Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

В грудні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, мотивуючи тим, що вона разом із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням суду від 10.03.2015 року. Від шлюбних відносин вони з відповідачем мають доньку [PERSON] , [INFO] . З 10 березня 2015 року з [PERSON] відповідно до рішення суду на її користь мають стягуватися аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини доходу ( заробітку ), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитини, починаючи з 05.02.2015 року. Але, внаслідок невиконання відповідачем вищевказаного рішення суду, утворилася заборгованість, яка відповідно довідки - розрахунку по аліментам, виданої Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби від 14.09.2018 року № 71061, становить 45 872 грн. Відповідно до довідки, виданої Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби від 05.12.2018 року № 82978, заборгованість станом на 01.11.2018 року становить 49 332 грн. За наведених обставин вважає, що згідно ст. 196 СК України має право на стягнення пені нарахованої на суму несплачених аліментів, яка не перевищує 100% розміру заборгованості за аліментами та за її розрахунками становить 49 332 грн. Тому, просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 05.02.2015 року по 28.11.2018 року в розмірі 49 332 гривень ( а. с. 1-5, 35-39 ). 25 лютого 2019 року судом отримано відзив на позовну заявку, в якому [PERSON] просив суд винести ухвалу про закриття цивільного провадження у даній справі, так як на час подання позовної заяви до суду заборгованість по аліментам у відповідача відсутня, а тому відсутній предмет позову ( а. с. 41-42 ). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.07.2019 року позов задоволений та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку ( пеню ) за прострочення сплати аліментів за період з 05.02.2015 року по 28.11.2018 року в розмірі 49 333 грн. та судові витрати на користь держави в розмірі 704,80 грн. ( а. с. 55-58 ). Постановою Київського апеляційного суду від 17.10.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2019 року без змін ( а. с. 94-99 ). Постановою Верховного Суду від 21 грудня 2020 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.07.2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 17.10.2019 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції ( а. с. 150-152 ). Дана постанова Верховного Суду мотивована тим, що суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. 29 січня 2021 року матеріали справи надійшли до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, про що свідчить відповідний штамп суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2021 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 154 ). Ухвалою суду від 01 лютого 2021 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 14 годину 00 хвилин 24 лютого 2021 року ( а. с. 158-159 ). 25 березня 2021 року судом протокольно закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 12 годину 00 хвилин 11 травня 2021 року ( а. с. 177 ). В судовому засіданні представник позивача - адвокат Ілемська І.М. підтримала позовні вимоги позивача [PERSON] , надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили вимоги задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з 05.02.2015 року по 28.11.2018 року в розмірі 49 332 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, так як він станом на грудень 2018 року не мав заборгованості по сплаті аліментів, про що в матеріалах справи свідчить надана ним квитанція про сплату заборгованості по аліментами в розмірі 49 332 грн. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2015 року ( а. с. 10 ). Встановлено, що у сторін по справі у період шлюбу народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження ( а. с. 8 ). Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої донька [PERSON] , 2008 року народження в розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, щомісячно, починаючи з 05.02.2015 року ( а. с. 11 ). 01 квітня 2015 року видано виконавчий лист ( а. с. 12 ). З довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 06.02.2019 року за № 143, станом на 01.11.2018 року заборгованість становить 49 332 гривень ( а. с. 50 ). Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити неустойку ( пеню ) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення вабо до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Так, розраховуючи розмір пені згідно з положеннями ст. 196 СК України, суд виходить з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, а пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. В судовому засіданні відповідач не спростував довідку-розрахунок заборгованості по аліментам від 06.02.2019 року за № 143 щодо наявності заборгованості, яка надана Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби. Відповідач [PERSON] наголошував, що між ним та позивачем була домовленість та він надав гроші позивачу, однак жодного належного та допустимого доказу з боку відповідача зазначеному не було надано до суду. У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, а навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Згідно з положеннями СК України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів. Згідно роз`яснень, викладених в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною, залежно від кількості днів у місяці. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 14-37цс18. Згідно наданого позивачем розрахунку пені за прострочення сплати відповідачем аліментів, останній має загальний розмір пені за період з лютого 2015 року по листопад 2018 року у розмірі 299 813,87 гривень. Однак, оскільки згідно ч. 1 ст. 196 СК України розмір неустойки ( пені ) не може більше 100 відсотків заборгованості, позивач зменшив суму до фактичної суми боргу станом на 01.11.2018 року до 49 322 гривень. Враховуючи те, що заборгованість та прострочення по сплаті аліментів на утримання дитини виникла з вини відповідача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів. 03 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 333/6020/16 чітко роз`яснила порядок нарахування пені у разі прострочення ( несплати ) аліментів на утримання дитини. Так, у постанові ВП ВС вказано, що в разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів в поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць ( місячний платіж ) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати ( при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості ) та помножити на 1 відсоток. Тобто, формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені обрахованої за кожним місячним ( періодичним ) платежем. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено розрахунком-заборгованості зі сплати аліментів № 143 від 06.02.2019 року, виданої Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відповідач дійсно у вищевказаний період мав заборгованість зі сплати аліментів, а щомісячні платежі зі сплати аліментів не здійснював взагалі. В судовому засіданні з боку відповідача не було надано жодного належного та допустимого доказу того, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, оскільки відповідачем не надано доказів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування неустойки. Суд зазначає, що розрахунок, що міститься у позовній заяві, відповідачем не спростований. Відповідач [PERSON] лише посилався на те, що заборгованість за аліментами погашена. В свою чергу, суд зазначає, що згідно практики Верховного Суду неустойка ( пеня ) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти ( постанова від 25.04.2018 року, справа № 572/1762/15-ц). Судом встановлено, що заборгованість за аліментами в розмірі 49 332 грн. утворилася за період з лютого 2015 року до листопада 2018 року і погашена лише 28.11.2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Однак, будь-яких доказів, що свідчать про скрутний матеріальний та сімейний стан відповідача, матеріали справи не містять. В свою чергу, відповідачем не наведено суду підстав, у зв`язку з якими стягувана сума може бути зменшена. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Тому, враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 49 332 гривень. На час звернення до суду ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становила 704,80 грн. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved