Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Вишняківський будинок - інтернат для громадян похилого віку та інвалідів , за участю заінтересованих осіб: Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області, Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації звернувся до суду з заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, мотивуючи її тим, що у Вишняківському будинку-інтернаті для громадян похилого віку та інвалідів Хорольського району Полтавської області на списковому обліку підопічних з 24 вересня 2003 року і до сьогодні рахується підопічний [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Полтава, інвалід з дитинства 1 групи. Зазначене доводиться документально: 1) Копією путівки № 282 виданої Управлінням соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації від 18 вересня 2003 року, про направлення [PERSON] на державне утримання з Цюрупинського дитячого будинку інвалідів Херсонської області до Вишняківського будинку-інтернату Хорольського району Полтавської області. 2) Копією наказу Вишняківського будинку-інтернату від 24 вересня 2003 року № 266 про зарахування [PERSON] на всі види утримання і державного забезпечення до Вишняківського будинку-інтернату з 24 вересня 2003 року. 3) Копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 16 червня 1985 року. 4) Копією Довідки Скадовської міжрайонної МСЕК Херсонського обласного центру медико-соціальної експертизи Серія МСЕ № 008962 від 06 червня 2001 року про встановлення [PERSON] 1 групи інвалідності з дитинства безстроково. 5) Копією пенсійного посвідчення Серія [NUMBER] виданого Управлінням Пенсійного фонду у Цюрупинському районі Полтавської області. 6) Копією довідки № 630 виданої 26 червня 2019 року виконкомом Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області про те, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , згідно запису в домовій книзі, з 26 вересня 2003 року зареєстровано в Вишняківському будинку-інтернаті за адресою: [ADDRESS] 7) Витягом із домової книги Вишняківського будинку-інтернату за адресою: [ADDRESS] . 05 січня 2004 року [PERSON] самовільно вибув з будинку-інтернату, що доводиться копією наказу Вишняківського будинку-інтернату від 05 січня 2004 року № 5. Із вказаної дати [PERSON] не повертався до зареєстрованого місця проживання. З метою встановлення місця перебування підопічного адміністрація Вишняківського будинку-інтернату неодноразово зверталася із запитами до Хорольського ВП ГУ НП в Полтавській області та органів місцевого самоврядування. Заявник належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, в заяві зазначили, що просить розглядати справу у відсутність їх представника. Заявлені вимоги підтримали і просили задовольнити у повному обсязі. Представники заінтересованих осіб - Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області, Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, які про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно і належним чином в судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за відсутності їх представників. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини, дійшов до наступного. Як слідує з листа Хорольського ВП ГУ НП в Полтавській області від 13 травня 2019 року №3452/115/114/01-2019 наданого у відповідь на запит Заявника від 21 березня 2019 року №01-235, гр. [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Полтава, мешканець [ADDRESS] , по обліках бази даних УІТ не рахується. Згідно довідки № 630 виданої 26 червня 2019 року виконкомом Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області на даний час сільська рада не має інформації щодо місця проживання [PERSON] . Таким чином, за місцем свого постійного мешкання [PERSON] не проживає більше одного року, а саме з 05 січня 2004 року, і Заявник немає відомостей про його місце перебування. Згідно ст. 43 Цивільного кодексу України , фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Статтею 305 ЦПК України встановлено, що заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцем знаходження її майна. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тривала відсутність фізичної особи у місці її постійного проживання у тому випадку, коли місце її перебування невідоме, може порушувати інтереси осіб, пов`язаних із відсутньою особою певними матеріальними правовідносинами. Для захисту зазначених інтересів закон передбачає можливість визнання фізичної особи, місце перебування якої невідоме, безвісно відсутньою. Положеннями ст.ст.3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно положень ст. 4, ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ № 72641734). Факт відсутності відомостей про місце перебування [PERSON] за місцем його реєстрації, а саме за адресою: [ADDRESS] , більше року підтверджується зазначенеми вище доказами. Відповідно до положень ст. 43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Так, 05 січня 2004 року виявлено, що місце знаходження [PERSON] не відомо. Встановлення факту безвісної відсутності [PERSON] необхідне Заявнику для того, щоб мати можливість відрахувати [PERSON] з будинку-інтернату. Враховуючи те, що відомості про встановлення часу отримання останніх відомостей про [PERSON] в загальному порядку ніким не спростовані, останній за місцем свого останнього мешкання( перебування) не з`являвся понад один рік, враховуючи неможливість встановити місяць одержання останніх відомостей про місце перебування [PERSON] , суд вважає, що зібраними по справі письмовими доказами доведений факт того, що він з 05 січня 2004 року року є безвісно відсутнім. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України та залишає їх за рахунок заявника. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved