Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутність. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] - [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: довідка Орлівської сільської ради Ренійського району від 07.08.2006р. про належність присадибної земельної ділянки [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] ; копія заповіту від 17.08.2005р.,оформленого на ім`я [PERSON] ; копія довідки Орлівської сільської ради Ренійського району від 03.04.2019р. про склад сім`ї [PERSON] на день його смерті; копія витягу з рішення № 69 від 03.11.1993р. про приватизацію земельних ділянок; копія довідки Орлівської сільської ради Ренійського району від 03.04.2019р. про належність домоволодіння [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія домової книги; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 29.12.2018р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.07.2020 р.; протоколи опитування свідків [PERSON] , [PERSON] . Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі не перебував у родинних відносинах із [PERSON] , а мешкав із ним спільно та вів спільне господарство з 2008р., відповідачка [PERSON] призначена спадкоємицею за заповітом [PERSON] . За життя [PERSON] на підставі даних погосподарської книги с.Орлівка Ренійського району Одеської області належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] . За життя [PERSON] розпорядився належним йому майном, 17.08.2005р. склав заповіт на ім`я відповідачки [PERSON] , [INFO] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно . Спадкоємицею майна [PERSON] за заповітом була відповідачка, за законом в порядку четвертої черги позивач. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ані позивач, ані відповідачка не звернулися до нотаріальної контори із заявами про її прийняття за заповітом та за законом. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення будь-кого зі спадкоємців за прийняттям спадщини, оформити її неможливо у зв`язку із тим, що в них були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів. З 2008 р. по день смерті [PERSON] позивач мешкав разом із ним, доглядав за ним, піклувався про нього. Ще за життя [PERSON] позивач допомагав йому розпоряджатися спірним житловим будинком, вирішував організаційні питання щодо користування житлом, сплати комунальних послуг. Крім того, позивач матеріально утримував [PERSON] , забезпечував його всім необхідним. Відповідачка після смерті [PERSON] за прийняттям спадщини за заповітом не зверталася, на неї не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформив позивач. При зверненні позивача до нотаріальної контори для оформлення прийняття спадщини, в отриманні свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, про що 16.07.2020р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи позивач надати не може у зв`язку із тим, що раніше діяло інше законодавство, яке не передбачало реєстрацію права власності на нерухомість у державному реєстрі прав власності. Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючого документу - при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) правовстановлюючого документу проставляється відповідна відмітка «згідно з оригіналом» із зазначенням дати та підпису нотаріуса. З вищенаведеного виходить, що після смерті [PERSON] вирішити питання про отримання необхідних правовстановлюючих документів у позасудовому порядку неможливо, за визнанням права власності на житловий будинок, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець в судовому порядку. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~ \~ \~ \~Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем четвертої черги за законом (ст. 1264 ЦК України). У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначив позивач, після смерті [PERSON] у нього були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач також не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій технічних документів на нерухомість, мешкання у житловому будинку, розпорядження ним тощо). Обставини спільного мешкання позивача із [PERSON] підтверджуються даними протоколів опитування [PERSON] та [PERSON] [PERSON] зазначила, що вона певний час співмешкала із [PERSON] , він склав на її ім`я заповіт, потім вони розійшлися, десь вкінці 2008р. до [PERSON] переїхали мешкати позивач із дружиною, вони доглядали його, піклувалися про нього, вели спільне господарство; в даний час [PERSON] не має заперечень з приводу того, щоб спадщину оформив позивач, сама спадщину за заповітом не прийняла, на неї не претендує. [PERSON] вказала, що вона є дружиною позивача, у 2008р. вони переїхали мешкати до [PERSON] , оскільки була домовленість з приводу того, що вони будуть його доглядати, а він їм залишить будинок; вони доглядали за будинком, обробляли город, сплачували комунальні витрати, піклувалися і про [PERSON] . Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved