Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у відсутності його представника. Представник позивачки, діючий від її імені та в її інтересах, на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, прийнятого Законом України 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO].; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO].; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.05.2016р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO].; копія свідоцтва про народження позивачки; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про шлюб [PERSON] із [PERSON]; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] оформленого на ім'я [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про право власності на житло № 203 від 07.09.1995р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості квартири від 04.08.2017р.; копія домової книги на житло; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.07.2017р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є онукою нині померлих [PERSON] та [PERSON] За життя [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №203 від 07.09.1995р. належали по ? частині квартири [ADDRESS] На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначену частину майна. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ні дружина, ні син [PERSON] (спадкоємці першої черги за законом) із заявою до нотаріальної контори не звернулися, проте [PERSON] прийняла спадщину на належну чоловікові ? частину квартири в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. [INFO]. помер батько позивачки. [INFO]. померла бабуся позивачки - [PERSON], на випадок своєї смерті вона не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила. Оскільки позивачка у справі є єдиною спадкоємицею після смерті бабусі, вона у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Про це свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.05.2016р. Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючого документу на вищевказані нерухомість, про що 29.07.2017р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Неможливо оформити спадщину також і з тих причин, що бабуся позивачки своєчасно не оформила та не зареєструвала право власності на ? частину спірної квартири, що належала [PERSON] В даний час, вже після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на квартиру, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка прийняла спадщину за законом в порядку ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Оскільки на період виникнення спадкових правовідносин, які склалися після смерті [PERSON] (1999р.), діяли положення ЦК УРСР 1963р., то до відносин у той час повинні бути застосовані положення саме цього кодексу. Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, бабуся позивачки прийняла її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. Таким чином, їй (бабусі) стала належати спірна квартира повністю. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ст. 1269 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Батько позивачки помер до смерті [PERSON] Тому, виходячи з вищенаведеного, позивачка у справі є спадкоємицею за правом представлення, оскільки вона успадковує після смерті бабусі майно, яке б могло бути належним її батькові, якщо б він не помер. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою для прийняття спадщини. Як зазначила позивачка, після смерті бабусі у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкову квартиру, оскільки свого часу бабуся не оформила своє спадкове право після смерті [PERSON] В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості у зв'язку із відмовою нотаріуса з причини відсутності правовстановлюючих документів. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за правом представлення, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на квартиру, розпорядження щодо її цільового використовування тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки прийняла спадщину за законом, своєчасно подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на квартиру з підстав прийняття спадщини за законом (право представлення) в порядку ч. 1 ст.1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved