Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження позивачки; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO].; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO].; копія свідоцтва про шлюб батьків позивачки; копія свідоцтва про шлюб [PERSON] із [PERSON]; копія рішення виконкому Ренійської міськради від 29.10.2004р. про видачу свідоцтва про право власності на гараж [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; копія договору від 07.08.1997р. на право тимчасового користування землею, виділеною під гараж; копія технічного паспорту на гараж [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON]; копія акту від 08.07.1997р. вибору земельної ділянки для надання у довгострокову оренду під встановлення металевого гаражу; копія заяви позивачки від 18.09.2013р. про прийняття спадщини; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.03.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою нині померлих [PERSON] та [PERSON] За життя [PERSON] встановив гараж [ADDRESS], яким користувався та володів до своєї смерті без оформлення відповідного правовстановлюючого документу. Факт належності гаражу [PERSON] підтверджується: копією технічного паспорту на гараж на його ім'я; копією рішення виконкому Ренійської міськради від 29.10.2004р. про видачу свідоцтва про право власності на гараж на ім'я [PERSON]; копією договору від 07.08.1997р. на право тимчасового користування землею, виділеною під гараж; копією акту від 08.07.1997р. вибору земельної ділянки для надання у довгострокову оренду під встановлення металевого гаражу. [INFO]. [PERSON] помер, заповіту не залишив. На момент його смерті разом із ним мешкала дружина - [PERSON] (матір позивачки), яка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, але не могла звернутися за оформленням свого спадкового права у зв'язку із відсутністю належних правовстановлюючих документів на гараж. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 09.08.2013 р. - померла. Після смерті матері позивачки відкрилась спадщина на вищезазначений гараж. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті матері позивачка звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. За зверненням позивачки нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний гараж (батько позивачки за своє життя так і не встиг отримати свідоцтво про право власності на нерухомість та зареєструвати його у передбаченому законом порядку, матір позивачки після смерті чоловіка не зверталася за вирішенням цього питання у судовому порядку), про що 17.03.2014р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на гараж, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. На момент смерті [PERSON] разом із нею не мешкав ніхто зі сторін, але позивачка, як донька, доглядала матір. Відповідач [PERSON] є рідним братом позивачки та спадкоємцем першої черги за законом, однак, він на спадщину після смерті матері не претендує, із заявою про її прийняття до нотаріуса не звертався, не заперечує, щоб позивачка оформила право власності на спадковий гараж після смерті матері. Позивачка у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] (яка в свою чергу прийняла спадщину фактично після смерті свого чоловіка) не було оформлено правовстановлюючий документ на гараж, у зв'язку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на гараж з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved