Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

В грудні 2018 року до суду звернувся позивач з позовною заявою до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 19545 грн. 53 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 24.02.2012 між АТ «Ощадбанк» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір № 391454 про відкриття та обслуговування рахунків і випуску платіжних карт, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору [PERSON] повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобовязання згідно графіку погашення кредиту. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 10942 грн. 91 коп., заборгованість по процентам у сумі 1729 грн. 63 коп., заборгованість за розрахунково касове обслуговування в сумі 6 грн., інфляційне збільшення заборгованості в сумі 5676 грн. 63 коп., три проценти річних від суми заборгованості в розмірі 1190 грн. 36 коп. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 280-282 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не прибув з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочно, у звязку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України\~цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до додаткового договору до кредитного договору № 391454 від 24.02.2012 (а.с. 12-16) [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 11000 грн., із зобовязанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, в порушення умов договору [PERSON] несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Згідно з ч. 1\~ст.\~612\~Цивільного\~кодексу\~України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд перевіривши розрахунок заборгованості за договором про надання банківських послуг № 391454 від 24.02.2012, укладеного між АТ «Ощадбанк»\~в особі\~філії \~Донецьке обласне\~управління АТ\~«Ощадбанк» та [PERSON] встановив, що станом на 31.05.2018 утворилась заборгованість на загальну суму 19545 грн. 53 коп., з них 10942 грн. 91 коп. заборгованість за кредитом, 1729 грн. 63 коп. заборгованість по процентам, 6 грн. заборгованість за розрахунково касове обслуговування, 5676 грн. 63 коп. інфляційне збільшення заборгованості, а також три проценти річних від суми заборгованості в розмірі 1190 грн. 36 коп. (а.с. 2-зворот; 5-8). Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Крім того, суд зазначає, що ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 року № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON], а також стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, оскільки зазначені суми нараховані позивачем у відповідності з діючим законодавством та є цілком обґрунтованими. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. Статтею 141\~ЦПК України\~передбачено,\~що судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. У разі задоволення позову, \~інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір, що підтверджено документально: платіжним дорученням № [NUMBER] від 29.11.2018 (а.с. 1) у розмірі 1762 грн., який підлягає стягненню з відповідача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved