Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Комунального закладу\~„Запорізький обласний\~центр соціально-психологічної\~реабілітації дітей\~Запорізької\~обласної ради,\~Комунального закладу\~вищої освіти\~„Хортицька національна\~навчально-реабілітаційна\~академія\~Запорізької обласної\~радипро визнання права на зарахування періоду роботи педагогічного стажу. В позові зазначила, що з 13.05.2002 року по 10.06.2016 року вона працювала на посаді психолога в Комунальному закладі „Запорізький обласний притулок для неповнолітніх, який в 2008 році перейменовано в КЗ „Запорізький обласний притулок для дітей Запорізької обласної ради, а в 2011 році в КЗ „Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Запорізької обласної ради. Під час роботи вона отримувала надбавку до заробітної плати за вислугу років як педагогічний працівник. З 02.01.2019 року її було прийнято на посаду методиста першої категорії обласного ресурсного центру з підтримки інклюзивної освіти в Комунальному закладі „Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти Запорізької обласної ради, де їй також виплачувалась надбавка за вислугу років у розмірі 20 % посадового окладу з урахуванням наявного у неї на той час педагогічного стажу за час роботи на попередньому місці роботи. Після звільнення з інституту (наказ № 14-к від 27.09.2019 року) наказом № 208/к від 30.09.2019 року позивача прийнято на роботу до Комунального закладу вищої освіти „Хортицька національна навчально-реабілітаційна академія Запорізької обласної ради на посаду методиста відділу перепідготовки та підвищення кваліфікації кадрів, з 01.09.2020 року переведена на посаду завідувача Центру ранньої соціальної реабілітації (наказ № 178/к від 31.08.2020 року), де працює по теперішній час. У вказаній установі не було враховано як педагогічний стаж період її роботи з 16.05.2002 року по 10.06.2016 року в Комунальному закладі „Запорізький обласний притулок для неповнолітніх (в 2008 році перейменовано в КЗ „Запорізький обласний притулок для дітей, а в подальшому в КЗ „Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Запорізької обласної ради), де вона працювала на посаді психолога. Як вбачається з відповіді КЗ „Хортицька національна навчально-реабілітаційна академія на запит адвоката від 01.07.2020 року № 01-14/582, підставою відмови у виплаті надбавки є той факт, що посада психолога не відноситься до посад педагогічних працівників відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963, тому при оплаті праці роботи стаж роботи [PERSON] у вищезазначеному закладі не враховується як педагогічний. Позивачка вважає таку відмову неправомірною і просить визнати за нею право на зарахування\~періоду її\~роботи з\~16.05.2002\~року по\~10.06.2016\~року на\~посаді психолога\~ в\~Комунальному закладі\~„Запорізький обласний\~притулок для\~неповнолітніх,\~який в\~2008\~році перейменовано\~в КЗ\~„Запорізький обласний\~притулок для\~дітей Запорізької\~обласної ради,\~а в\~2011\~році в\~КЗ \~„Запорізький обласний\~центр соціально-психологічної\~реабілітації дітей»\~Запорізької обласної\~ради до педагогічного стажу. Ухвалою суду від 11.12.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. До суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Комунального закладу вищої освіти „Хортицька національна навчально-реабілітаційна академія\~Запорізької обласної ради, в якому відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що посада психолога не зазначена в Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963, в ньому зазначено посаду «практичний психолог». В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача Комунального закладу „Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи в його відсутність. Представник відповідача Комунального закладу вищої освіти „Хортицька національна навчально-реабілітаційна академія Запорізької обласної ради в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що наказом № 32 від 07.05.2002 року [PERSON] було прийнято на посаду психолога в Комунальний заклад „Запорізький обласний притулок для неповнолітніх, який в 2008 році перейменовано в КЗ „Запорізький обласний притулок для дітей Запорізької обласної ради, а в 2011 році в КЗ „Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Запорізької обласної ради. Наказом № 02-02/34 від 10.06.2016 року [PERSON] звільнено із зазначеної установи. Згідно довідки КЗ „Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Запорізької обласної ради від 21.01.2020 року № 5, зазначено, що «відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 25.01.2001 року № 240 посада психолога, яку вона ( [PERSON] ) займала, входить в перелік педагогічних працівників. Відповідно до штатного розпису, схеми посадових окладів (ставок заробітної плати) керівних та педагогічних працівників притулків для неповнолітніх, служб у справах неповнолітніх посада психолога відноситься до педагогічних». У „Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого\~Постановою КМУ від 14.06.2000 року № 963,\~до посад\~педагогічних та\~науково-педагогічних\~працівників \~посада «психолог»\~не зазначена,\~вказується лише\~посада «практичний\~психолог».В той же час з Посадової інструкції психолога КЗ „Запорізькій обласний притулок для дітей Запорізької обласної Ради вбачається, що психолог є спеціалістом, здійснюючим комплекс заходів навчально-виховної роботи, направленої на забезпечення особистого розвитку дітей, їх повноцінного психічного здоров`я. Таким чином, [PERSON] фактично виконувала обов`язки, які належать до кваліфікаційних ознак професії «практичний психолог» згідно Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постанові Верховного Суду від 14.11.2019 року у справі № 420/1494/17, посада психолога закладу освіти є тотожною посаді «практичного психолога». Так, в цій постанові зазначено, що відповідно до пункту 2 змін до Положення про психологічну службу системи України посади практичних психологів уводяться у штати дошкільних, загальноосвітніх та інших навчальних закладів системи загальної середньої освіти за умови наявності спеціалістів із фаховою освітою в межах коштів, передбачених єдиним кошторисом витрат, згідно з Типовими штатними нормативами закладів та установ освіти. Згідно статей\~21,\~22 Закону України „Про освіту\~та „Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників практичні психологи за своїм статусом належать до педагогічних працівників і, згідно з діючим законодавством, користуються всіма правами і гарантіями, передбаченими для них. Щорічна відпустка і тривалість основної відпустки працівників психологічної служби так само, як і інших категорій педагогічних працівників, визначається Постановою Кабінету Міністрів України № 346, а саме: пункт 3 середні навчальні заклади - практичний психолог - 56 календарних днів. Листом Міністерства освіти і науки України № 1/9 193 від 18 травня 2001 року було роз`яснено, що відповідно до\~Постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 року № 78 „Порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти\~до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років і допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки зараховується час роботи на посадах, передбачених Переліком, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963. Посада «практичний психолог» включена до даного переліку. Проте, до затвердження „Положення про психологічну службу в системі освіти України (наказ Міністерства освіти України від 01.07.1993 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.07.1993 року за № 101) згадуються дві назви відповідної посади «психолог» (інструктивний лист Державного Комітету СРСР з народної освіти від 27 квітня 1989 року № 16 „Про введення посади психолога в закладах народної освіти). У зв`язку з тим, що посадові обов`язки «психолога» - «практичного психолога» навчальних закладів і установ освіти не змінювалися, то запис у трудовій книжці «психолог» (або інших документах, що відповідно до законодавства України підтверджують стаж роботи) є підставою для зарахування до стажу педагогічної роботи практичного психолога для виплати надбавки за вислугу років і допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки. Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що\~\~праця позивача, як психолога регламентувалася тими ж нормативними актами, що і практичного психолога. Різниці між функціями, що виконує практичний психолог, та виконувала позивачка, обіймаючи посаду психолога, не вбачається. Також судами встановлено, що позивач працювала як педагогічний працівник користуючись відповідними правами на відпустки та оплату праці. У пункті 52 рішення у справі „Щокін проти України\~\~(№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі „Скордіно проти Італії («Scordino v. Italy» № 36813/97). Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника. У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини, з посиланням на закріплений в законодавстві України принцип in dubio pro tributario, зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства. Питання виплати\~надбавки за\~педагогічний стаж\~в період\~спірного стажу\~було врегульовано\~статтею 57\~Закону України\~„Про освіту\~від 23.05.1991 року (який діяв до прийняття нового закону „Про освіту від 05.09.2017 року): Стаття 57. Гарантiї держави педагогiчним, науково-педагогiчним працiвникам та iншим категорiям працiвникiв навчальних закладiв: 1. Держава забезпечує педагогiчним та науково-педагогiчним працiвникам: належнi умови працi, побуту, вiдпочинку, медичне обслуговування; пiдвищення квалiфiкацiї не рiдше одного разу на п`ять рокiв; правовий, соцiальний, професiйний захист; надання пiльгових довготермiнових кредитiв на будiвництво (реконструкцiю) i придбання житла; (Частину першу статтi 57 доповнено абзацом згiдно iз Законом N 3461- IV вiд 22.02.2006) компенсацiї, встановленi законодавством, у разi втрати роботи, у зв`язку зi змiнами в органiзацiї виробництва i працi; призначення i виплату пенсiї вiдповiдно до чинного законодавства; встановлення пiдвищених посадових окладiв (ставок заробiтної плати) за науковi ступенi i вченi звання; виплату педагогiчним i науково-педагогiчним працiвникам надбавок за вислугу рокiв щомiсячно у вiдсотках до посадового окладу (ставки заробiтної плати) залежно вiд стажу педагогiчної роботи у таких розмiрах: понад 3 роки - 10 вiдсоткiв, понад 10 рокiв - 20 вiдсоткiв, понад 20 рокiв - 30 вiдсоткiв. Порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам затверджено Постановою Кабінету Міністрів № 78 від 31.01.2001 року постанова Кабінету Міністрів № 78 „Про реалізацію окремих положень ч. 1 ст. 57 Закону „Про освіту, частини першої ст. 25 Закону „Про загальну середню освіту, частини другої ст. 18 і частини першої ст. 22 Закону „Про позашкільну освіту. В п. 2 цієї постанови зазначено, що «дія зазначеного порядку поширюється на осіб, на яких поширюються умови оплати праці працівників навчальних закладів та установ освіти». Постановою Кабінету Міністрів України № 565 від 09.06.1997 року „Про типове положення про притулок дітей служби в справах дітей в пункті 3 зазначено: „Міністерству праці за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством у справах сім`ї та молоді в місячний термін затвердити умови оплати праці працівників притулків для неповнолітніх служб у справах неповнолітніх, поширивши на них умови оплати праці працівників закладів освіти для дітей і підлітків, які потребують соціальної допомоги і реабілітації. Згідно Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 25.05.2001 року N 240 „Про впорядкування умов оплати праці працівників притулків для неповнолітніх служб у справах неповнолітніх, було затверджено схеми посадових окладів керівних та педагогічних працівників притулків для неповнолітніх служб у справах дітей, в якому зазначено посаду «психолог». Наказом Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту від 15.03.2006 року „Про впорядкування умов оплати праці працівників притулків для неповнолітніх служб у справах дітей, центрів соціально-психологічної допомоги, соціально-психологічної реабілітації дітей та молоді з функціональними обмеженнями, соціальних гуртожитків, соціальних центрів матері та дитини з врахуванням Єдиної тарифної сітки надано право керівникам притулків для неповнолітніх служби в справах дітей застосовувати умови оплати праці для педагогічних працівників притулків для неповнолітніх відповідно до умов оплати праці відповідних працівників навчальних закладів, установ освіти. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є законним способом захисту цивільних прав та інтересів, передбаченим п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зважаючи на вищезазначені обставини суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки позивачем не ставиться питання про стягнення судових витрат з відповідачів, розрахунку судових витрат не надано, розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України не здійснюється.

Outcome: approved