Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Відповідачка [PERSON] у судові засідання, які призначалися, будучи належним чином сповіщена, не явилась, про причину неявки суд не сповістила, заперечень на позов не надала, була попереджена, що на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки справа буде розглянута у її відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи.. Позивач, її представник [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. У звязку із цими обставинами суд прийняв рішення про подальший заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулась із відповідними вимогами та просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя її батькові [PERSON] належало: -житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями № 47, розташований по вул. Леонова у м. Рені Одеської області. -гараж № 38 по вул. Анадольська, буд. 65/71 у м. Рені Одеської області. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 15.05.2016 р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його донька [PERSON], та [PERSON], з якою спадкодавець перебував у фактичних шлюбних відносинах, сторони по справі. У відповідний 6-місячний строк після смерті спадкодавця, позивачка (як спадкоємець першої черги за законом) звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідачка [PERSON] також звернулась до нотаріуса у відповідний шестимісячний строк після смерті спадкодавця із заявою про прийняття спадщини. За зверненням сторін по справі нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів (правовстановлюючий документ, реєстрацію якого було проведено в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно) щодо спадкового будинку, про що 15.12.2016р. нотаріусом було винесено вмотивовану постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, а також на гараж, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, від іншого спадкоємця [PERSON], яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, заяв, клопотань, заперечень на позов не надходило. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні, однак підлягають частковому задоволенню, з урахуванням обовязкової долі відповідачки у спадщині, яка відкрилась після смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за законом (ст. 1261 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Відповідачка, яка на момент смерті спадкодавця перебувала із ним у фактичних шлюбних відносинах, також у передбачений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку сторони по справі прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки їх воля, як спадкоємця за законом (позивачка), та як спадкоємця, яка перебувала у фактичних шлюбних відносинах із спадкодавцем, була виражена у їх діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, сторони прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, позивачка не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не було зареєстровано належним чином нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому на підвердження права власності на вказаний житловий будинок за померлим [PERSON], позивачка не змогла надати відповідний правовстановлюючий документ нотаріусу. Зареєструвати це право після смерті спадкодавця є неможливим у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті, у звязку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом. Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р., при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.Таким чином, згідно архівної інвентаризаційної справи на житловий будинок № 47 по вул. Леонова у м. Рені Одеської області, власником якого є [PERSON], та на який після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, яку позивачка, як спадкоємець першої черги за законом та відповідачка, з якою спадкодавець перебував у фактичних шлюбних відносинах (вели спільне господарство тощо), у вказаний період придбав спірний житловий будинок, тому вважається, що відповідачка також набула право власності на вказаний будинок, як спадкоємець першої черги за законом, таким чином сторони по справі прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Щодо спадкового гаражу № 38 по вул. Анадольська, буд. 65/71 у м. Рені Одеської області, відносно якого в архіві КП Ренійське БТІ відсутня інвентаризаційна справа, позивачкою також не надано жодних правовстановлюючих документів, враховуючи, що спадкодавець [PERSON] володів вказаним гаражем фактично, позивачка є спадкоємець першої черги за законом, якій в будь-якому разі належить право на спадщину на зазначене майно, а відповідачка перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу, з якого часу не відомо, тому суд вважає, що право власності на вказане нерухоме майно - гараж, має бути визнане за позивачкою. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на ? частину вищевказаного спірного житлового будинку та гаражу з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, з незалежних від неї причин вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказаний обєкт спадкового майна, у звязку із чим була вимушена звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити частково вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно, з урахуванням обовязкової частки відповідачки у спадковому житловому будинку.

Outcome: partial