Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

В жовтні 2018 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що 17.12.1988 р.нею був укладений шлюб із відповідачем,зареєстрований Будинком одруження м.Ленінськ Кзил-Ординьскої області ,актовий запис № 487. Сторони неповнолітніх дітей не мають. З листопада 2015 р.сторони проживають окремо,сім*я фактично розпалася,ведення спільного господарства сторонами припинено, вони не підтримують особистих відносин та не спілкуються, поновлювати сімейні відносини з відповідачем позивач наміру не має, шлюб існує лише формально,відповідач фактично створив нову сім'ю і має дитину від іншої жінки. Майновий спір між сторонами на час розгляду справи про розірвання шлюбу відсутній. Посилаючись на те,що через різні погляді на сімейне життя, втрату особистих почуттів між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння,подальше спільне проживання сторін як подружжя неможливе,позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Провадження у справі відкрито ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.10.2018 р. Відповідно до ст.274 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні справа розглянута без участі позивача,яка подала письмову заяву про проведення розгляду справи за її відсутності та згоду на ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з*явився з невідомих причин,викликався шляхом направлення судової повістки на зареєстровану адресу місця проживання та СМС-повітски,яку отримав завчасно. Враховуючи,що відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання,не з*явився в судове засідання без повідомлення причин,не подав відзиву,позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення,суд згідно ст.280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідача на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.105,110 СК України за позовом одного із подружжя шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Як передбачено ст.112 ч.2 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересах їхніх дітей,що мають істотне значення. Судом встановлено та перевірено доказами, що 17.12.1988 р.[PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб,зареєстрований Будинком одруження м.Ленінськ Кзил-Ординьскої області ,актовий запис № 487,після одруження прізвища чоловіка та дружини «[PERSON]» та «[PERSON]»,про що надана копія свідоцтва про шлюб. На час розгляду справи про розірвання шлюбу неповнолітніх дітей подружжя не має,спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. З 2015 р.сторони проживають окремо,спільного господарства не ведуть,шлюбних відносин не підтримують, взаєморозуміння відсутнє. Такі висновки суду ґрунтуються на викладених позивачем афктичних обставинах,які відповідач доказами не спростував. З наведеного суд встановив,що розлад у сім*і сторін триває кілька років,тобто має не короткочасний характер,причиною чого є відсутність взаєморозуміння,різні погляди сторін на спільний побут . На переконання суду,шлюб між сторонами не може бути збережений,їх взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї,примирення між ними не відбулося і позивач проти цього категорично заперечує. Факти,встановлені судом,приводять до висновку,до шлюб між сторонами розпався остаточно,спільне життя сторін як подружжя не поновлено протягом з 2015 р.,оскільки збереження шлюбу можливо на паритетних засадах,почуттях взаємної любові та поваги,взаємодопомоги та підтримки,тобто на тому,що є морально-правовою основою шлюбу і між сторонами втрачено. Конкретні обставини даної справи,категоричне небажання позивача примиритися з відповідачем вказують на те,що позивач не має наміру відновлювати шлюбні стосунки,а відповідач не використав своє процесуальне право довести суду,що ним докладені зусилля для налагодження стосунків з позивачем та що ці зусилля призвели до примирення і збереження сім*ї можливе. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення,протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Після розірвання шлюбу позивач зміну прізвища не ініціювала. Відповідно до ст. 3,4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру,яка подана фізичною особою ,судовий збір становить 0,4 % розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні,на користь якої ухвалено рішення,з другої сторони стягуються судові витрати пропорційно до задоволеної або відхиленої частини вимог. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 704 гр.80 коп.(з розрахунку 1762 гр.*0,4),суд при ухваленні рішення на користь позивача стягує судові витрати у виді судового збору з відповідача на користь позивача. На підставі ст.105,110,112 СК України,ст. 12,13,76,81,223,258,259,263,265,280,353,355 ЦПК України,суд ЦПК України,суд-

Outcome: approved