Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Виклад позицій позивача та відповідача. Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2015 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, розпочавши стягнення з 26 січня 2015 року і до досягнення сином повноліття, до [INFO] . На даний час визначений рішенням суду розмір стягуваних аліментів не може забезпечити належний рівень утримання дитини, оскільки є меншим ніж встановлений законодавством, а саме меншим ніж 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, тому просить суд збільшити розмір стягуваних аліментів на ј частину від усіх його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто позивачем ставляться вимоги про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 12.06.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, та призначено до розгляду на 08.07.2020 року. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. 08.07.2020 року судове засідання було відкладено на 28.07.2020 року в зв`язку з перебуванням судді у щорічній відпусці. Відповідно до вимог п. 2 ч.7\~ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками вручалися відповідачу, які відповідач відмовився отримати, що підтверджено актом, складеним секретарем судового засідання в присутності чергового поліцейського, судове засідання відкладено на 15.09.2020 року. Позивач подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Станом на 15.09.2020 року відповідач відзив до суду не подав, з клопотанням про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу для подачі відзиву, до суду не звертався, 15.09.2020 відповідач особисто з`явився до суду з метою побачити позивачку, наполягаючи на її участі, роз`яснено право на ознайомлення з матеріалами справи та подачі клопотання про розгляд справи за участі сторін, але будь-яких клопотань чи заяв, як і про надання додаткового часу для подання відзиву та доказів не подавав, відмовившись отримувати процесуальні документи в суді, що підтверджено актами з посиланням, що не вміє тримати ручку, але докази, щодо стану здоров`я повідомив що відсутні, недієздатним не визнавався, запевнивши, що будь-яке прийняте судом рішення не буде виконуватися. Зазначені обставини свідчать про явну неповагу відповідача до суду та зловживання своїми процесуальними обов`язками. \~Відповідно до частини другої\~статті 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. У відповідності до частини п`ятої даної статті, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. \~Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Фактичні обставини, установлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких установлені відповідні обставини. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.04.2013 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2015 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень з усіх видів його заробітку щомісячно, розпочавши стягнення з 26 січня 2015 року і до досягнення сином повноліття до [INFO] (а.с.7-8). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 16.11.2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюбу 29.06.2013 року прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу\~ [PERSON] (а.с.10). Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03.03.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано( а.с.9). Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого 17 жовтня 2017 року, Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області між [PERSON] та [PERSON] \~17 жовтня 2017 року було зареєстровано шлюб, актовий запис №126 Після реєстрації шлюбу прізвище відповідачки змінено на « [PERSON] » (а.с. 13). Відповідно до довідки, виданою начальником КП Богуславської міської ради «Богуславелагоустрій» про склад сім`ї від 29.05.2020 року, виданої [PERSON] , [INFO] , про те, що її місце проживання зареєстровано в [ADDRESS] , проживає з чоловіком [PERSON] та дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8\~ст. 7 СК Українипри\~вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.1\~ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд враховує, що батьки зобов`язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення, а тому суд вважає, що той розмір аліментів, який на даний час сплачує відповідач не забезпечує нормального життєвого рівня дитини. Відповідно до\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Також суд враховує, що 08 липня 2017 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2\~ст. 182 СК України\~та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень\~ст. 184 СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Крім того, відповідно до\~ЗУ «Про Державний бюджет на 2020 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року - становить - 2218 гривень. З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2020 році, швидкими темпами зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини,\~\~попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. При цьому аліменти слід визначити у частці визначеній позивачем. Суд вважає, що оскільки відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001року\~\~№ 2402-III\~предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, то такий розмір аліментів забезпечить дитині збереження певного матеріального рівня утримання. Відтак, суд вважає, що за віком відповідач є працездатною особою, доводів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у збільшеному розмірі суду не подав, за таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку про можливість їх сплати останнім. Розмір аліментів визначений позивачем у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати сину та який не призведе до порушення його прав та інтересів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У пункті 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Водночас, у пункті 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій\~статті 182 СК України. Відповідно до приписів ч. 1\~ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також, згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 143цс13з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи зміст ст.ст.\~181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. З огляду на викладене, із врахуванням того, що батьки зобов`язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, житло, приймаючи до уваги існуючі життєві витрати, покращення матеріального стану відповідача, вік дитини, що обумовлює зміну та збільшення коштів, потрібних на її утримання,

Outcome: approved