Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та непрацездатної дружини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.11.2010 року сторони зареєстрували шлюб. Під час спільного проживання народилася дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які знаходиться на утриманні позивача, а відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. 08.11.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач є інвалідом 3 групи та є безробітною. У зв'язку із тим, що позивач немає змоги влаштуватися на роботу, оскільки постійно виховує дітей, які навчаються в школі та відвідують садочок. Відповідач матеріальної допомоги на утримання позивача та дітей не надає та ставить позивача у скрутне матеріальне становище За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання та на утримання неповнолітніх дітей. 27.12.2018 року на адресу Хмільницького міськрайоного суду Вінницької області [PERSON] суду надав відзив на позов, в якому просить суд позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дітей задовольнити повінстю, однак в частині стягнення аліментів на утримання дружини відмовити. Відповідач посилається на те, що доводи позивача є неправдивими , оскільки після розірвання шлюбу він періодично на банківську картку переводив грошові кошти на утримання дітей. Доводи позивача про те, що вона не працювала за станом здоров'я, доглядала за дітьми та займалась побутовими справами є неправдивими, оскільки по досягненню дітьми 3-х років позивач мала змогу влаштуватися на роботу, однак ніяким чином не бажала працевлаштуватися. Відповідач зазначив, що третя група інвалідності на яку посилається позивач, є такою, що не позбавляє її влаштуватися на роботу та не є підставою для відмови у прийнятті на роботу. Також позивач перебуває на обліку в Хмільницькому об'єднаному управлінні ПФУ Вінницької області та отримує пенсію по 3 групі інвалідності до 31.10.2019 року в сумі 1563 грн., а отже має дохід. 15.01.2019 року [PERSON] суду надала відповідь на відзив, в якому вказала, що твердження у відзиві відповідача, про те, що він надавав допомогу шляхом переказу грошей на картку банку в значній сумі, є неправдивими, оскільки дані кошти він направляв ще до подання позову про стягнення аліментів в добровільному порядку та їх не вистачало на утримання дітей. Погіршення матеріального становища відповідача є також неправдивим, оскільки в 2013 році відповідач придбав автомобіль, який по теперішній час знаходиться у його власності. Позивач на даний час навчається на водійських курсах, поступила до комп'ютерної академії ШАГ в м. Вінниця за що доводиться сплачувати грошові кошти. Твердження відповідача про отримання пенсії по інвалідності також є неправдивим, оскільки даних коштів позивач ще не отримувала. 30.01.2019 року відповідач [PERSON] суду надав заперечення в якому позицію заявлену у відзиві підтримує та вказав, що позивач як особа яка отримує матеріальну допомогу від ПФУ Вінницької області відповідно до правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного суду України висловленої у рішенні від 13.04.2016 року в справі № 6-3066цс15, є особою яка матеріальної допомоги не потребує. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне. Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.08.2018 року, [PERSON] народився [INFO], батьком якого є [PERSON], а матір'ю [PERSON] Відповідно до повторного свідоцтва про народження від 21.08.2018 року серії [NUMBER], [INFO] народилася [PERSON], батьком якої є [PERSON], а матір'ю [PERSON]. Згідно довідки Уланівської сільської ради № 3117 від 21.08.2018 року [PERSON] проживає і зареєстрована в [ADDRESS] та на її утриманні перебувають дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. ст. 180, 181 ч. 3, 183 ч. 1 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд, у відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців, а також те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, що є істотною обставиною. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи викладене, наявні підстави для задоволення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Щодо частини позовних вимог про стягнення аліментів на користь непрацездатної дружини суд вважає що у їх задоволенні слід відмовити, враховуючи наступне. Відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08.11.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, що підтверджується витягом із меличної картки стаціонарного хворого № 2637, індивідуальною програмою реабілітації інвалідів № 20723, довідкою до акту огляду медико-соціальною комісією № 085142, консультаційним висновком спеціаліста від 14.02.2012 року. Відповідно до ст. 75 СК України, один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. Згідно довідки ПФУ Вінницької області від 20.12.2018 року № 3839/08/123 [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в Хмільницькому об'єднаному управлінні ПФУ Вінницької області та отримує пенсію з 17.09.2018 року по 3 групі інвалідності, загальне захворювання, до 23.10.2019 року в сумі 1564, 00 грн. Відповідно до правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного суду України висловленої у рішенні від 13.04.2016 року в справі № 6-3066цс15, коли особа отримує пенсію по інвалідності, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, її неможна вважати особою яка потребує матеріальної допомоги. Доводи позивача про те, що вона перебуває в скрутному матеріальному становищі, не має змоги працевлаштуватися та не отримує будь яких доходів нічим не підтверджуються. У зв'язку із вищевикладеним, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини слід відмовити. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial