Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «КБ «Надра» (надалі по тексту Відповідач), в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 05.01.2016 року просила суд визнати недійсним кредитний договір №17/50/08-Ф від 15.02.2008 року, укладений між нею та ПАТ «КБ «Надра». Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 15.02.2008 року між нею та ВАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір №17/50/08-Ф від 15.02.2008 року про отримання у тимчасове платне користування кредитних коштів в розмірі - 36648 доларів США на строк до 10.02.2023 року із сплатою - 12,89 % відсотків річних. З умов укладеного договору вбачається про надання грошових коштів по кредиту на придбання у власність квартири, тому вказаний договір є договором споживчого кредиту. Укладенням кредитного договору були порушені вимог ст.ст.11,15 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо отримання позивачем у письмові формі інформації про кредитні умови та відповідну продукцію, детальний опис сукупної вартості кредиту для споживача, графік платежів, що у відповідності до вимог ст.ст.215, 203 ЦК України є недійсним. З огляду на наведене, кредитний договір суперечать вимогам законодавства, тому повинен бути визнаний судом недійсним. Позивач в судове засідання не з»явився, але направив суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просила позовні вимоги задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, але направив до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність і наданням копії судового рішення про стягнення з позивача заборгованості за оспорюваним кредитним договором на користь банку. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За умовами ч.1,2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що між позивачем та ВАТ «КБ «Надра» 15.02.2008 року було укладено кредитний договір №17/50/08-Ф від 15.02.2008 року про отримання у тимчасове платне користування кредитних коштів в розмірі - 36648 доларів США на строк до 10.02.2023 року із сплатою - 12,89 % відсотків річних. З умов п.1.2 укладеного договору вбачається про надання грошових коштів по кредиту на проведення розрахунку по договору купівлі-продажу квартири за ціною в 36000 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Договором, за положеннями ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Таким чином, кредитний договір був укладений з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підпис на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами. Крім того, суд вважає, що укладаючи Кредитний договір, будь-яка сторона повинна була уважно з'ясувати, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання коштів визначити для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору. З дослідження оспорюваних позивачем договорів вбачається, що вони підписані нею, що вказує на її ознайомлення з договором та погодженням нею зі всіма наведеними у них умовами. Як вбачається зі змісту позовної заяви, як на підставу для задоволення своїх вимог позивач вказує на те, що при укладенні із ним оспорюваного договору позивача не було ознайомлено із детальним розписом загальної вартості кредиту, відсутній графік по сплаті основного платежу, відсотків, вартості супутніх послуг, наслідком чого є визнати його недійсним. Між тим, вказані твердження позивача є помилковими, оскільки не відповідають фактичним обставинам у справі з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. За умовами ч.2 вказаної статті Закону визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі серед іншого про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний, тощо. Так, за умовами п.1.1 кредитного договору визначену суми кредиту в доларах США, а умовами п.п.1.2, 1.3, 1.4, 1.5 сторонами погоджено використання коштів на проведення розрахунків за купівлі-продаж квартири, суму комісії - 648 доларів США, розмір нарахування відсотків - 12,89 % за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості та надання кредиту на строк до 10.02.2023 року із визначення розміру комісії - 1,8% від суми виданих коштів. При цьому, підпис позивача у оспорюваному договорі вказує на ознайомлення її з вказаними умовами договору, що також підтверджує достовірність наданої та отриманої нею інформації. Вказані обставини вказують на ознайомлення позивача [PERSON] із кредитними договором та його умовами, що вказує на дотримання відповідачем ВАТ «КБ «Надра» вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» при надання кредитних послуг позивачу. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Між тим, суд не знаходить підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що цей договір підписаний повноваженими особами, він містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгодженні сторонами шляхом звернення відповідача з пропозицією щодо укладання договору та погодження позивачем на укладання такого договору. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, щодо невідповідності кредитного договору змісту актам законодавства України, порушення відповідачем вимог ст.11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а її позовні вимоги щодо визнання недійсним Кредитного договору не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених як ЦК України, так і Законом України «Про захист прав споживачів», суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову про визнання Кредитного договору кредитного договору №17/50/08-Ф від 15.02.2008 року, укладений між нею та ПАТ «КБ «Надра» недійсним, слід відмовити. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 3, 13, 203, 215, 626, 627, 638 ЦК України та

Outcome: dismissed