Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із заявою до [PERSON] , третя особа: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом посилаючись на те, що 20.06.2014 року Комінтернівським районним судом Одеської області був виданий виконавчий лист №504/336/13-ц про стягнення з заявника аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини у усіх видів доходів, але не менше як 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з 18.09.2013 року до закінчення нею навчання, до 20.07.2016 року. Також, в Комінтернівському районному суді Одеської області розглядалась справа № 504/1532/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення запису батька з актового запису про народження дитини. Рішенням Комінтернівського районного суду по вказані справі позовні вимоги [PERSON] задоволені, у зв`язку з чим позивач просить визнати виконавчий лист №504/3336/13-ц визнати таким, що не підлягає виконанню та стягнути з [PERSON] безпідставно одержані аліменти за виконавчим листом №504/3336/13-ц, виданим 20.06.2014 року, починаючі з серпня 2018 року. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання, в якому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а розгляд справи проводити без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 травня 2014 року Комінтернівським районним судом Одеської області було винесено рішення у цивільній справі № 504/3336/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. Суд ухвалив рішення за яким, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів доходів, але не менш як 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - 18 вересня 2013 року та до закінчення нею навчання, до 20.07.2016 року. На підставі вказаного рішення Комінтернівським районним судом Одеської області був виданий позивачці виконавчий лист 20.06.2014 року. 07 травня 2015 року Комінтернівським районним судом Одеської області було винесено рішення у цивільній справі № 504/1532/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.12.2014 року по даній справі було призначено генотипоскопічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Одеського обласного бюро судово - медичної експертизи. Відповідно до висновку експерта №19 про виконання експертизи визначене, що громадянин [PERSON] не є біологічним батьком громадянки [PERSON] , [INFO] . Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.09.2015 року задоволені позовні вимоги [PERSON] , виключено [PERSON] з актового запису №39 про народження [PERSON] , [INFO] , вчиненого в книзі записів актів громадянського стану про народження виконкому Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області 04.08.1995 року. Враховуючи вище вказане, Позивач вважає виконавчий лист №504/3336/13-ц виданий Комінтернівським районним судом Одеської області 20.06.2014 року таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п. 1 Узагальнення ВСС України Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), регулюються розділом VI Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК). Згідно п. 4 Узагальнення, питання, пов`язані зі зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. Згідно п. 5 Узагальнення, виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом № 606-ХІV. Так, згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену під час його оформлення або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Підстави для цього зазначені у ч. 4 ст. 369 ЦПК, суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання. Відповідно статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. 2. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. 3. Особливості припинення зобов`язань за договорами купівлі-продажу цінних паперів, укладених на фондовій біржі, встановлюються законодавством. 4. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається. Статтею 599 ЦК України встановлено, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закону України «Про виконавче провадження». Згідно частин 1 та 2 статті 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» . Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов`язки і права державних виконавців. Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 606-ХІV є закінчення виконавчого провадження, у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 8) визнання боржника банкрутом; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем 2. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. 3. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. 4. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1, 2 та ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Статтею 432 Цивільного процесуального кодексу України передбачено виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню. Згідно частини 2 статті 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: approved