Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

В жовтні 2013 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], Другого Київського відділу державної виконавчої Одеського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, з вимогами звільнити з-під арешту автомобіль марки: MERCEDES-BENZ, модель: VITO, рік випуску: 2001 тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], та заборонити органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» права розпоряджатися відносно автомобіля марки: MERCEDES-BENZ, модель: VITO, рік випуску 2001, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON]. Позивач аргументує заявлені вимоги тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит, в забезпечення якого [PERSON] передав під заставу Банку автомобіль. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на автомобіль в рахунок погашення заборгованості. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ позовні вимоги задоволено, однак, у зв'язку з тим, що державною виконавчою службою на автомобіль накладено арешт, з метою реалізації своїх прав у позивача виникла необхідність звернутися до суду з дійсним позовом. Позивач та відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не сповістили. Враховуючи наявну заяву представника позивача про проведення розгляду справи без його участі та про відсутність заперечень проти вирішення справи в заочному порядку, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд допустив заочний розгляд справи. Дослідивши наявні докази, встановивши усі необхідні обставини суд вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № OD33AE00006427 від 13.11.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 22394,11 дол. США, зі сплатою за користування ним 12,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.11.2011р. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 13.11.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений Договір застави рухомого майна - автомобіля MERCEDES-BENZ, модель: VITO, рік випуску: 2001 тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Відповідно до договору застави Заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконавця будь якого із зобов'язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 23.02.2012 року вирішено в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № OD33AE00006427 від 13.11.2007 року у розмірі 337321 грн. 15 коп. звернути стягнення на предмет застави на автомобіля: MERCEDES-BENZ, модель: VITO, рік випуску 2001, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Постановою Другого Київського відділу державної виконавчої Одеського міського управління юстиції від 14.12.2012 року накладено арешт на все рухоме майно, що належать [PERSON]. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. Право застави у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло 13.11.2007 року, а постанову про накладення арешту винесено державним виконавцем 14.12.2012 року, тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. В п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз'яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі, суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Згідно з ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, суд вважає, що позивач надав суду достатні докази в обґрунтування заявлених вимог в частині звільнення заставленого автомобіля з-під арешту. Стосовно позовних вимог в частині заборони органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» права розпоряджатися відносно автомобіля марки: MERCEDES-BENZ, модель: VITO, рік випуску 2001, тип ТЗ: легковий пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] - судом не встановлено підстав для їх задоволення, оскільки позивачем не визначено, які саме дії він просить заборонити здійснювати органам Державної виконавчої служби, в інтересах яких осіб, при яких умовах, обставинах та на якій підставі. Враховуючи заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи, про що вказано в Узагальненнях судової практики у справах цивільної юрисдикції щодо практики ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах, станом на 05 липня 2012 року. Верховний Суд України також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: partial