Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обгрунтування Звернувшись із вказаним позовом до суду, позивач посилалась на те, що під час спільного проживання із відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 1997 року по [INFO] у них народилась спільна донька [PERSON] . Оскільки відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку не надає, донька проживає разом із нею та перебуває на її утриманні, то позивач просила суд стягнути із нього на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня звернення до суду і до досягнення донькою повноліття. Процесуальні дії у справі Підготовче провадження у цій справі було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2020 року. Цією ж ухвалою витребувано докази щодо спроможності відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі у порядку ч.2 ст. 13 ЦПК України. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04 січня 2021 року підготовче провадження було закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті. Цією ж ухвалою в судове засідання викликано заявлених позивачем свідків, проте, у подальшому позивач відмовилась від їх допиту і ця відмова була прийнята судом. Крім цього, позивач відмовилась від допиту решти заявлених нею свідків та від проведення судового засідання в режимі відео конференції. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2021 року позов у частині визнання відповідача батьком дитини [PERSON] було залишено без розгляду та вирішено питання про повернення позивачці судового збору із державного бюджету. Позиція сторін В судовому засіданні позивач свої вимоги щодо стягнення із відповідача аліментів підтримала і просила їх задовольнити. Вказала, зокрема, що наразі стан здоров`я дитини нормальний, вона навчається у школі, приймає участь у спортивних змаганнях, неодноразово нагороджена відзнаками. Донька проживає разом із нею, перебуває на її утриманні, у той час, як відповідач регулярно матеріальної допомоги для задоволення потреб дитини не надає, час від часу купував деякі речі. На цей час їй важко самостійно утримувати дитину. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, проти його задоволення не заперечував та пояснив, що до 13 років донька проживала разом із ним під час літніх канікул. У подальшому він припинив спілкування із нею. Проти стягнення із нього аліментів не заперечує, зокрема, вказав, він не працевлаштований, але має у володінні житло, яке йому дісталось від батьків, земельну ділянку, яка перебуває в оренді. Транспортних засобів не має, органах зайнятості населення на обліку не перебуває, стан його здоров`я нормальний. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Южноукраїнського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) в судове засідання не з`явився, причин свого неприбуття не вказав, направив до суду заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності, паралельно вказавши на відсутність із свого боку заперечень проти позову. Тож, суд, з огляду на положення ст. 223 ЦПК України, ураховуючи належне повідомлення третьої особи про дату, час і місце судового засідання, вважав за можливе завершити розгляд цієї справи за відсутності її представника. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених сторонами У свою чергу, суд, дослідивши надані йому докази, у тому числі й ті, що витребувані ним за власною ініціативою, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, встановив наступні обставини, відповідні їм правовідносини і зробив такі висновки. Зокрема, суд установив, що сторони є батьками дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] (витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень станом на 05 лютого 2021 року підтверджується, що відповідач є батьком дитини). Дитина проживає разом з матір`ю і перебуває на її утриманні, відповідач проживає окремо, у той час, як відповідач визнав той факт, що на утримання доньки матеріальної допомоги не надає. Між тим, стаття 180 СК України установлює обов`язок батьків утримувати дитину/дітей до досягнення нею/ними повноліття. Цей обов`язок, виходячи із аналізу вказаної правової норми, стосується обох батьків, у тому числі й того з них, хто проживає окремо від дитини. При цьому, способи виконання батьками такого роду обов`язку визначаються за домовленістю між ними, а за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі ( ч.1,2 ст. 181 СК України). Та у цьому випадку, суд не установив наявності між сторонами домовленості щодо способів і періодичності утримання їхньої спільної дитини, чи то у грошовій, чи то у натуральній формі, більш того, позивач визнав, що в утриманні дитини участі не бере. За такого, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормою ч.3 ст. 181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При заявленні вимог у частці ж від заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, як має місце у цьому випадку, остання визначається судом ( ч.1 ст. 183 СК України). \~ \~ \~ \~Та у будь якому випадку при визначення розміру аліментів суд ураховує обставини, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України. \~ \~ \~ \~Тому у цьому аспекті суд бере до уваги вік, стан здоров`я дитини, її матеріальне становище, зокрема, те, що вона навчається, має задовільний стан здоров`я, проживає разом із матір`ю. \~ \~ \~ \~Крім того, суд враховує матеріальне становище і стан здоров`я відповідача, який, зокрема, є особою працездатного віку; інших утриманців не має; має захворювання на гіпертонічну хворобу І ст.; не працевлаштований, на обліку в органах зайнятості населення і Пенсійного фонду України не перебуває, виконавче провадження щодо відповідача завершене, на цей час він не є учасником виконавчих проваджень; має на праві володіння житло, транспортними засобами не володіє, отримує дохід від передачі нерухомого майна (земельної ділянки) в оренду. \~ \~ \~ \~Однак, суд виходить із того, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( ч.2 ст. 182 СК України). \~ \~ \~ \~Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тож, інтереси та потреби дитини превалюють у даному, конкретному випадку, у той час, як відповідач повинен нести відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку і належного забезпечення дитини. Отже, суд, у контексті установлених ним фактичних обставин, із числа тих, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини від усіх його заробітку (доходу), але у будь якому випадку не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд також виходив із того, що у\~справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини\~наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). У\~статті 7\~СК України\~визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. \~ \~ \~ \~Згідно із частинами другою та четвертою\~статті 155 СК України\~батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права\~батьків щодо дитини є похідними\~від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Тому, факт того, що відповідач не працевлаштований не може бути вагомими аргументом на користь можливості зменшення заявленого позивачкою розміру аліментів у світлі того, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст. 182 СК України). Суд, крім того, не установив обставин, що передбачені ст. 188 СК України, так само і обставин, які передбачені ч.3 ст. 182 указаного Кодексу. Як наслідок, суд вважає, що із відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимога про обмеження розміру аліментів десятьма прожитковими мінімумами є недоречною, оскільки СК України не визначає можливість суду обмежити розмір аліментів, а тому позов у цілому слід задовольнити частково, відхиливши вимогу про обмеження розміру стягуваних аліментів на рівні 10 прожиткових мінімумів доходів для дитини відповідного віку. До того ж, за правилами ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду із дня пред`явлення позову, а тому у цій ситуації їх слід стягувати з 17 листопада 2020 року, тобто з дня пред`явлення позову до суду та згідно п.1ч. 1\~ст.\~430\~ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат На підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від 8 липня 2011 року\~ № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Тож, у цьому випадку, з урахуванням задоволення позову, він підлягає розподілу за правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, має бути покладений на відповідача. Вирішуючи дане питання, суд виходив із положень ст. 176 ЦПК України щодо ціни позову, а також із того, що згідно ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір він не може бути меншим, аніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на сьогоднішній день становить 908,00 грн. З цих мотивів,

Outcome: partial