Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] 20.10.2020 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2001 року. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем через несумісність поглядів на сімейне життя, що призвело до розпаду сім`ї. Подружніх відносин вони не підтримують і проживають окремо з 22 березня 2020 року. Вважає, що за таких обставин збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей та унеможливлює примирення з відповідачем, оскільки відповідач вчиняє насильство в сім`ї відносно неї. Рух справи в суді та заяви (клопотання) учасників процесу по суті справи. Ухвалою судді Красноградського районного суду Харківської області від 21.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання по розгляду позовної заяви на 24.11.2020 року. Відповідач по справі після ознайомлення з матеріалами справи 03.11.2020 року (а.с. 15) направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи від 17.11.2020 року у зв`язку запровадженням на території України карантину та просив відкласти судовий розгляд справи на іншу дату після завершення карантину (а.с. 16). За клопотанням відповідача від 17.11.2020 року судовий розгляд справи відкладений на 07.12.2020 року. У зв`язку з неявкою відповідача в судові засідання та відсутності даних про вручення відповідачу судових повісток на відповідні дати за адресою його проживання: [ADDRESS] , судовий розгляд справи відкладався неодноразово на 12.01.2021 року, 11.02.2021 року, 18.03.2021 року, 15.04.2021 року. Судом було здійснені відповідні запити до Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» від 16.02.2021 року (а.с. 29) та від 01.03.2021 року (а.с. 32) з приводу розшуку поштової кореспонденції направленої за адресою проживання відповідача. З відповіді Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» від 31.03.2021 року (а.с. 47) вбачалось, що рекомендований лист з повідомленням про вручення №6330403579710 від 28.11.2020 року на адресу: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] надійшов до відділення поштового зв`язку 51250 смт. Губиниха 30.11.2020 року та одержаний адресатом 30.11.2021 року. При цьому рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відділенням поштового зв`язку повернуто до суду 24.03.2021 року та надійшло до суду 30.03.2021 року (а.с. 38-39). Рекомендований лист з повідомленням про вручення №6330403595952 від 09.12.2020 року на адресу: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] надійшов до відділення поштового зв`язку 51250 смт. Губиніха 17.12.2020 року та повернутий по закінченню терміну зберігання 24.03.2021 року. Рекомендований лист з повідомленням про вручення №6330403639674 від 19.01.2021 року на адресу: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] надійшов до відділення поштового зв`язку 51250 смт. Губиниха 22.01.2020 року, та повернутий по закінченню зберігання 24.03.2021 року. Враховуючи, що судові повістки в судові засідання на 24.11.2020 року та 07.12.2020 року були вручені особисто під розписку та відповідач був обізнаний про розгляд справи в Красноградському районному суді Харківської області про розірвання шлюбу, судом було ухвалене заочне рішення у справі. Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 15.04.2021 року позов [PERSON] - задоволено. Шлюб, зареєстрований 22 вересня 2001 року, відділом державної реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції міста Дніпропетровська, актовий запис № 376 між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - розірваний. Після розірвання шлюбу позивачці відновлено дошлюбне прізвище - [PERSON] . Неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] - залишено проживати з матір`ю. Від відповідача по справі [PERSON] до суду 14.05.2021 року надійшла заява про перегляд заочного рішення. Ухвалою судді Красноградського районного суду Харківської області від 17.05.2021 року прийнято заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду у цивільній справі №626/2334/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від відповідача по справі 25.05.2021 року до суду надійшла заява про розгляд заяви про перегляд заочного рішення по справі без його присутності (а.с. 76). Ухвалою суду від 27.05.2021 року заяву [PERSON] задоволено. Заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області по цивільній справі №626/2334/20 від 15.04.2021 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - скасовано. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу на 30 червня 2021 року. Від позивача [PERSON] до суду 30.06.2021 року надійшла письмова заява в якій просить справу розглядати за її відсутності, на позові наполягає, вважає, що примирення з відповідачем не можливе, так як вона більше року не проживає з відповідачем та не спілкується. Вважає, що відповідач навмисно затягує розгляд справи. У зв`язку з неявкою відповідача в судові засідання та відсутності даних про вручення відповідачу судових повісток на 30.06.2021 року та 29.07.2021 року за адресою його проживання: [ADDRESS] , судовий розгляд справи відкладено відповідно на 29.07.2021 року та на 14.09.2021 року. Крім того суддею Красноградського районного суду Харківської області 2 9.07.2021 року була винесена окрема ухвала про неналежне виконання обов`язків з доставки судової поштової кореспонденції працівниками Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта» (відділення поштового зв`язку 51250) яка доведена до відома Генеральному директору акціонерного товариства «Укрпошта» та директору Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта». Окремою ухвалою було зобов`язано директора Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта» усунути зазначені в окремій ухвалі виявлені судом недоліки в діяльності цього товариства та запобігання їх повторенню у майбутньому. На виконання окремої ухвали від 29.07.2021 року Дніпропетровською дирекцією АТ «Укрпошта» було проведено ряд заходів з метою недопущення порушень порядку вручення рекомендованих листів з позначкою «судова повістка». Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, зокрема про вручення судової повістки відповідачу [PERSON] на 30.06.2021 року вручене позивачу 07.06.2021 року та повернуто до суду лише 06.08.2021 року після винесення окремої ухвали, що свідчить про те, що він був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи на вказану дату. Відповідно до довідки Укрпошта про причини повернення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, судової повістки на 29.07.2021 року направленої на адресу відповідача по справі [PERSON] [ADDRESS] повернуто до суду 10.08.2021 року без вручення адресату. Відповідно до довідки Укрпошти про причини повернення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, судової повістки на 14.09.2021 року направленої на адресу відповідача по справі [PERSON] [ADDRESS] повернуто до суду 18.08.2021 року без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Від позивача по справі [PERSON] 14.09.2021 року до суду надійшла письмова заява в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на задоволенні позову наполягає, оскільки примирення з відповідачем не можливе, вони більше року проживають окремо. Крім того наполягала на повторному заочному розгляді справи, оскільки відповідач про час, дату та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, підстав для відкладення розгляду справи у зв`язку із карантином не має, оскільки він послаблений. Відповідач знаючи про перебування в Красноградському районному суді Харківської області справи за її позовом про розірвання шлюбу не скористався своїм правом на подання відзиву та участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в тому числі і за допомогою власних технічних засобів, а вчиняє дії із затягуванням розгляду справи. Згідно ч. 1 та 2 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Відповідно до ч. 3 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Пунктами 1, 3 та 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є: - день вручення судової повістки під розписку; - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, підстав для відкладення розгляду справи до закінчення карантину суд не вбачає, оскільки на час розгляду справи карантинні заходи пом`якшені та суд повинен вживати заходи, пов`язані із своєчасним розглядом справи. Так, як відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, правом на розгляд справи в режимі відеокоференції в тому числі і за допомогою технічних засобів не скористався, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити повторне заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 1 СК України - Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Фактичні обставини, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2001 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції міста Дніпропетровська, актовий запис №376 (а.с. 4). Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-9). З позовної заяви вбачається, що сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Як регламентує ч. 2 ст. 1 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною 5 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин 3 та 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). У відповідності зі ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства, відповідно до позовної заяви не проживають разом з 22.03.2020 року після здійснення відповідачем домашнього насильства відносно дружини. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги, шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. У пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, зазначаючи, що примирення між сторонами та збереження сім`ї не можливе, сім`я розпалась про свідчить її позовна заява та заяви, які подані нею до суду в процесі розгляду справи судом. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст.10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Висновки за результатами розгляду справи. Під час розгляду справи встановлено, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейні стосунки. Відповідачем не наведено будь-яких переконливих доводів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї та що вони і на цей час підтримують шлюбні відносини. Також суд звертає увагу на те, що з позовом позивачка звернулась 20.10.2020 року і з цього часу пройшло 11 місяців та стосунки між сторонами не відновились. Крім того судом встановлено, що на час розгляду справи спору щодо поділу майна та визначення місця проживання дітей сторони не мають. Неявку відповідача в судове засідання суд розцінює як небажання зберегти сім`ю. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За клопотанням позивача суд вважає за необхідне відновити позивачці дошлюбне прізвище [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. В позовній заяві позивач, у разі задоволення її позовних вимог, не наполягала на стягненні з відповідача на її користь понесених судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 288 ЦПК України повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. На підставі викладеного та

Outcome: approved