (сто вісімдесят три тисячі чотириста тридцять) гривень після відшкодування їх Відповідачу Фондом гарантування вкладів. 26 квітня 2018 року рішенням Окружного адміністративного суду м. Києві справа №826/18051/16 було задоволено позов [PERSON] , яким зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» Кононця В.В. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо [PERSON] , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Євробанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 13 серпня 2018 року Шевченківським ВДВС у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 56975102 на підставі Виконавчого листа, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва у справі №826/18051/16 від 25.07.2018 року. 15 серпня 2018 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві було направлено на адресу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» Постанову про відкриття виконавчого провадження. У вересні 2018 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» було подано до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб списки осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ КБ «Євробанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до кола яких входить [PERSON] . 21 листопада 2018 року листом №37-036-23125/18 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив про відшкодування від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] грошових коштів. Таким чином, щонайменше з 21 листопада 2018 року у [PERSON] виникли зобов`язання за розпискою від 17.06.2016 року щодо повернення TOB «Тікетс Консолідатор» грошових коштів у сумі 183 430, 00 (сто вісімдесят три тисячі чотириста тридцять) гривень отриманих в якості авансу на відрядження у відповідності до наказу №7 від - 5.06.2016 року. Станом на день звернення до суду з даною позовною заявою, [PERSON] взяті зобов`язання за розпискою від 17.06.2016 року щодо повернення грошових коштів сумі 183 430, 00 (сто вісімдесят три тисячі чотириста тридцять) гривень не виконанні, грошові кошти ТОВ «Тікетс Консолідатор» не повернуті. Просили суд стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор» Код ЄДРПОУ: 38914194 грошові кошти у розмірі 183 430,00 (сто вісімдесят три тисячі чотириста тридцять грн. 00 коп.) гривень ( а. с. 3-7 том 1 ). Ухвалою судді від 17 грудня 2018 року позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор» до [PERSON] про стягнення коштів була залишена без руху ( а. с. 31-32 том 1). 11 січня 2019 року за вх. 3 853 судом отримано заяву про усунення недоліків ( а. с. 34-35 том 1 ). Ухвалою судді 04 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження ( а. с. 53-54 том 1 ). 07 березня 2019 року за вх. № 9100 судом отримано відзив на позов, в якому [PERSON] посилався на наступне. У повсякденному житті це виявляється у тому, що Відповідач, зазвичай, не підписує документів, які можуть мати наслідки, без з`ясування їх юридичної суті. Однак, - надана Позивачем розписка аж ніяк не узгоджується з тією поведінкою Відповідача, про яку зазначено вище, Відповідач не пам`ятає, щоб за час роботи у ТОВ «Тікетс Консолідатор» він підписував (видавав) подібні документи. Зазначене вище, - дає підстави Відповідачеві сумніватися у самому факті видачі (підписання) розписці від 17.06.2016 р., яка надана до матеріалів справи Позивачем та закінчується словами: «Зобов`язуюсь повернути вище зазначену суму після відшкодування її Фондом гарантування вкладів. Виписка банку карткового рахунку додається. Сумніви Відповідача ґрунтуються також і на тій обставині, що Відповідач та засновник TOB «Тікетс Консолідатор» ( [PERSON] , адреса: [ADDRESS] ) у 2016 році мали досить гарні стосунки, які після звільнення Відповідача з ТОВ «Тікетс Консолідатор» (12.10.2017р.) зіпсувалися. Відповідач піддає сумніву документи, які виходять від Повивача. Як він зазначав вище, - він та засновник ТОВ «Тікетс Консолідатор» [PERSON] , мали досить добрі стосунки та довіряли один одному. Зазначене підтверджується, зокрема, і тим, що Відповідач з 05.01.2015 року і по 12.10.2017 року працював у Позивача, а період часу з 12.07.2017 р. по 12.10.2017 р. - займав посаду директора «Тікетс Консолідатор». За час роботи на посаді директора, - досить часто, з огляду на специфіку діяльності товариства, виникали невідкладні ситуації, коли від нього вимагалося оперативно підписати якісь документи. Однак, як це часто, - він не завжди міг бути на місці, не завжди мав змогу бути там, де потрібен був [PERSON] , який був не просто формальним засновником, але і вів справи товариства. Він пригадує, що з цього приводу між ним та [PERSON] часто виникали напружені відносини і декілька разів, він точно пам`ятає, - він змушений був видавати чисті аркуші, підписані ним. Тому, він не виключає, що якийсь з таких аркушів був використаний для виготовлення Розписки. Таким чином, діючи сумлінно, не зловживаючи своїми правами (у тому числі і процесуальними), не маючи наміру перешкоджати суду у встановленні дійсних відносин сторін та фактичних обставин справи, з огляду на відсутність у нього будь-яких даних, які б свідчили, що розписка дійсно видавалася ним (чи ним була підписана), - він заперечує факт видачі Розписки та одночасно подає клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Також, Позивачем пропущено строк для звернення до суду (ст. 233 КзпП України). Він, як зазначав вище, - 12.10.2017 р. звільнився з ТОВ «Тікетс Консолідатор». Цей факт підтверджується записами у трудовій книжці, засвідчені копії аркушів які надає у додатку до Відзиву. В силу частини 3 статті 233 Кодексу законів про працю України «для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди». Позивач подав до матеріалів справи наказ № 10 від 17.06.2016 р. «про скасування відрядження», яким було скасоване відрядження. Таким чином, - обов`язок повернути кошти у Відповідача виник 21.06.2016 р. З урахуванням частини 3 статті 233 Кодексу законів про працю України, - строк, у межах якого Позивач мав право звернутися до суду з вимогою про відшкодування завданих Відповідачем внаслідок неповернення перерахованого йому авансу на відрядження, - сплив 21.06.2017 р. Більше того, передбачаючи можливі заперечення Позивача, - Відповідач наголошує на тому, що звільнення Відповідача відбулося 12.10.2017 р. Відповідно статті 116 КзпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, - про наявність заборгованості у відповідача перед Позивачем, останній мав дізнатися ну ніяк не пізніше 12.10.2017 р., а тому строк для звернення до суду сплив 15.10.2018 р. З урахуванням зазначеного, - просив суд, на випадок, якщо експертизою буде встановлено, що підпис на Розписці дійсно належить йому, - застосувати наслідки спливу строку звернення до суду (ст. 233 КЗпП України) та відмовити на цій підставі ( а. с. 58-61 том 1 ). 22 березня 2019 року за вух. № 11065 судом отримано відповідь на відзив, в якому ТОВ «Тікетс Консолідатор» зазначало про наступне. Відповідач стверджує, що не пам`ятає факту видачі ним розписки від 17.06.2016 року, з огляду на те, що він є відповідальною, розсудливою та обережною людиною та те, що він зазвичай не підписує документів, які можуть мати наслідки, без з`ясування їх юридичної суті. Таким чином, Відповідач з огляду на свою розсудливість заперечує про факт видачі ним документу у якому зазначається «зобов`язуюсь повернути вище зазначену суму після відшкодування її Фондом гарантування вкладів». Однак, далі за текстом відзиву на позовну заяву, Відповідач ставить під сумнів свою відповідальність, розсудливість та обережність, адже самостійно вказує на те, що «за час роботи на посаді директора, - досить часто, з огляду на специфіку діяльності товариства, виникали невідкладні ситуації, коли від нього вимагалося оперативно підписати якісь документи. Одна, як це часто буває у кожного, - не завжди міг бути на місці, не завжди мав змогу бути там де потрібен [PERSON] , який був не просто формальним засновником, але і вів справи товариства. Він пригадує, що з цього приводу між ним та [PERSON] часто виникали напружені відносини і декілька разів, він точно пам`ятає, - він змушений був видавати чисті аркуші, підписані ним. Тому він не виключає, що якийсь з таких аркушів був використаний для виготовлення Розписки». Таким чином, визнання факту видачі Відповідачем, як директором підприємства підписаних ним чистих аркушів та передача їх третім особам, ніяким чином не може характеризувати Відповідача, як відповідальну та розсудливу людину, адже підписані таким чином документи могли б завдати значної шкоди товариству. Однак, з моменту звільнення Відповідача з посади директора товариства, вказаних фактів використання виданих таким чином документів Відповідачем, як директором товариства не виявлено. З огляду на зазначене, твердження про те що Відповідач «не пам`ятає факту видачі розписки від 17.06.2016 року» не може бути прийнято судом. Крім того, у вказаній розписці, яка у зв`язку з великим об`ємом тексту, складена за допомогою технічних засобів друку, Відповідачем власноручно зроблено підпис, вказано його прізвище та ініціали та проставлена дата видачі розписка, а саме [INFO] року. Вказана дата проставлена особисто Відповідачем відповідає періоду часу коли Відповідач займав посаду фахівця з методів розширення ринку збуту (маркетолог) товариства, а не директора, а тому твердження Відповідача про те, що підписані ним чисті аркуші були використані для видачі даної розписки не відповідають дійсності та не можуть бути прийняті судом до уваги. Щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду у відповідності до ст. 233 КЗпП України, Відповідач вказує, що у відповідності до ч. 3 ст. 233 Кодексу законів про працю України, строк в межах якого Позивач мав право звернутися до суду з вимогою про відшкодування завданих Відповідачем в наслідок неповернення перерахованого йому авансу на відрядження, - сплив 21.07.2017 року. Крім того, Відповідач стверджує, що Позивач мав дізнатися про наявність заборгованості у Відповідача не пізніше 12.10.2017 року (дата звільнення Відповідача з посади директора товариства), атому строк на звернення позивача сплив 15.10.2018 року. Позивач не погоджується з викладеною позицією Відповідача щодо пропуску строку звернення до суду з вказаною позовною заявою, з огляду на наступне. Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з [PERSON] в межах боргових зобов`язань взятих останнім перед Позивачем щодо повернення грошових коштів, отриманих під звіт, та відшкодованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. В свою чергу відповідно до сформованої судової практики до боргових зобов`язань застосовується загальний строк позовної давності встановлений у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). В свою чергу строк позовної давності в межах якого заявлено Позивачем позовну заяву, не пропущено, а останній спливає 21.10.2021 року. Крім того, в тексті розписки виданої Відповідачем вказано «Зобов`язують повернути вище зазначену суму після відшкодування її «Фондом гарантування вкладів». У вересні 2018 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» було подано до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб списки осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ КБ «Євробанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до кола яких входить [PERSON] . 21 листопада 2018 року листом №37-036-23125/18 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив про відшкодування від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] грошових коштів. Таким чином, обов`язок щодо повернення зазначених коштів виник після їх відшкодування Фондом гарантування вкладів в жовтні-листопаді 2018 року. З моменту відшкодування Відповідачу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб грошових коштів у сумі 183 430, 00 (сто вісімдесят три тисячі чотириста тридцять) гривень у Відповідача виник обов`язок їх повернення Позивачу. Отже, шкода була завдана в жовтні-листопаді 2018 року після неповернення вказаних коштів Позивачу після їх відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а тому строк, встановлений ст. 233 КЗпП України не пропущений ( а. с. 99-102 том 1 ). Ухвалою суду від 04 квітня 2019 року по справі було призначено почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено експертам Експертно-правової групи «Незалежний інститут судових експертиз та на вирішенням експертам було посталено питання: «Чи виконано підпис від імені [PERSON] у розписці від 17.06.2016 року, після слів: «Зобов`язуюсь повернути вище зазначену суму після відшкодування її Фондом гарантування вкладів. Виписка банку карткового рахунку додається. 17.06.2016» тією особою, від імені якої він зазначений ( тобто, - [PERSON] ), чи іншою особою ( а. с. 123-125 том 1 ). 11 червня 2019 року за вих. № 233 за підписом директора НІСЕ Макаренко Л.М. надійшло клопотання щодо залучення експерта Фраймович Людмилу Володимирівну для проведення вказаної експертизи ( а. с. 142 том 1 ). Ухвалою суду від 14.06.2019 року було відновлено провадження у вищевказаній цивільній справі ( а. с. 146-147 том 1 ). 05 липня 2019 року за вх. № 24002 судом отримано клопотання від представника ТОВ «Тікетс Консолідатор», в якому останні просив відмовити в задоволенні клопотання директора ТОВ «НІСЕ» про залучення експерта Фраймович Л.В. та просив доручити проведення почеркознавчої експертизи експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ( а. с. 160-161 том 1 ). 05 липня 2019 року за вх. № 24074 судом отримано клопотання від представника відповідача Власенко В.В. про надання дозволу на залучення експерта до проведення призначеної судом експертизи Фраймович Л.В. ( а. с. 170, 171-172 том 1 ). Відповідно до ч. 3 статті 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Оскільки, сторони по справі не досягли згоди щодо проведення експертизи у ТОВ «НІСЕ» із залученням експерта [PERSON] , тому ухвалою суду від 05 липня 2019 року судом призначено експертизу, проведення якої доручено експертам товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-дослідна служба України» ( а. с. 174-178 том 1 ). Зазначена ухвала суду від 05.07.2019 року на 5 аркушах була направлена сторонам по справі для відома ( а. с. 179 том 1 ). Ухвала суду про призначення експертизи від 05 липня 2019 року, проведення якої доручено експертам товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-дослідна служба України» не була оскаржена сторонами та набрала законної сили. 20 серпня 2019 року за вх. № 30229 судом отримано лист від ТОВ «Експертно-дослідної служби України», який підписаний виконавчим директором Тарасовою О.Б., в якому просили погодити термін проведення судової почеркознавчої експертизи та експерта [PERSON] ( а. с. 190 том 1 ). Ухвалою суду від 04 вересня 2019 року відновлено провадження у вищевказаній справі ( а. с. 192-193 том 1 ). Ухвалою суду від 19 вересня 2019 року дозволено ТОВ «Експертно-дослідна служба України» доручити проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою суду від 05.07.2019 року, фахівцю ( експерту ) з відповідної галузі знань [PERSON] , яка має вищу юридичну освіту, кваліфікацію експерта за спеціальністю «Дослідження почерку та підпису», номер свідоцтва [INFO] та стаж експертної роботи з 1996 року. Попереджено фахівця ( експерта ) з відповідної галузі знань [PERSON] про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок ( стаття 384 КК України ) ( а. с. 205-207 том 1 ). На виконання ухвали суду від 05.07.2019 року про призначення почеркознавчої експертизи, судом було отримано висновок експерта від 22.11.2019 року та матеріали цивільної справи ( а. с. 214, 230-237 том 1 ). Ухвалою суду від 28.11.2019 року відновлено провадження у вищевказаній цивільній справі ( а. с. 239-240 том 1 ). Ухвалою суду від 27 грудня 2019 року витребувано у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію коли і в якому розмірі [PERSON] отримав відшкодування суми вкладу у розмірі 183 430 гривень за вкладом розміщеним у ПАТ КБ «Євробанк» ( а. с. 1-2 том 2 ). Ухвалою суду від 27 грудня 2019 року постановлено закрити підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті ( а. с. 3-4 том 2 ). 23 січня 2020 року за вх. № 2630 судом отримано з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб лист на виконання ухвали суду від 27 грудня 2019 року про витребування доказів ( а. с. 9 том 2 ). В судовому засіданні 04 лютого 2020 року відмовлено представнику відповідача - адвокату Власенко В.В. у задоволенні клопотання про проведення повторної почеркознавчої експертизи (експертизи підпису ), про що свідчить протокол судового засідання ( а. с. 14-16 том 2 ). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] С. підтримав позовні вимоги, надав пояснення викладеним в позовній заяві та просив вимоги ТОВ «Тікетс Консалідатор» задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу у розмірі 183 430 гривень та понесені позивачем судові витрати. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] кожний окремо заперечували проти позовних вимог позивача, просили відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах з позивачем ТОВ «Тікетс Консалідатор» з 05.01.2015 року, про що в матеріалах справи свідчить Наказ ( Розпорядження ) № 18к-3163702096 про прийняття на роботу, посада фахівець з методів розширення ринку збуту ( маркетолог ), що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним наказом ( а. с. 131 том 1 ). Згідно Наказу № 7 про направлення у відрядження від 15.06.2016 року, [PERSON] , фахівця з методів розширення ринку збуту, та [PERSON] , провідного бухгалтера ТОВ «Тікетс Консалідатор» у зв`язку з необхідністю провести переговорів та укладання контракту, вирішено відрядити у відрядження до міста Пало-Альпо, штат Каліфорнія, США строком на 9 днів з 14.07.2016 року до 22.07.2016 року ( а. с. 132 том 1 ). З кошторису витрат на відрядження згідно з наказом № 7 від 15.06.2016 року [PERSON] визначено необхідну суму у розмірі 183 430 гривень ( а. с. 10 том 1 ). 15 червня 2016 року [PERSON] від товариства з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор» отримав на зарплатний рахунок № [NUMBER] відкритий в ПАТ КБ «Євробанк» підзвітні кошти в сумі 183 430 гривень. Призначення - перерахування на відрядження ( а. с. 130 том 1 ). Належність відповідачу [PERSON] рахунку № [NUMBER] відкритого в ПАТ КБ «Євробанк» підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку клієнта за період з 01.06.2016 року по 16.06.2016 року ( а. с. 129 том 1 ). Встановлено, що на підставі Рішення Правління Національного банку України від 17.06.2016 року №73-рш «Про віднесення публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» до категорії неплатоспроможних» відповідно до Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.06.2016 року № 1041 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», з урахуванням Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.07.2016 року № 1183 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» у Банку запроваджено тимчасову адміністрацію строком з 17.06.2016 року по 16.08.2016 року та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Банку - Кононця Вадима Валерійовича. 17 червня 2016 року TOB «Тікетс Консолідатор» у зв`язку з неможливістю використання перерахованих на картковий рахунок [PERSON] відкритий у ПАТ КБ «Євробанк» грошових коштів спрямованих на відрядження, ТОВ «Тікетс Консолідатор» було видано наказ №10 про скасування відрядження визначеного на підставі раніше вказаного Наказу № 7 від 15.06.2016 року. Наказано [PERSON] та [PERSON] повернути отримані на відрядження в якості авансу грошові кошти у триденний строк після відшкодування їх Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Обов`язок повернення грошових коштів [PERSON] та [PERSON] Закріпити відповідною розпискою ( а. с. 11 том 1 ). Встановлено, що у зв`язку з введенням у ПАТ КБ «Євробанк» тимчасової адміністрації, повернути отриманні (підзвітні) кошти перераховані в якості авансового платежу на відрядження відповідно до наказу № 7 від 15.06.2016 року [PERSON] не мав змоги. 17 червня 2016 року з огляду на неможливість повернення отриманих 15.06.2016 року підзвітних коштів, [PERSON] надав товариству з обмеженою відповідальністю «Тікетс Консолідатор» розписку про повернення грошових (підзвітних) коштів в сумі 183 430 гривень після відшкодування їх відповідачу Фондом гарантування вкладів ( а. с. 128 том 1 ). У 2017 році відповідач був призначений на посаду директора у вказаному товаристві та був звільнений з посади Наказом № 12/10-17 від 12 жовтня 2017 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки ( а. с. 63-64, 65-66 том 1 ). 26 квітня 2018 року рішенням Окружного адміністративного суду м. Києві справа №826/18051/16 було задоволено позов [PERSON] , яким зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» Кононця В.В. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо [PERSON] , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Євробанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ( а. с. 13-23 том 1 ). На виконання зазначеного рішення суду, останнім було видано виконавчий лист ( а. с. 24 том 1 ). 21 листопада 2018 року листом №37-036-23125/18 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив про відшкодування від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] грошових коштів ( а. с. 26 том 1 ). Встановлено, що станом на день звернення до суду з даною позовною заявою, [PERSON] грошові кошти у розмірі 183 430 гривень не повернуті ТОВ «Тікетс Консолідатор». Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами, позивач наголошує на тому, що з відповідача повинні бути стягнуті грошові кошти у розмірі 183 430 гривень, як безпідставно отримані. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до загальних положень Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 59 від 13.03.1998 року службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства, об`єднання, установи, організації на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи; підприємство що відряджає працівника зобов`язане забезпечити його грошовими коштами (авансом) у розмірах, установленими нормативно-правовими актами про службові відрядження. Аванс відрядженому працівникові може видаватися готівкою або перераховуватися у безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток. Відрядження за кордон здійснюється відповідно до наказу (розпорядження) керівника підприємства (у разі відрядження державного службовця - відповідно до наказу керівника державної служби) після затвердження технічного завдання, в якому визначаються мета виїзду, завдання та очікувані результати відрядження, строк, умови перебування за кордоном (у разі поїздки за запрошенням подається його копія з перекладом), і кошторису витрат. Строк відрядження визначається керівником, але не може перевищувати 60 календарних днів, за винятком випадків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 N 98 (строк відрядження державного службовця протягом одного календарного року не може перевищувати 60 календарних днів, крім випадків, визначених законодавством) (відповідно до п. 1 Інструкції розділу III Порядок відрядження за кордон). Відповідно до п. 5. Інструкції розділу III Порядок відрядження за кордон підприємство, що відряджає працівника у відрядження за кордон, забезпечує його грошовими коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом) в національній валюті держави, до якої відряджається працівник, або у вільно конвертованій валюті. Якщо працівник отримав аванс на відрядження за кордон і не виїхав, він повинен протягом трьох робочих днів з дня прийняття рішення про відміну поїздки повернути до каси підприємства зазначені кошти в тих грошових одиницях, в яких було видано аванс. У разі неповернення працівником залишку коштів у визначений строк відповідна сума стягується з нього підприємством у встановленому чинним законодавством порядку п. 18 Інструкції розділу III Порядок відрядження за кордон). Отже, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження того факту, що відповідач [PERSON] дійсно знаходився з позивачем у трудових відносинах та отримав від позивача, шляхом перерахування на картку останнього грошову суму в розмірі 183 430 гривень в якості авансу на відрядження, що підтверджується вищезазначеними документами. Крім того, отримання вищевказаної суми, яка є підзвітною та зобов`язання повернення останньої після відшкодування її Фондом гарантування вкладів підтверджується розпискою відповідача. Згідно висновку експерта № 457/11/2019 від 22 листопада 2019 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи підпис від імені [PERSON] , що міститься навпроти рукописного запису: «/ [PERSON] /», нижче друкованого тексту у Розписці від імені [PERSON] , що починається та закінчується словами: «Розписка Я , [PERSON] , Фахівець з методів розширення ринку …» та « … Виписка банку карткового рахунку додається» від 17.06.2016 року, виконано самим [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Також, отримання [PERSON] від позивача грошових коштів у розмірі 183 430 грн. на відрядження встановлено і рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року в якому зазначено, що 15 червня 2016 року на рахунок позивача № 26256001855201 перераховано від ТОВ «Тікетс Консолідатор» з власного рахунку № [NUMBER] суму коштів у розмірі 183 430,00 грн. з призначенням платежу «Відрядження». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки наказом № 10 від 17 червня 2016 року скасовано відрядження у зв`язку із введенням тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» та, як наслідок, неможливості використання грошових коштів на відрядження, відповідач повинен був повернути отримані на відрядження в якості авансу грошові кошти у триденний строк після відшкодування їх Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Згідно відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 січня за вих. № 27-890/20 на виконання ухвали суду від 27 грудня 2019 року та отриманої судом 23 січня 2020 року за вх. № 2630 вбачається, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомляє, що інформація про [PERSON] була включена до загального реєстру вкладників ПАТ КБ «Євробанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду з гарантованою сумою відшкодування у розмірі 183 436,27 гривень. За звітом банку-агента Фонду АТ «Універсал Банк» гарантована сума відшкодування за вкладами [PERSON] була виплачена в одному з відділень зазначеного банка-агента 14.11.2018 року у повному обсязі особисто вкладнику ( а. с. 9 том 2 ). Встановлено, що на час звернення позивача до суду з вищевказаним позовом 07 грудня 2018 року і до теперішнього часу зазначена грошова сума з боку відповідача не повернута. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Отже, оскільки відповідач уникає від повернення безпідставно отриманих коштів, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення коштів є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Посилання відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності у зв`язку з чим судом повинно бути відмовлено у позові не заслуговують на увагу, так як відповідач повинен був повернути грошові кошти у розмірі 183 430 гривень у триденний строк після відшкодування їх Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, зазначені кошти відповідач отримав особисто в повному обсязі 14.11.2018 року в одному з відділень банку-агента Фонду АТ «Універсал Банк», що підтверджує наявна в матеріалах справи відповідь від 20.01.2020 року, надана Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, та у зв`язку з їх не поверненням, позивач ТОВ «Тікетс Консолідатор» звернувся до суду за захистом свого порушеного права 07 грудня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Оскільки, позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати у сумі 2 751,45 гривень, які документально підтверджені ( а. с 2 том 1 ), то такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved