Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Відповідач [PERSON] у судові засідання, які призначалися на 05.12.2016 р., 12.12.2016р., будучи належним чином сповіщений, не являвся, про причину неявки суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Позивач [PERSON], на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи у її відсутності. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін із відміткою про шлюб; копія свідоцтва про народження сина [PERSON], 22.04.2015р.н.; копії паспортів сторін; копія наказу № 37-В про надання відпустки [PERSON]; копія трудової книжки [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач просить розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] 22.04.2015р.н. з відповідача [PERSON], який є батьком дитини, а також на себе , як на дружину, з якою проживає малолітня дитина (до 3-х років), зазначивши, що подружнє життя у них не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо. Таким чином, вже тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивач наполягає на його розірванні. Від шлюбу є неповнолітня дитина - син [PERSON], 22.04.2015р.н., питання щодо утримання та виховання якого позивач вирішує самостійно. Дитина мешкає разом із позивачем, вона доглядає за ним, утримує його. Відповідач допомогу на дитину не надає, хоча, як батько зобовязаний це робити. Позивач не працює, займається вихованням дитини, перебуває у відпустці по догляду за сином до трьох років, утримує дитину за допомогою своїх батьків, оскільки допомога, що сплачується на дитину є незначною та недостатньою для його виховання та забезпечення. Відповідач офіційно не працює, але він є працездатним та може забезпечувати свого сина та утримувати позивача. Таким чином, позивач та малолітня дитини потребують матеріальної допомоги відповідача, яку позивач і просить стягнути в розмірі : на дитину 1/3 частину від його заробітку (доходів), на себе ? частину від його заробітку (доходів) - щомісячно. Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та на себе, як дружину до досягнення сином 3 років, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Так, сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже досить тривалий час разом не проживають, в даний час взагалі мешкають окремо, сторони зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У наданій суду заяві позивач просила після розірвання шлюбу з відповідачем відновити їй дошлюбне прізвище «Хаджи». На підставі вищевказаних положень законодавства суд задовольняє вимоги позивача щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів ; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Частиною 1 ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально утримувати один одного. Ст. 84 СК України встановлено право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Оскільки відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачу на утримання їх сумісної дитини не надається, а домовленість про способи надання утримання на дитину між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін (відповідач працездатний, дітей від іншого шлюбу не має, будь-які інші стягнення у примусовому порядку з нього не проводяться; позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, існує за рахунок соціальної допомоги на дитину та допомоги батьків), стан здоровя сторін та інтереси малолітньої дитини, задовольняє позовні вимоги позивача в повному обсязі. Що стосується вимог позивача щодо стягнення коштів на своє утримання до досягнення донькою 3-річного віку, суд задовольняє їх також.

Outcome: approved