Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

В грудні 2017 року позивач фізична особа-підприємець [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,1357 га, розташованої по пр. Перемоги, 88 в Лівобережному районі м. Маріуполя Донецької області та належної їй на підставі договору оренди земельної ділянки від 29.10.2014 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вказана земельна ділянка призначена для розміщення та експлуатації будівель та споруд автомобільного транспорту та дорожньої господарства (функціювання автостоянки). Проте, відповідачі без достатньої правової підстави використають територію автостоянки шляхом розміщення на ній транспортного засобу автомобіля [NUMBER], не здійснюють плату за користування автостоянкою, у зв'язку з чим позивач несе збитки, не може повноцінно використовувати земельну ділянку за призначення, що суперечить меті та умовам договору оренди земельної ділянки. Просила суд усунути перешкоди в користуванні вищевказаною земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідачів вивезти (перенести) належний їм автомобіль з території автостоянки. Ухвалою судді від 14.12.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.06.2018 року за клопотанням представника відповідачів [PERSON] до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Маріупольську міську раду. Крім того, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.10.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідачів [PERSON] про об'єднання цивільних справ в одне провадження. Позивачка до судового засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник позивачки [PERSON], яка діє а підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позові, додала що позивачка неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою про вивезення належного їм автомобіля з території автостоянки, однак останні відмовляються це зробити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання також не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідачів [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні пояснила, що відповідачі позов не визнають. Додала, що в лютому 2017 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] було укладено договір на право користування автостоянкою строком з 01.02.2017 року по 28.02.2017 року включно, сплачено плату за користування автостоянкою в розмірі 720 грн. Однак 21.02.2017 року на автостоянці відбулася пожежа, внаслідок якої належний відповідачам автомобіль [NUMBER], пошкоджений. На теперішній час існує кримінальне провадження щодо пошкодження майна, автомобіль відповідачів визнаний речовим доказом та переданий на відповідальне зберігання позивачці. З цих підстав відповідачі не вправі забрати траспортний засіб з території автостоянки. Просила відмовити в позові. Представник третьої особи\~ до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку. Пояснень в порядку, визначеному ст.181 ЦПК України, суду не надав. Заслухавши пояснення представника позивачки та представника відповідачів, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч.1 ст.15 ЦК України, право на захист свого цивільного права у особи виникає у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивачка [PERSON], ІН [NUMBER], є фізичною особою підприємцем з 05.04.2001 року, платником єдиного податку та здійснює діяльність щодо допоміжного обслуговування наземного транспорту, що підтверджується\~ свідоцтвом про реєстрацію фізичної особи-підприємця, свідоцтвом платника єдиного податку та витягом з ЄДРЮО та ФОП (а.с.10, 8, 9). 29.10.2014 року між Маріупольською міською радою та ФОП [PERSON], ІН [NUMBER], укладено договір оренди земельною ділянки (далі Договір) площею 0,1357 га, розташованої по пр. Перемоги, 88 в Лівобережному районі м. Маріуполя Донецької області, строком на 10 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (а.с.23-28). Пунктом 5.1. Договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду з метою та за цільовим призначенням для розміщення та експлуатації будівель та споруд автомобільного транспорту та дорожньої господарства (функціювання автостоянки). При цьому, орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди, отримувати продукцію та доходи (п.9.1.1, 9.1.3 Договору), зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до мети та цільового призначення, визначених в договорі, сплачувати орендну плату в порядку та у строки, передбачені договором (п.9.2.6, 9.2.10 Договору). Відповідно до ст.ст.386, 391, 396 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Вказані положення Цивільного законодавства України узгоджуються також з положеннями ч.2 ст.152 Земельного кодексу України, згідно якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Отже, позивачка ФОП [PERSON], будучи володільцем земельною\~ ділянки площею 0,1357 га по пр. Перемоги, 88 в Лівобережному районі м. Маріуполя Донецької області, на підставі договору оренди земельної ділянки від 29.10.2014 року, звертається до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, що порушені відповідачами, шляхом звільнення земельної ділянки території автостоянки, від транспортного засобу, належного відповідачам. Письмови доказами підтверджено, що ФОП [PERSON] видано абонемент №14 на право користування автостоянкою ГЕЛИОС\~ строком з 01.02.2017 року по 28.02.2017 року включно власнику транспортного засобу автомобіля [NUMBER], за що останніми сплачено 720 грн (а.с.49). 29.09.2017 року ФОП [PERSON] спрямовано лист [PERSON], [PERSON] в тому, що станом на 29.09.2017 року ними використовується автостоянка без достатньою правової підстави, плата за користування автостоянкою не сплачується, що призвело до утворення заборгованості в сумі 3350 грн. Посилаючись на несення збитків, просила звільнити автостоянку від транспортного засобу (а.с.11-13). Відповідачі, не заперечуючи факту знаходження транспортного засобу автомобіля [NUMBER], на території автостоянки ГЕЛИОС, розташованої по пр. Перемоги, 88 в м. Маріуполі, до дати розгляду справи в суді, надали суду наступні докази. Так, відповідач [PERSON] володів транспортним засобом автомобілем [NUMBER], належного на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХО №377502 від 21.07.2016 року [PERSON], на підставі договору безоплатного користування автомобілем від 01.08.2016 року (а.с.45-48). Відповідач [PERSON] сплатив послуги користування автостоянкою ГЕЛИОС в сумі 720 грн за період з 01.02.2017 року по 28.02.2017 року, що підтверджується абонементом №14, описаним вище. 21.02.2017 року о 01-25 годині на автостоянці ГЕЛИОС, розташованої по пр. Перемоги, 88 в м. Маріуполі, сталася пожежа, в результаті якої пошкоджено, в тому числі, автомобіль [NUMBER], володільцем якого був відповідач, що підтверджується актом про пожежу від 21.02.2017 року (а.с.53). За фактом умисного знищення майна автомобіля [NUMBER], порушено кримінальне провадження №12017050790000401 від 21.02.2017 року, потерпілими визнано [PERSON], [PERSON], досудове розслідування триває\~ (а.с.57, 54, 55, 56, 58). Представник відповідачів, посилаючись на визнання транспортного засобу що є предметом злочину, речовим доказом, та передання його на відповідальне зберігання позивачці, заперечувала проти позову. Проте, доказів щодо визнання автомобіля [NUMBER], речовим доказом у кримінальному провадженні №12017050790000401 від 21.02.2017 року, а також щодо його передання на відповідальне зберігання ФОП [PERSON], суду не надано, як і не надано доказів, щодо сплати послуг подальше користування автостоянкою ГЕЛИОС, розташованої по пр. Перемоги, 88 в м. Маріуполі, володільцем якої є позивачка, тобто з 01.03.2017 року. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). За змістом ст.ст.81-82 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Таким чином, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши надані сторонами докази, та оцінивши їх окремо з точку зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності з точки зору достатності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку про те, що право ФОП [PERSON] щодо вільного користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,1357 га, розташованої по пр. Перемоги, 88 в Лівобережному районі м. Маріуполя Донецької області та належної останній їй на підставі договору оренди земельної ділянки від 29.10.2014 року, порушено з боку відповідачки [PERSON], оскільки та, не звільняючи місце на автостоянці ГЕЛИОС, розміщеної на вказаній земельній ділянці, від належного їй транспортного засобу автомобіля [NUMBER], та не здійснюючи при цьому сплату за користування автостоянкою, створює перешкоди позивачці у використанні земельної ділянки за призначенням відповідно до умов договору оренди від 29.10.2014 року, а також в отриманні прибутку, і вважає, що вказані порушення підлягають судовому захисту через їх усунення, шляхом зобов'язання [PERSON] вивезти (перемістити) належний їй транспортний засіб автомобіль [NUMBER], з території вказаної земельної ділянки. В позові ФОП [PERSON] до [PERSON] слід відмовити, бо він не є належним відповідачем у справі після спливу 01.08.2017 року строку дії договору безоплатного користування автомобілем [NUMBER],\~ від 01.08.2016 року, укладеного з власником автомобіля [PERSON] Вирішуючи питання про судові витрати, суд, відповідно до\~ положень ст.141 ЦПК України, стягує з відповідачки [PERSON] на користь позивачки ФОП [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн.

Outcome: partial