Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

В грудні 2014 року позивачі звернулися до суду з вищеозначеним позовом та свої вимоги мотивують тим, що вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 травня 2009 р. [PERSON], який є їх сином і на той час був неповнолітнім, визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. На виконання цього вироку були видані виконавчі листи, під час проведення виконавчих дій державний виконавець 15.09.2009троку виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, а саме автомобіль DAEWOO Lanos 1.5 2007 р.в., державний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] 24 червня 2010 р. державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». В постанові зазначено про те, що борг в сумі 2436,25 грн. сплачено в повному обсязі, однак при закінченні виконавчого провадження державним виконавцем, в порушення вимог ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» не було зазначено про зняття арешту з рухомого майна - транспортного засобу. Звернувшись із заявою до ВДВС, отримали відмову про зняття арешту з автомобіля з тих підстав, що виконавче провадження вже знищено згідно Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Враховуючи, що спірний автомобіль не є власністю відповідачів, а є спільно сумісною власністю подружжя, адже був придбаний позивачами у шлюбі у 2007 році, відпали підстави для арешту майна, тому просять суд визнати за ними право власності на автомобіль DAEWOO Lanos 1.5 2007 р.в., державний номер [NUMBER], як на об'єкт права спільної сумісної власності подружжя. Зняти арешт з автомобіля DAEWOO Lanos 1.5 2007 р.в., державний номер [NUMBER], накладений постановою державного виконавця БЕЗУГЛОГО І.І. Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського управління юстиції від 15.09.2009 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали і просять їх задовольнити. Представник відповідача ДВС- Загорний Д.С. позов визнав в частині зняття арешту від 15.09.2009 року, в іншій частині позовних вимог покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] та третя особа в судове засідання не з»явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, заперечень на позов не надали. Суд, заслухавши позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.05.2009 року неповнолітнього [PERSON] було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. (а.с. 4-5а) Постановою державного виконавця від 15.09.2009 року накладено арешт на майно [PERSON], який є батьком засудженого [PERSON], а саме автомобіль DAEWOO Lanos 1.5 2007 р.в., державний номер [NUMBER] з забороною його відчуження. (а.с. 7) Згідно постанови від 24.06.20210 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу за вироком суду було закінчено, так як борг у сумі 2 436 грн. 25 коп. сплачено у повному обсязі (а.с. 9) 14.05.2014 року [PERSON] була надана відповідь про відмову у знятті арешту з майна та рекомендовано звернутися до суду (а.с. 11) Як убачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля DAEWOO Lanos 1.5 2007 р.в., державний номер [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 12) Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належить права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Частиною 1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Проаналізувавши надані сторонами докази в межах заявлених вимог, суд вважає, що на даний час сума заборгованості в розмірі 2 436 грн. 25 коп. погашена, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, і ті обставини, на підставі яких приймалася постанова про арешт майна боржника 15.09.2009 року на даний час відпали, а тому є підставі для задоволення позовних вимог про зняття арешту з автомобіля. Що стосується вимог про визнання за ними права власності, позивачі довели перед судом те, що вище перелічене майно належить їм на праві власності, адже [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. (а.с. 13-15), але їх право ніким не порушується, а підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 12.07.2007 року на ім'я [PERSON], який перебуває в шлюбі з [PERSON] з 1991 року і на підставі ст. 60 СК України транспортний засіб є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання за ними права власності.

Outcome: partial