Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

В жовтні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Маріупольської міської ради про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією родиною. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що з серпня 2001 року по 03 вересня 2018 року вона перебувала в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] і проживала з ним однією сім'єю в її квартирі, за адресою: [ADDRESS], з серпня 2001р. по вересень 2009 року, а з вересня 2009 року по день смерті [PERSON] - [INFO] , вони мешкали в квартирі [ADDRESS], яка належить померлому. Позивачка та спадкодавець були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, дбали один за одним. У квартирі [PERSON] вони спільно робили косметичний ремонт, за сумісні грошові кошти придбали будівельні матеріали, меблі, разом відпочивали та отримували санаторне лікування у м. Сочи та м. П'ятигірськ. Вона ходила до комунальних закладів та на її ім'я оформлений договір з компанією «Тринити». У квітні 2018 року її чоловік захворів раком печінки, фактично самостійно не пересувався, проходив лікування в онкологічному центрі м. Маріуполя та потребував постійного догляду та лікування, яким вона його оточувала. [INFO] [PERSON] помер. Вона отримала свідоцтво про смерть чоловіка, сплатила витрати на поховання. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, інших спадкоємців не має, заповіту [PERSON] не склав. Після смерті її чоловіка вона не може оформити спадок, оскільки офіційно не перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Таким чином, у неї виникла необхідність для встановлення факту проживання однією сім'єю, оскільки відсутність свідоцтва про шлюб створює перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину. Просить встановити факт сумісного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, більше п'яти років до часу відкриття спадщини, а саме з [PERSON].з серпня 2001 року по день його смерті [INFO]. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 02.11.2018 року задоволено клопотання позивачки про витребування доказів. Витребувано інформацію стосовно кількості зареєстрованих осіб у квартирі [ADDRESS] та копію спадкової справи після смерті [PERSON]. 16.11.2018 року до суду надійшов лист другої Маріупольської державної нотаріальної контори, згідно якого спадкова справа після смерті [PERSON] знаходиться у провадженні приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Сахової М.А. Відповідно до відповіді відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, за адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON] з 24.05.1944р. по теперішній час. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] до суду не з'явились, надали заяви, якими позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити у повному обсязі, справу розглянути у їх відсутність. Представник відповідача Карацюба В.Л., який діє на підставі довіреності, до суду не з'явився, надав заяву, якою просив справу розглянути за його відсутності, проти задоволення позову заперечував, оскільки надані позивачкою докази не підтверджують факт її спільного проживання із спадкодавцем, у задоволенні позову просив відмовити. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, встановивши обставини і визначені до них правовідносини, приходить до наступного. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом із тим згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 04.09.2018 року Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер [INFO], актовий запис № 810 (а.с. 3). Відповідно до довідки про причину смерті від 04.09.2018 року, виданої «Центром первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Маріуполя», [PERSON], помер [INFO] (а.с. 3). Як вбачається з рахунку № 10 від 06.09.2018 року, чеків ТОВ «Маріупольській ритуальний дім» від 05.09.2018 року, накладної на товари ритуальної належності, договорів замовлень № 864, № 1228 [PERSON] організовувала та сплачувала послуги, пов'язані з похованням [PERSON].(а.с. 4-8). Згідно з договором купівлі-продажу товару від 19.12.2014р. [PERSON] придбала ТВ-приставку та відповідно до договору користування телевізійною приставкою до договору № 47223 на здійснення послуг від 10.04.2013р. домовилась про її підключення та використання (а.с. 14-16). Відповідно до курортних книжок [PERSON] та [PERSON] прибули на лікування в пансіонат «Шексна» у м. Сочі, РФ, 18.09.2003року (а.с. 17). Згідно з довіреністю посвідченою приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Стадник А.А. 03.04.2015р., [PERSON] уповноважував [PERSON] розпоряджатися належними йому внесками, що знаходяться у відділеннях ВАТ «Сбербанк Росія» (а.с. 19). Відповідно до акту ОСББ «Луніна 11-в» від 18.09.2018р., [PERSON] мешкав сумісно з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з серпня 2001 року по вересень 2009 року (а.с. 12). Відповідно до акту від 20.09.2018р., складеного [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] мешкав сумісно з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з вересня 2009 року до дня його смерті [INFO] (а.с. 13). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 54073094 виданої 14.11.2018 року Другою маріупольською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON]відкрита спадкова справа, що знаходиться у провадженні приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Сахової М.А.(а.с. 49-51). Відповідно до відповіді відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 03-12-11433 від 12.11.2018р., за адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON] з 24.05.1944р. по теперішній час (а.с. 53). Згідно з довідкою КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Маріуполя» від 26.11.2018р. № 01-08/1228, [PERSON] спостерігався у ЦПМСД № 4 з 2016 року, у липні 2018р. останньому встановлений діагноз рак печінки, огляд хворого вдома проводився у присутності [PERSON] (а.с. 57). Відповідно до листа ДСЗН ММР від 14.11.2018р. № Б-19816-14-11, [PERSON] роз'яснено, які документи потрібно подати для отримання допомоги на поховання [PERSON] (а.с. 61-62). В матеріалах даної справи на підтвердження факту проживання однією сім'єю з спадкодавцем не менш ніж п'ять років до дня смерті [PERSON], позивачем не надано жодного належного документу, крім того, позивачка зазначила, що інші спадкоємці відсутні, що спростовується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру, згідно якої спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита. Також на підтвердження своєї позиції, викладеної у позовній заяві, щодо сумісного ремонту, позивачкою не надано взагалі ніяких підтверджень. Суд вважає, що відсутні належні докази, які підтверджують ведення спільного господарствата факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем понад п'ять років однією сім'єю до часу відкриття спадщини. Аналізуючи вищевикладене, з врахуванням обставин справи суд, оцінюючи представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та приходить до висновку про те, що [PERSON] не довела того, що вона спільно проживала зі спадкодавцем понад п'ять років, була пов'язана з ним спільним побутом та мала з ним взаємні права та обов'язки. Тобто - не довела, що її відносини зі спадкодавцем були такими, що могли би свідчити про створення сім'ї з [PERSON], а тому відмовляє в задоволенні заявлених вимог [PERSON] На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed