Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧТРАНС» про спонукання до виконання мирової угоди затвердженої ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси звернулась адвокат Серебрій Галина Григорівна. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.05.2008 року (справа № 2-2/2008) року було затверджено [PERSON] , за умовами якої ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» зобов`язується перераховувати на рахунок позивача [PERSON] , довічно, щомісячно втрачений заробіток в розмірі середньомісячної заробітної плати у галузі «Промисловість», на підставі довідки Державної Служби Статистики (на час укладення угоди Держкомстат). Позивач зазначає, що останнім часом відповідач порушує виконання умов Мирової Угоди у зв`язку з чим вона змушена періодично звертатись до суду з позовом про спонукання до виконання умов Мирової Угоди. У зв`язку з викладеним просить спонукати відповідача до виконання Угоди від 22.05.2008 року та стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті грошового відшкодування за березень 2021 року в розмірі: 12\~759 гривень 00 коп. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Не погоджуючи з позовними вимогами, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом генерального директора ТОВ «ПІВНІЧТРАНС» Максименко В.М., згідно якого, представник відповідача зазначає, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки в порушення п.5 Мирової угоди, за якою право корегувати суму втраченого заробітку на кожній наступний рік до 30 січня на підставі довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість» було залишено за позивачем у справі, тобто [PERSON] . Представник відповідача зазначає, що позивач такої довідки не надала, а надала лише лист Головного управління статистики в Одеській області від 04.01.2021 року (вих. № 08.3-01/5/21), який не є довідкою та не містить в собі інформації про середню заробітну плату в галузі «Промисловість», що відповідно не створює для відповідача правових наслідків. Також, представником відповідача у відзиві зазначає, що виконання Мирової угоди покладено на обидві сторони, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо витрат на правничу допомогу представник відповідача зазначив, що позивач та її адвокат уклади договір про надання правової допомоги 06.10.2020 року та у кожній справі, що перебуває або перебувала в провадженні суду просять стягнути з відповідача 10\~000 гривень, як витрати на правову допомогу, що сумарно є більшою ніж сума основного боргу. На підставі зазначеного, просив відмовити у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу(а.с.61-66). Не погоджуючись з висновками викладеними у відзиві на адресу суду 10.06.2021 року (вх. № 17326) надійшла відповідь на відзив. У відповіді представник позивача зазначає, що висновки викладені у відзиві, не відповідають фактичним обставинам справи, відповідач намагається ввести суд в оману, [PERSON] своєчасно скористалась своїм правом щодо корегування розміру втраченого заробітку на 2021 рік, висновки викладені у відзиві спростовуються рішеннями судів, які вже набрали законної сили, а відтак позов підлягає задоволенню. Щодо посилання на відсутність правових підстав про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, зазначила, що такі твердження є передчасними, оскільки позивач суду доказів на такі витрати, ще не надавала, зазначений розрахунок є попереднім, а відтак не визнання цієї вимоги є передчасною (а.с.87-90). Разом з цим, на адресу суду 05.07.2021 року (вх. № 19682) надійшло клопотання ТОВ «ПІВНІЧТРАНС» за підписом генерального директора В.М. Мальцева, про приєднання до матеріалів справи доказів. Згідно даного клопотання представник відповідача просить приєднати до матеріалів справи платіжне доручення від 23.06.2021 року № STR 36799, згідно якого відповідачем на банківські реквізити позивача було здійснено перерахування суми відшкодування втраченого заробітку за грудень 2020 року у розмірі: 9\~633 грн.00 коп., та березень 2021 року у розмірі: 12\~759 грн. 00 коп., відповідно до умов Мирової угоди від 22.05.2008 року на загальну суму: 22\~392 грн. 00 (а.с.100-101). В судове засідання признане на 27.09.2021 року сторони у справі не з`явились, разом з цим, на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Серебрій Г.Г., в якій представник позивача просить розгляд справи провести у відсутність позивача та її представника (а.с.103). Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧТРАНС» в судове засідання не з`явився, разом з цим, судом враховується, що згідно розпорядження Суворовського районного суду м. Одеси від 27.09.2021 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом Covid -19», тимчасово, з 27.09.2021 року по 11.10.2021 року, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжиття заходів. Разом з цим, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін у справі, з урахуванням клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази на підтвердження позовних вимог, докази надані відповідачем на спростування позовних вимог в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі за № 6-274цс15, у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Судом встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.05.2008 р. справа № 2-2/08 між ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» та [PERSON] затверджено мирову угоду. За умовами вказаної мирової угоди: -ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» зобов`язується пераховувати на рахунок [PERSON] , довічно, щомісячно втрачений заробіток у розмірі 1271,07 грн. (враховуючи березень та квітень місяці 2008 року) та корегувати розмір втраченого заробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість», - [PERSON] залишає за собою право довічно корегувати суму втраченого заробітку на кожний наступний рік до 30 січня на підставі довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість», не звертаючись з позовом до суду, а надаючи керівництву ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» необхідні довідки. Ухвала від 22.05.2008 р. набрала законної сили 28.05.2008р.(а.с.8-10). Предметом розгляду справи є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі: 12\~759 грн. 00 коп., за березень 2021 року, що виникла у зв`язку з порушенням відповідачем умов Мирової угоди. Вирішуючи дані вимоги суд виходить з наступного. Згідно ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Відповідно до ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з нормами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203\~цього\~Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина перша - третя, п`ята та шоста статті 203 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що рішенням суду, яке набрало законної сили на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 02.10.2019 року у справі №523/6698/18 встановлено, що відповідач порушив умови мирової угоди, передбачені п.3 де зазначено, що обов`язок щодо корегування розміру втраченого заробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість» покладено саме на відповідача у справі, тобто ТОВ «ПІВНІЧТРАНС». Також, у рішенні суду зазначено, що посилання відповідача на визначення розміру середньомісячної заробітної плати по галузі «Промисловість» по Одеській області а не в галузі «Промисловість» в цілому по України не відповідає умовам Мирової угоди. На підставі викладеного, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з цим, судом встановлено, що згідно платіжного доручення від 23.06.2021 року № STR 36799, відповідач здійснив перерахування суми відшкодування втраченого заробітку за грудень 2020 року у розмірі: 9\~633 грн.00 коп., та березень 2021 року у розмірі: 12\~759 грн. 00 коп., відповідно до умов Мирової угоди від 22.05.2008 року на загальну суму: 22\~392 грн. 00 (а.с.100-101). Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відповідач добровільно, в позасудовому порядку, здійснив виплату грошових коштів позивачу, які є предметом розгляду, на рахунок позивача у справі, що підтверджується платіжним дорученням. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що відповідач здійснив виплату грошового відшкодування, а відтак, на час розгляду справи, відсутній предмет спору. Разом з цим, суд вважає за доцільне зазначити про наступне, з урахуванням висновків викладених в постанові від 13.05.2020 (у справі № 686/20582/19-ц). Судом касаційної інстанції роз`яснено, що логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). ВС зауважив, що якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Разом з цим, матеріалами справи встановлено, що сторони у справі наміру щодо залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі, вирішення питання щодо укладення мирової угоди не мають. Матеріалами справи встановлено, що позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, відповідач позов не визнає, таким чином, у суду відсутні процесуальні підстави щодо вирішення питання про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо. При цьому, судом враховується, що відповідачем грошове відшкодування за березень 2021 року сплачено, а відтак, на час розгляду справи відсутній предмет спору, який був наявний при відкритті провадження. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав задоволення позовних вимог, у зв`язку з добровільним виконанням позовних вимог, оскільки задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача грошового відшкодування по виплаті за березень 2021 року призведе до подвійного стягнення. Відповідно до положення п.2. ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача, при цьому судом встановлено, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: dismissed