Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі наказу № 654-о від 06 вересня 2016 року позивача звільнено з посади фахівця з економічної безпеки 1-ої категорії відділу контрольно-ревізійної роботи 08 вересня 2016 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Позивач вважає звільнення незаконним, у зв'язку з тим, що 08 липня 2016 року позивач отримав повідомлення про наступне вивільнення, проте відповідач обмежився ознайомленням його з вакантними посадами лише станом на 08 липня 2016 року; 30 серпня 2016року відмовився від заборонованої посади, оскільки на підприємстві у цей час було створено додаткові відділи, завдання і функції яких дублюють функції відділу з якого його було створено; відповідач не провів спільні консультації з Первинною профспілковою організацією ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького», головою якої являється позивач; звільнення проведено без згоди виборного органу первинної профспілкової організації; для звільнення голови первинної профспілкової організації неотримана згода вищестоящого органу цієї профспілки. Відтак, позивач просив поновити його на фахівця з економічної безпеки 1-ої категорії відділу контрольно-ревізійної роботи ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи їх безпідставністю. Надав письмові заперечення. Зазначив, що при звільненні позивача було дотримано усіх норм трудового законодавства. В ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, відбулось скорочення штату, позивача було попереджено про можливе звільнення не менше, ніж за два місяці до його звільнення, йому були запропоновані інші вакантні посади, на переведення на які своєї згоди не надав, та було надано згоду вищестоящого органу профспілки на звільнення позивача. Незгоду профспілкового представника первинної профспілкової організації на звільнення відповідач вважає необгрунтованою. Третя особа Генеральний директор Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» Романовська Т.В. в судове засідання не з'явилась. Надала клопотання про розгляд справи у її відсутності, підтримала заперечення представника відповідача. Тому, суд розглянув справу у її відсутності. Заслухавши пояснення стрін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді фахівця з економічної безпеки 1-ої категорії відділу контрольно-ревізійної роботи на ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» з 11 вересня 2014 року по 08 вересня 2016 року (а.с.8-11, 91). Наказом № 654-о від 06 вересня 2016 року [PERSON] звільнено із займаної посади з у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 16,42). Як вбачається з матеріалів справи у ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» відбувались зміни в організації виробництва і праці - скорочення штату працівників. Відповідно до наказу № 301 від 08 липня 2016 року (а.с. 15, 54) внесено зміни до штатного розпису підприємства, шляхом виведення з нього посади з 08.09.2016р. фахівця з економічної безпеки 1-ї категорії відділу контрольно-ревізійної роботи, яку обіймав позивач. Як на підставу своїх вимог, [PERSON] вказує про утворення на підприємств і протягом 2016 року нових відділів, на які його можна було б перевести. 08 липня 2016 року позивача було повідомлено про те, що посаду, яку він обіймав, буде виведена зі штатного розпису у зв'язку з змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату), проінформовано, що у порядку чинного законодавства України йому будуть запропоновані посади для подальшого працевлаштування (а.с. 16, 55). Вказане попередження позивач отримав 08 липня 2016 року, тобто не менше, ніж за два місяці до його звільнення - 08 вересня 2016 року. З 08 липня 2016 року по 08 вересня 2016 року листами від відповідача позивачу пропонувались відповідно до положень ст. 49-2 КЗпП України вакантні посади було запропоновано позивачу (а.с. 17, 56) під особистий підпис, та інші пропозиції вакантних посад позивачу надіслані рекомендованими листами (а.с. 44-53), котрі були повернуті поштою «за закінченням терміну зберігання». Як встановлено судом, на час звільнення [PERSON] перебував на посаді Голови первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» Професійної спілки авіаперевізників України, що підтверджено листом ЛМУЮ ГТУЮ у Львівській області від 23.12.15 № 2413/03-14/2381 (а.с. 78), Наказом ЛМУЮ № 377-Р від 23.12.2015 року (а.с. 79), Протоколом № 2 установчих зборів первинної профспілкової організації від 09.02.15 року (а.с. 93-94), Протоколом № 6 засідання первинної профспілкової організації від 12.04.16 року (а.с. 95-96), Протоколом № 3 зборів первинної профспілкової організації від 12.07.15 року (а.с. 109), Протоколом № 6 зборів первинної профспілкової організації від 08.09.16 року (а.с. 111-112). Не заперечував цього факту і представник відповідача. Цей факт, також підтвердила наступний керівник первинної профспілкової організації [PERSON], що була допитана у якості свідка. Як встановлено судом, на час звільнення [PERSON] була отримана згода ЦК проспілки авіаперевізників, але попередньої згоди профспілкового комітету підприємства, де він перебував на посаді отримана не була. Цей факт не заперечував і представник відповідача. Додані відповідачем лист №4 від 28.12.2016 року первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» Професійної спілки авіапрацівників України подання на згоду від Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» отримано, відмовлено у погодженні звільнення [PERSON] (ас. 40), Лист-подання до іншої первинною профспілкової організації № 2547 від 14.12.16 року (а.с. 41), рішення Президії ЦК Профспілки авіапревезників від 07.09.16 року про погодження звільнення (а.с. 43), лише підтверджують вказаний факт. Відповідач не довів суду навіть намагання отримати попередньою згоду профспілкового комітету підприємства на звільнення голови первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького». Додані відповідачем документи свідчать, що в обидві первинні організації: ту де керував звільнений та іншу первинну профспілку роботодавець звертався вже після звільнення, а саме - 14.12.2016 року. Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне звільнення працівника персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Аналізуючи законодавство, де законодавець передбачив додаткові гарантії діяльності для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів (ст.252 КЗпП, ст. 43 «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено виключно за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства (ст. 43 КЗпП). Відповідно до частини третьої ст. 252 КЗпП звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Виборним органом первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації, зазвичай, є профспілковий комітет підприємства, установи, організації. Вищим виборним органом об'єднання профспілок є профспілковий орган, створений згідно із статутом (положенням) об'єднання профспілок. Отже, при звільненні голови профспілкового комітету підприємства за п. 1 ст. 40 КЗпП необхідно попередньо отримати згоду профспілкового комітету підприємства та згоду вищого виборного органу об'єднання профспілок. З правої позиції Верховного суду України, що висловлена в Постанові від 23.04.14 року по справі 6-30цс14 вбачається наступне. Звільнення члена виборного органу первинної профспілкової організації підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки) без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки та вищестоящого органу цієї профспілки (об'єднання профспілок) є порушенням вимог статей 43, 252 Кодексу законів про працю України, статті 41 Закону України від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та є підставою для визнання звільнення незаконним. Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення позивача на посаді підлягають задоволенню. Суд також вважає за необхідне стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до дати винесення рішення. Як убачається Довідки про заробіток позивача (а.с.92), то він за липень-серпень 2016 року разом становив 8.612,04 грн/місяць. Х 2 = 17.224, 08 гривень. У такому випадку середньоденний заробіток позивача за цих два місяці згідно з нормою робочого часу, де кількість робочих днів - 44 днів, становить 391грн. 46 коп. (17.224, 08 грн.: 44 = 391, 46 грн.). Беручи до уваги, що розгляд справи тривав меньше одного року з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який складає 229 днів, а саме: 2016 рік - 83 дні, 2017 рік - 146 днів. Таким чином, сума оплати часу вимушеного прогулу становить 89.644 грн. 34 коп. (229 днів х 391, 46 грн. =89.644, 34 грн.) Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення моїх прав у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від мене додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на обставини справи, ступінь доведеності моральних страждань, з огляду на принципи виваженості, розумності та справедливості суд приходить до переконання, що розмір моральної (немайнової) шкоди складає 8.000 гривень. Крім того з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 896 грн. 43 коп. судового збору (89.644, 34 : 100 % х 1% = 896 грн. 43 коп.).

Outcome: partial