Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

В вересні 2015 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що 03.06.1995 р.був укладений шлюб із відповідачем,зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м.Запоріжжя ,актовий запис № 311. Шлюб для кожної із сторін перший. Від шлюбу сторони мають двох дітей-[PERSON],[INFO],та неповнолітнього [PERSON],[INFO] Посилаючись на те,що через зловживання відповідачем алкоголем,вчинення сварок,заподіяння їй тілесних ушкоджень у присутності дітей, сімейне життя з відповідачем не склалося,ведення спільного господарства припинено та поновлювати спільне проживання з відповідачем позивач наміру не має, почуття поваги між нею та відповідачем втрачене,відсутнє взаєморозуміння,відновлення сім*ї неможливе,позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, залишивши їй прізвище [PERSON]. Майновий спір між сторонами відсутній. Після розірвання шлюбу діти залишаються проживати з матір*ю. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та пояснила,що протягом останніх років відповідач через зловживання алкоголем,сварки та застосування до неї насильства створив неможливі умови спільного проживання, а сім*я з цих причин фактично розпалася. Рішення про розірвання шлюбу прийнято нею обмірковано та усвідомлено,оскільки збереження сім*ї неможливе,буде протирічити інтересам в тому числі і неповнолітніх дітей,в присутності яких відповідач не приховує своєї неадекватної поведінки. Проти надання строку на примирення заперечувала,вважає відновлення подружніх відносин з відповідачем неможливим. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з тих підстав,що він достойний любові,однак почуттів до нього позивач не проявляє. Не заперечував,що має звичку вживати алкоголь після робочого тижня,між ним та позивачкою були сварки,однак вважає,що це звичайна ситуація для будь-якої сім*ї,а рішення позивачки про розірвання шлюбу,на його думку,прийнято передчасно,за порадами одиноких подруг. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши позивача та відповідача,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.105,110 СК України за позовом одного із подружжя шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Як передбачено ст.112 ч.2 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересах їхніх дітей,що мають істотне значення. Судом встановлено та перевірено доказами, що 03.06.1995 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м.Запоріжжя ,актовий запис № 311,після одруження прізвища чоловіка та дружини [PERSON] і [PERSON],про що надана копія свідоцтва про одруження. Від шлюбу сторони мають двох дітей,один з яких [PERSON],[INFO],є неповнолітнім,про що надані копії свідоцтва про народження, після розірвання шлюбу діти залишаються проживати з матір*ю. Шлюб для сторін перший. На час розгляду справи про розірвання шлюбу спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. З вересня 2015 р.сторони припинили шлюбні відносини і з цього часу взаємини подружжя не підтримують,спільного господарства не ведуть,взаємних прав та обов*язків не виконують. Як пояснила суду позивач,розлад у сім*Ї триває кілька років,тобто має не короткочасний характер,причиною чого є зловживання відповідача алкоголем,вчинення сварок та бійок,що відповідач по суті не оспорював,однак вважав,що ці обставини не можуть бути підставою для розірвання шлюбу,оскільки такий спосіб життя,на його думку,є звичайним та притаманний кожній сім*ї. На думку суду,шлюб між сторонами не може бути збережений,їх взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї,примирення між ними не відбулося і позивач проти цього категорично заперечує. Факти,встановлені судом,приводять до висновку,до шлюб між сторонами розпався остаточно,спільне життя сторін як подружжя і збереження сім*ї неможливе,оскільки збереження шлюбу можливо на паритетних засадах,почуттях взаємної любові та поваги,взаємодопомоги та підтримки,тобто на тому,що є морально-правовою основою шлюбу. Конкретні обставини даної справи та категоричне небажання позивачки миритися з відповідачем вказують на те,що позивачка не має наміру відновлювати шлюбні стосунки,а відповідач не надав жодного доказу про те,що він намагався зберігати сім*ю та докладав для цього будь-яких зусиль. За таких обставин подальше формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення,протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки на перебування в шлюбі. Крім того, існуюча психологічна обстановка негативно впливає на розвиток дітей подружжя, порушує їх право на виховання в сім*ї в умовах взаємоповаги та любові. Відповідно до ст.113 СК України,особа,яка змінила своє прізвище у зв*язку з реєстрацією шлюбу,має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вказаної норми закону,суд після розірвання шлюбу залишає позивачці прізвище [PERSON]. На підставі ст.105,110,112,113 СК України,ст.3,10,11,60,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved