Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовується в [ADDRESS]. За час свого життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповів своїй дочці [PERSON] Позивач звернулася до Бориспільської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, в отриманні свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок їй було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно. Тому позивач просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовується в [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] на позові наполягав та просив суд задовольнити його. Представник Бориспільської міської ради Лосінець Д.В. надав до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого вказав на те, що спірний житловий будинок у власності спадкодавця не перебував та за весь період перебування житлового будинку в користуванні померлого [PERSON], ним не було вчинено жодних дій щодо його оформлення в передбачений законом спосіб. Тому представник відповідача вказав на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] Це підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на його ім'я (а.с.9). За час свого життя, а саме: 17 вересня 2010 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Сіпко Л.М., зареєстрований в реєстрі за №1-1679, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, що буде йому належати на день смерті, заповів своїй дочці [PERSON] (а.с.67). У відповідності до ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З копії спадкової справи №178/2016, заведеної Бориспільською міською державною нотаріальною конторою, вбачається, що [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини в межах встановленого шестимісячного строку (а.с.59). Таким чином вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на житловий будинок. Про що отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1382/02-31 від 13 жовтня 2016 року (а.с.11). Згідно довідки КП «Бориспільське БТІ» №1004 від 30 вересня 2016 року встановлено, що станом на 31 грудня 2012 року житловий будинок [ADDRESS] по реєстровим книгам бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності не зареєстрований (а.с.72). Як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] був побудований у 1961 році (а.с.84). Крім цього, рішенням виконкому Бориспільської міської ради народних депутатів №225/4 від 08 червня 1981 року «Про оформлення технічної документації на самовільно побудовані, перебудовані, добудовані та переобладнані житлові будинки» [PERSON] був наданий дозвіл на оформлення технічної документації на самовільно добудований житловий будинок [ADDRESS] (а.с.87). Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 . Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов'язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок у спадкодавця - [PERSON] виникло право власності на вказаний будинок. З огляду на це, суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача стосовно того, що спірний житловий будинок не перебував у власності спадкодавця. Враховуючи те, що позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] Проте, оформити своє право на спадщину не може у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Тому суд, вважає за допустиме визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташовується [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved