Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, який в грудні 2019 року уточнила та просила постановити рішення яким визнати протиправними дії голови Громадської організації «Садівниче товариство Елеватор» Струц В.Д. щодо незаконної передачі земельної ділянки № [NUMBER] загальною площею 0,064 га, яка розташована на території Громадської організації Садового товариства «Елеватор» Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яка належить їй, [PERSON] ; визнати протиправними дії Дніпропетровської районної державної адміністрації щодо винесення Розпорядження №5456-р від 23.12.2009 року «Про надання дозволу громадянці [PERSON] на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» та Розпорядження №96-р від 22.01.2010 року «Про затвердження технічної документації та передачу громадянці [PERSON] земельної ділянки у власність для ведення садівництва»; визнати протиправним та скасувати Розпорядження Голови Дніпропетровської райдержадміністрації №5456-р від 23.12.2009 року «Про надання дозволу громадянці [PERSON] на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку»; визнати протиправним та скасувати Розпорядження Голови Дніпропетровської райдержадміністрації №96-р від 22.01.2010 року «Про затвердження технічної документації та передачу громадянці [PERSON] земельної ділянки у власність для ведення садівництва»; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №004861 виданий 04 червня 2010 року на підставі Розпорядження голови Дніпропетровської райдержадміністрації від 22 січня 2010 року №96-р на ім`я [PERSON] та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011012001762, на земельну ділянку № [NUMBER] загальною площею 0,0640 га, кадастровий номер земельної ділянки 1221455400:01:019:0356, яка розташована на території Громадської організації с/т «Елеватор» Кіровської (Обухівська) селищної Ради Дніпропетровського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення садівництва; визнати за нею, [PERSON] право власності на земельну ділянку № [NUMBER] загальною площею 0,064 га, яка розташована на території Громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 04 серпня 1995 року серія ДП ДН №002715, виданий Кіровською селищною радою народних депутатів та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3105 в постійне користування, володіння та розпорядження; витребувати у [PERSON] земельну ділянку № [NUMBER] загальною площею 0,064 га, яка розташована на території Громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» Обухівської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та передати їй, [PERSON] ; повернути їй, [PERSON] земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 04 серпня 1995 року, серія ДП ДН №002715 , виданий Кіровською селищною радою народних депутатів та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3105 в постійне користування, володіння та розпорядження; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № [NUMBER] , загальною площею 0,0640 га, кадастровий номер земельної ділянки 1221455400:01:019:0356, яка розташована на території Громадської організації с/т «Елеватор» Кіровської (Обухівська) селищної Ради Дніпропетровського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка була проведена 04 червня 2010 року на ім`я [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 004861 виданий 04 червня 2010 року на підставі Розпорядження голови Дніпропетровської райдержадміністрації від 22 січня 2010 року №96-р на ім`я [PERSON] зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011012001762; зобов`язати Дніпропетровську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області внести відповідні зміни до необхідних документів, повернувши земельну ділянку № [NUMBER] загальною площею 0,064 га, яка розташована на території Громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області власнику їй, [PERSON] ; стягнути з відповідачів судові витрати. Адвокат позивачки [PERSON] за ордером про надання правової допомоги Ревкова І.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити . Представник відповідача Громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (том №2 а.с.213; том №3 а.с.75,119,120). Представник відповідача Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника за наявними в справі матеріалами (том №2 а.с.210). Представник відповідача Центр надання адміністративних послуг Дніпровської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про час та місце був повідомлений належним чином (том №3 а.с.142). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду письмові заперечення, в яких просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] (том №2 а.с.233-236) та доповнення до заперечень (том №3 а.с.82-83). Третя особа [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просив відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (том №2 а.с.215,226; том №3 а.с.14,74,89). Представник третьої особи Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням (том №3 а.с.13,118), однак в квітні 2019 року надав суду копію Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №004861 та копію технічної документації із землеустрою на ім`я [PERSON] . Вислухавши представників сторін ,повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими сторонами доказами, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів. Відповідно до вимог ст. 393 ЦК України, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Встановлено, що вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №175/5179/14-к від 20 квітня 2017 року (том №2 а.с.148-156), який ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2017 року залишено без змін (том №2 а.с.158-164), [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України («Зловживання повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми») та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 900 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 15300 грн. в дохід держави з позбавленням права обіймати адміністративні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності строком на три роки; запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишено до набрання вироком законної сили; стягнуто з [PERSON] 982,80 грн. на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта; список платників податку на земельні ділянки в ГО СТ «Елеватор», карту форму А-1 та зошит вихідної документації ГО СТ «Елеватор», які визнано речовими доказами, після набрання вироком законної сили, залишено в матеріалах даного кримінального провадження; технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку № [NUMBER] ГО «СТ «Елеватор» в оригіналі на 10 арк., технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку № [NUMBER] ГО «СТ «Елеватор» в оригіналі на 39 арк.; технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку № [NUMBER] ГО «СТ «Елеватор» в оригіналі на 32 арк., які визнані речовими доказами та зберігаються в папці речових доказів №1, після набрання вироком законної сили, повернуто голові правління ГО СТ «Елеватор»; копії книг реєстрації державних актів, в яких відображені відомості про реєстрацію земельних ділянок за [PERSON] (ділянка № [NUMBER] ), [PERSON] (ділянка № [NUMBER] ), [PERSON] (ділянка № [NUMBER] ), які визнані речовими доказами, після набрання вироком законної сили, залишено в матеріалах даного кримінального провадження. Вирок набрав законної сили. Як зазначено у вироку суду від 20 квітня 2017 року, вина [PERSON] підтверджується письмовими доказами - матеріалами кримінального провадження, дослідженими під час судового розгляду, а саме: витягом з кримінального провадження №42014040000000340, відповідно до якого вбачається, що службові особи Дніпропетровської районної державної адміністрації та відділу Держкомзему у Дніпропетровському районі, зловживаючи своїм службовим становищем, умисно, в інтересах третіх осіб, в порушення вимог ст. 14 Конституції України, ст.ст. 122, 140, 198 ЗК України незаконно вилучили у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належні їм на праві приватної власності земельні ділянки на території садового товариства «Елеватор» на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району та у період 2010-2011 років незаконно передали їх у приватну власність іншим особам, чим спричинили збитки вказаним громадянам у сумі 398 000 грн.». Так судом встановлено, що на підставі рішення 19 сесії ХХІ скликання Кіровської селищної Ради народних депутатів від 18 травня 1994 року, позивачці було передано у приватну власність земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,058 га в межах та згідно з планом, що розташована на території садового товариства «Елеватор» Кіровської селищної Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, передану для ведення садівництва (том №1 а.с.13). На підставі вищевказаного рішення, 04 серпня 1995 року Кіровською селищною Радою народних депутатів, позивачці був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП ДН №002715, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3105, на земельну ділянку № [NUMBER] загальною площею 0,064 га, що розташована на території садового товариства «Елеватор» Кіровської селищної Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, передану для ведення садівництва (том №1 а.с.11). Згідно Розпорядження Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №5456-р від 23 грудня 2009 року «Про надання дозволу громадянці [PERSON] на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку», відповідачка склала на своє ім`я Технічну документацію із землеустрою щодо спірної земельної ділянки (том №3 а.с.23-65). 21 червня 2010 року на підставі Розпорядження голови Дніпропетровської райдержадміністрації від 22 січня 2010 року №96-р (том №3 а.с.19) на ім`я [PERSON] , також був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №004861, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011012001762, на спірну земельну ділянку № [NUMBER] загальною площею 0,0640 га, кадастровий номер земельної ділянки 1221455400:01:019:0356, яка розташована на території Громадської організації с/т «Елеватор» Кіровської селищної Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення садівництва (том №3 а.с.22). Враховуючи вищевказані обставини, суд прийшов до висновку, що Розпорядження Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №5456-р від 23 грудня 2009 року та Розпорядження Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №96-р від 22 січня 2010 року є протиправними та підлягають скасуванню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, захист прав на землю може здійснюватися шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також визнання недійсною угоди щодо земельної ділянки, та застосуванням інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже, оскільки спірні розпорядження видано з порушенням вимог чинного законодавства, що призвело до незаконного вибуття земельної ділянки з власності [PERSON] і поза її волею, на підставі ст. 152, 155 Земельного кодексу України, Розпорядження Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №5456-р від 23 грудня 2009 року та Розпорядження Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №96-р від 22 січня 2010 року є протиправними та підлягають скасуванню у судовому порядку. Позовні вимоги [PERSON] про визнання протиправними дії Дніпропетровської районної державної адміністрації щодо винесення Розпорядження №5456-р від 23.12.2009 року та Розпорядження №96-р від 22.01.2010 року є похідними від позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування вищевказаних Розпоряджень, а тому окремій правовій оцінці не підлягають, оскільки є необґрунтованими належними та допустити доказами, а тому задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання протиправними дії голови Громадської організації «Садівниче товариство Елеватор» Струц В.Д. щодо незаконної передачі земельної ділянки № [NUMBER] загальною площею 0,064 га, яка розташована на території Громадської організації Садового товариства «Елеватор» Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яка належить [PERSON] то вони також не підлягають задоволенню, оскільки обґрунтована оцінка діям голови Громадської організації «Садівниче товариство Елеватор» Струц В.Д. надана Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №175/5179/14-к від 20 квітня 2017 року, який ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2017 року залишено без змін. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В свою чергу, згідно пунктів 3, 4, 5, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ст. 153 ЗК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що судам підвідомчі справи за заявами, зокрема з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб і визнання недійсними державних актів на право власності та право постійного користування земельними ділянками. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема ст. 116, 118 ЗК України. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду України висловлених у справах №6-319цс15, №6-93цс13. Тому, з метою захисту порушених прав стосовно володіння, користування та розпорядження належною позивачці земельною ділянкою, є необхідність визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №004861 виданий 04 червня 2010 року на підставі Розпорядження голови Дніпропетровської райдержадміністрації від 22 січня 2010 року №96-р на ім`я [PERSON] , та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011012001762, на земельну ділянку № [NUMBER] загальною площею 0,0640 га, кадастровий номер земельної ділянки 1221455400:01:019:0356, яка розташована на території Громадської організації с/т «Елеватор» Кіровської (Обухівська) селищної Ради Дніпропетровського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення садівництва. Щодо позовних вимог про витребування у [PERSON] спірної земельної ділянки та повернення її в постійне користування, володіння та розпорядження [PERSON] , суд прийшов до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 317 ЦК України, визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України). Ефективним способом захисту права власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, є звернення до суду з віндикаційним позовом до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, тобто з позовом про повернення майна із чужого незаконного володіння. Так, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю зазначено у п. 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного суду України у справах №6-2161цс16, №6-1376цс16, №6-2776цс16 та інших. Таким чином, порушені інтереси [PERSON] на земельну ділянку № [NUMBER] загальною площею 0,064 га, яка розташована на території Громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» Обухівської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яка незаконно вибула з приватної власності поза волею власника, мають бути поновлені шляхом витребування у [PERSON] спірної земельної ділянки № [NUMBER] загальною площею 0,064 га, яка розташована на території Громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» Обухівської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, повернувши її в постійне користування, володіння та розпорядження [PERSON] . Щодо позовної вимоги про скасування запису про державну реєстрації слід зазначити наступне. У відповідності до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. У разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується державним реєстратором. Отже, саме на підставі рішення суду про скасування речового права (свідоцтва про право власності, державного акту на землю, правочину тощо) адміністратором Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. В порядку інформаційної взаємодії державному кадастровому реєстратору відділу Держгеокадастру надходить інформація про скасування речового права власності на земельну ділянку. Тобто скасування запису в Поземельній книзі є похідним від скасування речового права, а саме державного акту на право власності на земельну ділянку та є неможливим без скасування речового права на земельну ділянку. Як наслідок, наявність в Державному реєстрі прав на нерухоме майно записів про реєстрацію за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, об`єктивно виключає можливість реєстрації за позивачкою [PERSON] права власності на належну їй земельну ділянку, правомірно набуту нею у спосіб, передбачений законом. Тому, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку № [NUMBER] , загальною площею 0,0640 га, кадастровий номер земельної ділянки 1221455400:01:019:0356, яка розташована на території Громадської організації с/т «Елеватор» Кіровської (Обухівська) селищної Ради Дніпропетровського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка була проведена 04 червня 2010 року на ім`я [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №004861 виданий 04 червня 2010 року на підставі Розпорядження голови Дніпропетровської райдержадміністрації від 22 січня 2010 року №96-р на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011012001762, підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання право власності на спірну земельну ділянку № [NUMBER] загальною площею 0,064 га, зобов`язання Дніпровську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області внести відповідні зміни до необхідних документів про повернення земельної ділянки № [NUMBER] власнику [PERSON] , аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю , оскільки з огляду на правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року №П/811/1640/17 (провадження №11-999апп19), в разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем. Відповідно до положень ст. 12, 76, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. При зверненні до суду з позовом [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 144,71 грн. (том №1 а.с.1), однак станом на жовтень 2013 року ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру складала 0,1 розміру мінімальної заробітної плати у розмірі 114,70 грн. Окрім цього, позивачка сплати судовий збір за заяву про забезпечення позову у розмірі 114,70 грн. Тому, враховуючи, що [PERSON] не надано доказів існування спору щодо вищевказаних позовних вимог з Центром надання адміністративних послуг Дніпровської районної державної адміністрації, суд вважає за необхідне стягнути з Громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор», Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 229,40 грн. (114,70 грн. ставка судового збору при зверненні до суду з позовом та 114,70 грн. за заяву за забезпечення позову), тобто з кожного по 76,47 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved