Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

в жовтні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що 21.01.2015 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . За час сумісного проживання за спільні сімейні кошти сторони в 2019 році придбали автомобіль марки LAND ROVER RANGE ROVER 4197, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який зареєстроване за відповідачем [PERSON] . В подальшому подружні відносини між ними фактично були припинені, в зв`язку з чим виникла необхідність поділити спільне майно. Посилаючись на викладене, позивачка просила провести поділ спірного рухомого майна, яке відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 його частку, та стягнути половину його вартості в розмірі 240 252 грн. 50 коп. Відповідачем у строк, встановлений для подання відзиву, подано зустрічну позовну заяву, в якій останній, посилаючись на те, що спірний автомобіль був придбаний за його особисті кошти, отримані від продажу належного йому майна (частки житлового будинку, земельної ділянки, необхідної для її обслуговування), просив визнати вказаний транспортний засіб його особистою власністю. Ухвалою суду від 18.01.2021 року зустрічний позов [PERSON] було прийнято до розгляду з первісним позовом [PERSON] про поділ майна подружжя, об`єднано в одне провадження. В подальшому, позов [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення половини вартості спірного майна було залишено без розгляду, відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Берікул Л.В. позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] просила відмовити з підстав, вказаних у відзиві на позов. Зокрема, вказувала на те, що сторони за час сумісного проживання постійно займалися підприємницькою діяльністю (підприємницька діяльність була зареєстрована на матір позивачки). За рахунок отриманого прибутку ними було придбано автомобілі: Mercedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , HYUNDAI, реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на які було оформлено за відповідачем. В подальшому було здійснено обмін вказаних автомобілів на спірний транспортний засіб, проте набуття права власності на нього відповідачем було оформлено на підставі договору купівлі-продажу. При цьому, кошти, отримані останнім за рахунок продажу успадкованого ним нерухомого майна, були використані на будівництво гаражних об`єктів у ТОВ «Відрядження». Представник відповідача адвокат Вуїв О.В. у судовому засіданні в задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити з підстав, зазначених у процесуальних документах поданих до суду. Зокрема, вказувала на те, що спірний автомобіль був придбаний (за договором купівлі-продажу) за рахунок особистих коштів відповідача (від реалізації успадкованого ним майна - часки житлового будинку, а також земельної ділянки, наданої для його обслуговування), тоді як посилання позивачки щодо набуття його в власність з інших підстав (за договором обміну належних подружжю транспортних засобів: Mercedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , HYUNDAI, реєстраційний номер [NUMBER] ) не ґрунтується на жодних доказах. При цьому, кошти отримані від реалізації автомобіля марки Mercedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , були використані подружжям в інтересах сім`ї. Водночас, позивачкою не надано належних та допустимих доказів щодо отримання нею доходу за час сумісного проживання з відповідачем, у тому числі від заняття підприємницькою діяльністю. З наведених підстав зустрічний позов [PERSON] просила задовольнити. Заслухавши показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що 21.01.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований в відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. На час розгляду справи шлюб між ними не розірвано. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . За час сумісного проживання сторін було придбано автомобіль марки LAND ROVER RANGE ROVER 4197, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5142/2019/1489962, право власності на який зареєстроване за відповідачем [PERSON] . Постановка на облік відбулася 29.05.2019 року, підстава: перереєстрація на нового власника згідно договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ. Вартість транспортного засобу становила 405 809 грн. 04 коп. Належних та допустимих доказів набуття у власність вказаного транспортного засобу з інших підстав суду не надано. Не є такими доказами показання свідків [PERSON] , [PERSON] . При цьому, згідно витягів з ЄДР ТЗ, наданих ТСЦ МВС № 4844, за відповідачем [PERSON] був зареєстрований транспортний засіб марки Mercedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , постановка на облік 23.02.2018 року, підстава набуття права власності: перереєстрація ТЗ за договором, укладеним в ТСЦ (ТСЦ 5147). В подальшому відбулася перереєстрація даного транспортного засобу на нового власника на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ 5142, постановка на облік: 24.07.2019 року. Інший зазначений позивачем транспортний засіб марки HYUNDAI, реєстраційний номер [NUMBER] , був зареєстрований за позивачкою [PERSON] , постановка на облік 20.02.2019 року, підстава набуття права власності: перереєстрація ТЗ за договором купівлі-продажу (ТСЦ 5147) (попередній реєстраційний номер [NUMBER] ), в подальшому відбулася перереєстрація даного транспортного засобу на нового власника на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ 5142, постановка на облік: 12.08.2020 року. Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст. 61 СК України). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК України). При цьому, конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція сформована Верховним Судом та викладена в постановах від 24 травня 2019 року у справі № 360/303/17-ц, від 17 липня 2019 року в справі № 648/2988/16-ц, від 14 листопада 2019 року в справі №570/4823/15-ц. Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Матеріали справи свідчать, що 31.05.2019 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Кучеровою Г.А. був посвідчений договір купівлі-продажу, відповідно до якого відповідач [PERSON] та [PERSON] здійснили відчуження належного їм на праві спільної часткової власності ( [PERSON] - ѕ частки: Ѕ частка на підставі договору дарування, посвідченого 10.08.2007 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Загороднюк Л.К., ј частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.09.2018 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Ельдаровою О.М.; [PERSON] - ј частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.09.2018 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Ельдаровою О.М.) житлового будинку [ADDRESS] . Продаж будинку було здійснено за 198 000 грн. 00 коп., з яких частка відповідача становила 148 500 грн. 00 коп. В цей же день приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Кучеровою Г.А. було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за вказаною адресою та призначеної для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку, за умовами якого [PERSON] та [PERSON] продали належну їм в рівних частках (по Ѕ) на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 19.09.2018 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Ельдаровою О.М., обумовлену земельну ділянку. Згідно договору, продаж предмету договору здійснено за 16 800 грн. 00 коп. (частка відповідача - 8 400 грн. 00 коп.) Факт передачі відповідачу коштів від реалізації вищевказаного нерухомого майна підтверджується матеріалами справи, показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Водночас, суду не надано доказів, на які потреби були спрямовані зазначені кошти. Також стороною відповідача не було надано належних та допустимих доказів щодо передачі [PERSON] відповідачу коштів на придбання спірного автомобіля. В силу положень ст. 78 ЦПК України, обумовлені обставини не можуть бути підтверджені показаннями свідка. Таким чином, відповідачем не доведено, що спірний транспортний засіб був придбаний за його особисті кошти, презумпція спільної сумісної власності не спростована, отже останній є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК Українита статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Згідно ч.ч. 4-5 ст. 71 СК України та п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема щодо неподільних речей, необхідна обов`язкова згода одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За обставинами справи, в тому числі за відсутності передумов для отримання одним з подружжя грошової компенсації замість його частки, суд вважає необхідним визнати за позивачкою право власності на 1/2 ідеальну частку спірного автомобіля. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 176, ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, наявних у справі матеріалів, з відповідача на користь позивачки належить до стягнення судовий збір у розмірі 1 500 грн. 00 коп.

Outcome: approved