Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи Ренійського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила про розгляд справи за відсутності представника. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про розгляд справи за його відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія свідоцтва про народження [PERSON]; копії рішень суду від 26.10.2011 р. та від 02.12.2015 р.; копія паспорту позивача та картки, заяви сторін. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі [PERSON] звернувся із вищевказаними вимогами до [PERSON] про оспорювання батьківства , зазначивши, що 18.04.1995 р. сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі РАЦС Ренійського району Одеської області, актовий запис № 54. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 26.10.2011 р., шлюб між сторонами було розірвано та визначено в резолютивній частині рішення, що неповнолітні діти від шлюбу: [PERSON] 20.04.1997 р. н., [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] павло Леонідович [INFO], залишаються проживати із матірю [PERSON]. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 02.12.2015 р. визначено місце проживання неповнолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON], а місце проживання неповнолітнього [PERSON] [INFO] визначено разом з матірю [PERSON]. Однак, 30.11.2011 року відповідачка [PERSON] народила доньку [PERSON], про що 07.12.2011 р. складено відповідний актовий запис № 238 та Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області видано свідоцтво про народження серії I-ЖД № 290027. У вказаному свідоцтві про народження, батьком народженої дитини, згідно ч. 1 ст. 122 СК України, був записаний [PERSON], так як в період зачаття дитини позивач офіційно знаходився у шлюбних відносинах з відповідачкою, а на момент народження дитини (30.11.2011 р.), рішення суду, за яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] (д/п Гадирка) Н.С., набрало законної сили 07.11.2011 р., у зв`язку з чим, при внесенні відомостей про батька в актовому запису про народження дитини, батьком дитини був вказаний [PERSON], оскільки згідно ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Таким чином, вищевказаним рішенням суду від 26.10.2011р., яке набрало законної сили 07.11.2011 р. встановлено, що сторони припинили шлюбні стосунки, оскільки відповідачка допустила подружню зраду, та сама повідомила позивача про те, що завагітніла від іншого чоловіка, ймовірно саме донькою [PERSON], 30.11.2011 р. н., чиїм батьком помилково і був записаний у актовому записі про народження дитини позивач [PERSON] На теперішній час ані позивач, ані відповідачка [PERSON] не заперечують, що [PERSON] не є біологічним батьком народженої дитини [PERSON] Виходячи з наведеного, позивач вважає, що виключення відомостей про батька в актовому запису про народження дитини [PERSON], 30.11.2011 р. н., необхідно для захисту своїх порушених законних прав та інтересів, що у подальшому може призвести до небажаних та таких що не відповідають дійсності юридичних фактів, у тому числі порушення прав та законних інтересів малолітньої [PERSON], яка не є рідною донькою позивача, тому суд, вирішуючи вказаний спір, при винесенні рішення також бере до уваги можливі юридичні наслідки, які в подальшому можуть призвести до порушення прав та законних інтересів дитини. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить до подружжя. Відповідно до ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. ст. 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного спорідення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень, - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до\~ст. 59 ЦПК України,\~ обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей\~58,\~59 ЦПК\~про належність і допустимість доказів. Таким чином, враховуючи ті обставини, що ніхто із сторін не оспорює той факт, що позивач [PERSON] не є батьком дитини [PERSON], 30.11.2011 р. н., суд оцінивши у сукопності належність і допустимість доказів вказаним обставинам, вважає призначення судово-медичної генетичної експертизи на предмет визначення батьківства з урахуванням ст. ст. 60, 61 ЦПК України, таким, що не є обов`язковим. Таким чином, у попередньому судовому засіданні судом встановлені підстави для виключення відомостей про батька в актовому запису про народження дитини [PERSON], 30.11.2011 р. н., позивача [PERSON], тому, суд вважає позовні вимоги про оспорювання батьківства обґрунтованими\~та такими що підлягають задоволенню.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved