Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Відповідачка уточнені позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивачка, діюча через свого представника - [PERSON] , до підготовчого судового засідання надала уточнення позовних вимог, на їх задоволенні наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , оформленого на ім`я позивачки (від 08.10.2019р.); копія договору купівлі-продажу від 06.03.1998р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості квартири від 29.12.2018р.; копія договору купівлі-продажу від 07.07.2010р.; копія технічного паспорту на громадський будинок - магазин, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я відповідачки; копія розпорядження Виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області від 14.05.1998р. про надання згоди на розміщення торгівельної точки за адресою: [ADDRESS] ; копія рішення №110 Виконавчого комітету Ренійської міської ради про надання дозволу на реконструкцію квартири під магазин із облаштуванням підсобних приміщень. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON] , зазначивши, що 07.07.2010 р. між нею та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належної відповідачці квартири [ADDRESS] - за 130000 грн. 07.07.2010р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала документи на квартиру, ключі від неї, саму нерухомість в натурі. У майбутньому відповідачка пообіцяла позивачці укласти договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка організувала догляд за квартирою, по теперішній час доглядає за придбаною житлоплощею, розпоряджається нею, має наміри приступити до виконання ремонту, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталася до відповідачки, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачки про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами, станом здоров`я та ін. Крім того, неможливо посвідчити договір також і з іншої причини. Так, за даними технічного паспорту, виготовленого 12.07.2013р., спірний нерухомий об`єкт визначений як магазин, за даними технічного паспорту, виготовленого 08.10.2019р., тип даної нерухомості визначений як квартира. Насправді, колись давно ця нерухомість була дійсно квартирою, десь у 1998р. [PERSON] , маючи наміри займатися підприємницькою діяльністю, зверталася до органів місцевої влади для отримання дозволів на зміну статусу нерухомості - з житлового приміщення на нежитлове, внаслідок чого були видані розпорядження Виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області від 14.05.1998р. про надання згоди на розміщення торгівельної точки за адресою: [ADDRESS] та копія рішення №110 Виконавчого комітету Ренійської міської ради про надання дозволу на реконструкцію квартири під магазин із облаштуванням підсобних приміщень. В п. 2 рішення виконкому №110 було передбачено, що після закінчення реконструкції необхідно звернутися до БТІ для внесення змін до інвентаризаційної справи. Однак, після отримання дозволів та проведення реконструкції у квартирі, відповідачка не звернулася до Ренійського БТІ, належним чином документи не оформила, у зв`язку із чим за технічними документами, статусом нерухомості рахується «квартира», а не «нежитлове приміщення». Позивачка запевняє, що по теперішній час спірна нерухомість є нежитловою, вона протягом тривалого часу використовується для здійснення підприємницької діяльності, передається в оренду юридичним особам. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на квартиру (нежитлове приміщення) на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передала продавцю обумовлену суму, продавець передала документи, нерухомість (квартиру - нежитлове приміщення) в натурі. Позивачка фактично вступила у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину розпоряджається квартирою (нежитловим приміщенням), сплачує всі комунальні платежі, - тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо квартири (нежитлового приміщення) та встановленні права на неї у позивачки, тому є правові підстави визнати договір дійсним та право власності на нерухомість за позивачкою. Що стосується статусу даної нерухомості, суд зазначає наступне. Те, що квартира [ADDRESS] є нежитловим приміщенням підтверджується доводами позивачки, не заперечується відповідачкою та підтверджується наданими суду доказами. Дійсно, ще з 1998р. ця квартира експлуатувалася як нежитлове приміщення, з метою здійснення підприємницької діяльності. Вини позивачки в тому, що свого часу відповідачка не оформила належним чином технічні документи на квартиру та не звернулася за зміною статусу нерухомості, - немає. Ця нерухомість і по теперішній час є нежитловим приміщенням, хоча за документами рахується як квартира. З метою збереження відповідності договору купівлі-продажу від 07.07.2010р. технічній документації з приводу статусу нерухомості, сторонами при укладенні договору було записано об`єкт продажу, як квартира. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві позивачка просила залишити судові витрати за нею, питання про стягнення судових витрат з відповідачки судом не розглядається.

Outcome: approved