Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, щодо їх задоволення не заперечував, просив про розгляд справи без його участі. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу у її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін; копії свідоцтв про народження дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання чотирьох неповнолітніх дітей. Як зазначила позивачка, вони - сторони у справі, 16.02.2003р. зареєстрували між собою шлюб. Подружнє життя не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у зв`язку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, вже тривалий час подружніх стосунків не підтримують, мешкають окремо (в різних населених пунктах), сумісного господарства не ведуть. Від шлюбу є четверо неповнолітніх дітей - донька [PERSON] , [INFO] , сини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які з моменту розпаду сім`ї мешкають із матір`ю. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні. Крім того, позивачка пред`явила позовні вимоги і про стягнення аліментів, якими просить стягнути аліменти на утримання неповнолітніх доньки [PERSON] , [INFO] , синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - в розмірі 1/2 частини доходів з відповідача щомісячно до досягнення повноліття донькою [PERSON] та сина [PERSON] , далі - в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) - до досягнення повноліття сином [PERSON] , далі - в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) - до досягнення повноліття сином [PERSON] . Як зазначила позивачка, відповідач є батьком дітей. Відповідач матеріально дітей не забезпечує, хоча згідно із законом, як батько, зобов`язаний це робити систематично. В даний час діти знаходяться на утриманні позивачки, мешкають разом із нею. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, тому виникла необхідність у стягненні їх у примусовому порядку. Позивачка займається вихованням дітей, їхнім утриманням, вважає, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у встановленому розмірі щомісячно. Вивчивши матеріали справи, надані суду документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей обґрунтовані і підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивачки про розірвання шлюбу суд прийшов до висновку, що сім`я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже тривалий час разом не проживають, зацікавленості в збереженні сім`ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У пред`явлених позовних вимогах позивачкою не заявлені вимоги про зміну її прізвища на дошлюбне. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням вищенаведених положень законодавства, суд вважає вимоги позивачки про розірвання шлюбу обґрунтованими, такими, що відповідають дійсності та волі кожного з подружжя і приймає рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Стосовно вимог про стягнення аліментів з відповідача на утримання чотирьох неповнолітніх дітей, суд зазначає наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, неповнолітні діти - донька [PERSON] , [INFO] , сини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] народилися у шлюбі сторін, їхнім батьком зареєстрований [PERSON] , відповідач у справі. Після розпаду сім`ї неповнолітні діти проживають разом з позивачкою. Відповідач проживає окремо від позивачки та дітей. Як стверджує позивачка, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей офіційно не надає, діти знаходяться на її утриманні . Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Ч. 3 ст. 181 СК України передбачена можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, участь в утриманні своїх дітей у примусовому порядку за ним не закріплена, при цьому домовленість між позивачкою та відповідачем про добровільну сплату аліментів на утримання дітей відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно у примусовому порядку стягнути аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вищевказаних вимог позивачка звернулася до суду і просила стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини доходів з відповідача щомісячно до досягнення повноліття донькою [PERSON] та сина [PERSON] , далі - в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) - до досягнення повноліття сином [PERSON] , далі - в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) - до досягнення повноліття сином [PERSON] . Відповідач у справі свого аліментного обов`язку щодо утримання дітей не оспорював, розмір аліментів визнав в повному обсязі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За таких обставин, оцінюючи матеріальний стан сторін (обидві сторони у справі підробляють неофіційно), їх сімейний стан (відповідач мешкає окремо від дітей, дітей від іншого шлюбу не має; позивачка мешкає разом із дітьми, які потребують догляду, опіки, являються дітьми шкільного віку), суд вважає достатнім стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей аліментів у вищезазначеному розмірі. При цьому, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 29 січня 2020 року. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved