Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

В жовтні 2018 року заявник звернувся до суду з даною заявою, в якій просив встановити факт смерті громадянина України [PERSON], [INFO], місце народження: м. Красний Луч Луганської області, який помер [INFO] року в м. Хрустальний (стара назва Красний Луч), Луганської області, причина смерті - печінкова недостатність. В обґрунтування своєї заяви вказав на те, що він є дядьком померлого [PERSON]. Він помер [INFO] року на території м. Красний Луч у Луганській області, що знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Заявник звернувся до Чечелівського районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для отримання Свідоцтва про смерть племінника, але у звязку з тим, що державні органи на території України не визнають документів наданих на території не підконтрольній Україні, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть. В судовому засіданні заявник підтримав свою заяву та просив задовольнити її в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в його заяві. Представник Чечелівського районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. Вислухавши заявника, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка, суд вважає, що дана заява підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частинами 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.. Згідно ч. 2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявник є дядьком [PERSON], [INFO], по материній лінії останнього, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, свідоцтвами про народження та одруження. Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] виданого 26.07.2018 року відділом запису актів цивільного стану Краснолучського міського управління юстиції Міністерства юстиції так званої Луганської Народної Республіки, [PERSON], [INFO], помер [INFO] року в м. Красний Луч, що у Луганській області. Факт смерті [PERSON] [INFO] року в м. Красний Луч, що у Луганській області, підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є дружиною заявника, і яка вказала, що вона була присутня при похованні [PERSON] та бачила його померлим. Крім того, цей факт підтверджується й наявними в матеріалах справами фотокартками з цвинтаря, де похований [PERSON] Чинне законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому, видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заявник звернувся до Чечелівського районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про реєстрацію смерті свого чоловіка. Однак, з відмови провідного спеціаліста Чечелівського районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Балаки Я.О. від 13.08.2018 року за № 1578/14.6-42, наданої заявникові, вбачається, що наданий заявником документ підтвердження факту смерті [PERSON], виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, у звязку з чим, йому відмовлено у державній реєстрації смерті. Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Однак, м. Хрустальний (стара назва Красний Луч) у Луганській області, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року за № 1085-р, входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У звязку з тим, що смерть [PERSON] настала на території саме м. Хрустальний (стара назва Красний Луч), що у Луганській області, тобто на території якої нині жодний орган державної влади України не працює та проводиться антитерористична операція, суд погоджується з тим, що отримати свідоцтво про смерть, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України - є неможливим. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України для заявника має юридичне значення, тому що створює для нього відповідні правові наслідки. Таким чином, оскільки реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті [PERSON] неможлива, то суд вважає за необхідне встановити такий факт, задовольнивши вимоги заявника, які є доведеними та обґрунтованими в цій частині. Під час розгляду даної справи судом не було встановлено третіх осіб, права та інтереси яких можуть бути порушені встановленням даного факту, у звязку з чим, суд вважає можливим задовольнити дану заяву в частині встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає можливим встановити факт смерті громадянина України [PERSON], [INFO], місце народження: м. Красний Луч Луганської області, який помер [INFO] року в м. Хрустальний (стара назва Красний Луч), Луганської області. В той же час, суд не наділений повноваженнями встановлювати причини смерті фізичної особи, а належних доказів щодо таких причин суду не надано. Тому, суд вважає необхідним відмовити заявникові в частині встановлення в рішенні суду причин смерті його племінника [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: partial