Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що 10 лютого 1996 року у Божиковецькій сільській раді Деражнянського району Хмельницької області між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис\~№1. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання виявилося, що у них з відповідачем різні інтереси та погляди на життя, між ними було відсутнім взаєморозуміння, внаслідок чого вони протягом двох останніх років спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Фактично позивач проживає з іншою жінкою, тому він просив шлюб між ним та відповідачем розірвати. Ухвалою судді від 30.10.2018 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просить суд задовольнити їх в повному обсязі, вказавши, що збереження шлюбу суперечить його інтересам. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надала, в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Разом із цим, будучи присутньою в підготовчому засіданні, вона позовні вимоги визнала, погодилась на розірвання шлюбу, підтвердивши наведені позивачем в обґрунтування позову обставини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.\~ Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України \~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 10 лютого 1996 року виконавчим комітетом Божиковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, про що складено актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БВ №191858, повторно виданим Деражнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 18 жовтня 2018 року. Від шлюбу в сторін є неповнолітня дочка [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач стверджує, що подружнє життя у нього з відповідачем не склалося та протягом двох останніх років вони спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, позивач фактично проживає з іншою жінкою. Судом приймаються до уваги такі його доводи, оскільки вони не заперечуються відповідачем і будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування нею не подано. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, обидві сторони визнали, що шлюбні стосунки між ними припинені. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому не вбачає підстав для вжиття заходів щодо їх примирення . З огляду на наведене, з'ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved