Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON]. звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю з [PERSON], померлою 04 березня 2015 року, в період з вересня 2006 року по березень 2015 року, визнання за ним права на спадкування за законом разом із спадкоємцями другої черги та визнання за ним права власності на ? частину спадкового майна. Позовні вимоги обґрунтовує тією обставиною, що зі спадкодавцем [PERSON]. проживав однією сімєю починаючи з вересня 2006 року до дня її смерті. Тривалий час, у звязку з перенесеними [PERSON] хворобами він піклувався про неї та доглядав її, в звязку з чим вважає, що набув право на спадкування за законом разом із спадкоємцями другої черги братом та сестрою померлої. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог з підстав, викладених у позові. Відповідач позов не визнав з підстав, наведених в письмовому запереченні на позов (а.с. 59-60). В судовому засіданні заперечив доведеність факту проживання [PERSON] з його сестрою однією сімєю без реєстрації шлюбу до дня її смерті та правову підставу для зміни черговості права на спадкування через відсутність передбачених законом обставин для зміни такої. В задоволенні позову просить відмовити повністю.. Залучена до участі в справі в якості третьої особи - Комсомольська державна нотаріальна контора вирішення спору залишила на розсуд суду, до суду представник контори не зявився, направивши відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 133) . Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними на обгрунтування заявлених вимог та заперечень докази, встановив наступне: 04 березня 2015 року померла [PERSON], яка постійно проживала та значилась зареєстрованою за адресою :[INFO] (а.с. 28). Згідно із представленими ОССБ «Дніпро» довідками (а.с. 15,16), однією сімєю з [PERSON] за згаданою адресою протягом періоду з вересня 2006 року і до моменту її смерті проживав [PERSON] 03 вересня 2014 року в звязку із погіршенням стану здоровя, [PERSON] була госпіталізована до Комсомольської ЦМЛ, 07 вересня 2014 року їй було діагностовано онкологічне захворювання та проведена відповідна операція. 27 жовтня 2014 року [PERSON] вийшла на роботу. В лютому 2015 року через погіршення стану здоровя було проведене повторне МРТ (а.с. 109), діагностований рецидив захворювання, проведена повторна операція, після якої [PERSON] була залишена в лікарні, де і померла 04 березня 2015 року. За повідомленням Комсомольської державної нотаріальної контори (а.с. 78-86) після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, заяву про прийняття якої подав рідний брат померлої відповідач у справі. Як вбачається з його пояснень суду, другий спадкоємець за законом рідна сестра померлої від прийняття спадщини відмовилась. Розглядаючи справу в межах заявлених сторонами вимог і на підставі наданих ними доказів, суд, вирішуючи питання щодо доведеності факту спільного проживання [PERSON] з померлою, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не менш як пять років до часу відкриття спадщини, виходить з наступного: В контексті ст. 3 СК України сімя створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Сімю, відповідно до положень згаданої норми складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Так, факт спільного проживання сторін, рівно як і факт ведення ними спільного господарства підтвердили суду всі свідки з боку позивача. По суті, згадана обставина не була заперечена також стороною відповідача, який спростував лише факт спільного проживання сторін до моменту смерті [PERSON], зазначивши суду, що 09 вересня 2014 року змінив в квартирі сестри замки, після того, як [PERSON] в серпні 2014 року зателефонував йому і повідомив, що у «[PERSON] не все гаразд з головою і він умиває руки», а по приїзді він /відповідач/ не виявив в квартирі сестри належні їй золоті вироби. Суду відповідач також пояснив, що про погіршення стану здоровя сестри дізнався від її колег по роботі, які фактично і повідомили йому про її госпіталізацію до лікарні. По приїзді [PERSON] проживаючим в квартирі [PERSON] не застав. Згадана обставина по суті не була заперечена самим позивачем, який підтвердив факт зміни замків в квартирі [PERSON] та штучно створену в такий спосіб неможливість спільного з нею проживання. Вселення в квартиру [PERSON] після перенесеної нею операції не ініціював і не спілкувався з нею через відключений нею мобільний телефон. Характер представлених сторонами доказів, в т.ч. показання свідків, допитаних як за клопотанням відповідача, які близько знали покійну [PERSON], [PERSON] /колеги по роботі/, подруги покійної - [PERSON], [PERSON], так і показання свідків, допитаних за клопотанням позивача, в т.ч. показання сусідів по дачній ділянці [PERSON], [PERSON], подружжя Коротич, які в сукупності підтвердили суду ту обставину, що починаючи з 2006 року [PERSON] разом із [PERSON] проживали однією сімєю, вели спільне господарство, разом обробляли належну [PERSON] дачну ділянку, більш того, [PERSON] поставив паркан та устаткував розташовану на згаданій земельній ділянці будівлю; письмові докази по справі, зокрема акти про спільне проживання [PERSON] та [PERSON]І.( а.с. 15-16), та з беззаперечністю встановлений судом факт опікування [PERSON] рідними позивача /зокрема його братом [PERSON]А./ під час її перебування на стаціонарному лікуванні у м. Києві з приводу захворювання ока (а.с.104-107), дають суду підставу дійти висновку, що взаємовідносини, які складаються між [PERSON] та [PERSON] починаючи з вересня 2006 року і до 03 вересня 2014 року /моменту її госпіталізації до Комсомольської ЦМЛ/ є прямим свідченням їх сімейних стосунків в контексті ст.3 СК України. Між тим, висновку щодо періоду спільного проживання, зокрема часу його припинення 03 вересня 2014 року, суд дійшов на підставі показань тих же свідків, які спростували доводи позивача щодо періоду спільного з [PERSON] проживання, який за його посиланням тривав до моменту її смерті, на підтвердження чого ним не був наданий жодний доказ, що в підсумку фактично унеможливлює віднесення його до спадкоємців четвертої черги, як особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини. Проте, навіть факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю сам по собі не є підставою для зміни черговості одержання права на спадкування, як на цьому наполягає позивач, з таких мотивів: Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК УКраїни фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Безпорадній стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Обгрунтовуючи заявлені в цій частині позовні вимоги, позивач послався на тривалість терміну спільного з [PERSON] проживання, протягом якого опікувався жінкою в разі, якщо вона хворіла. Разом з тим, всі без виключення допитані судом свідки /як з боку позивача, так і з боку відповідачів/ зазначили про те, що покійна навіть після проведеного лікування, вела активний і рухливий спосіб життя, більш того, вийшла на роботу і самостійно себе обслуговувала аж до повторної, проведеної в лютому операції, після якої залишилась в лікарні, де догляд за нею до часу її смерті здійснювався за рахунок коштів рідних брата та сестри - згадана обставина також не була заперечена позивачем. Фактично, місячний термін після перенесеної повторної операції, протягом якого [PERSON] знаходилась в лікарні і потребувала сторонньої допомоги, виходячи з обставин справи, тяжкості та протікання її хвороби, як вона була охарактеризована позивачем, її близькими та друзями, в сукупності з іншими доказами стосовно способу життя, який вела покійна до самої смерті, не можна визнати тривалим часом та дійти висновку щодо безпорадності стану покійної в контексті ст.1259 ЦК України, як однієї із визначених Законом підстав для зміни черговості. Крім того, посилання позивача на ту обставину, що він матеріально забезпечував покійну, також викликають певний сумнів з огляду на доходи, які отримувала [PERSON] та за відсутності будь-якої інформації щодо доходів самого [PERSON]А.( а.с. 24-26). Отже, обгрунтовуючи висновок за наслідками аналізу представлених доказів, суд, зазначає про відсутність правових підстав для зміни черговості одержання права на спадщину через недоведеність [PERSON] обовязкових скдадових, які відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України є передумовою для прийняття рішення про одержання права на спадкування, а саме: доведеності факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менш, як пять років до часу відкриття спадщини, тривалості часу опікування покійною, її матеріальне забезпечення та безпорадностю її стану. З аналогічних мотивів є такими, що не ґрунтуються на Законі, а відтак, не підлягають до задоволення також вимоги позивача про визнання за ним права власності на частину спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed