Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] , її донька [PERSON] та син [PERSON] , який є відповідачем по даній справі. Відповідач [PERSON] з 01.11.2014 року не проживає у спірній квартирі, оскільки проживає та працює у Німеччині, участі в оплаті комунальних платежів не бере. Реєстрація місця проживання відповідача в квартирі порушує права позивача як власника, а саме володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, отримувати субсидію, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Враховуючи, що дана справа є малозначною, тому суд розглянув її в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу в її відсутність. До судового засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечила проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу №2273 від 28.09.1992 року позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7). Згідно відомостей Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 10.12.2019 року, які надані на запит суду щодо встановлення зареєстрованого у законному порядку місця проживання відповідача [PERSON] вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-19). Крім того, довідкою №905 від 12.11.2019 року, виданої ОСББ «Княжий дім 174» підтверджено факт, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , її донька [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до актів від 2017 року, 01.05.2018 року, від 01.11.2019 року, складених сусідами позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з 01.11.2014 року (а.с. 9-11). Позивач [PERSON] зверталася до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради із заявою про зняття з реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , однак 28.11.2019 року їй було відмовлено на підставі пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 року (а.с. 15). Крім того, в матеріалах справи міститься копія заяви [PERSON] від 07.11.2019 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенко Ю.Д., про надання відповідачем [PERSON] згоди на зняття його з реєстрації за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наведене свідчить про те, що при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін відсутності такої особи та поважність причини цієї відсутності. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позивач надала суду належні та допустимі докази на підтвердження факту, що син позивачки - відповідач по справі [PERSON] не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , без поважних причин більше року, не сплачує за комунальні послуги. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про те, що позов слід задовольнити, оскільки, відповідач за вказаною адресою не проживає більше року без поважних причин, а наявність реєстрації [PERSON] порушує права та інтереси позивача щодо володіння та розпорядження належною їй власністю. За клопотанням позивача судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved