Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

ВИМОГИ [PERSON] ПОЗИВАЧА [PERSON] [PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до [PERSON] в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог(а.с.117-118) просив вселити його до квартири [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на його користь збитки в розмірі 42240 грн та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Свої вимоги позивач [PERSON] мотивував тим, що з 2012 року він зареєстрований та проживає в [INFO]. Вказана квартира була придбана у період його шлюбу з [PERSON] Власником квартири у правовстановлюючих документах зазначена [PERSON], хоча більшу частину коштів на придбання надав саме він. 08 травня 2015 року шлюб між ним та [PERSON] було розірвано, однак він продовжував проживати у зазначеній квартирі. 09.02.2017 його колишня дружина [PERSON] не впустила його у квартиру, заявивши що квартира належить їй особисто. На наступний день [PERSON] його також не впустила до квартири, у зв'язку із чим він був вимушений викликати поліцію. Внаслідок зазначених дій [PERSON] він був вимушений винаймати тимчасове житло і сплачувати кошти за його оренду. Крім того, такими діями йому була завдана також моральна шкода. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] позов [PERSON] підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначила, що внаслідок самовільного виселення колишньою дружиною, [PERSON] змушений орендувати тимчасове житло, витрачаючи на це великі кошти. Вказані обставини, підтверджують те, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі не з власної волі, а вимушено. Звертала увагу суду на те, що виселення [PERSON] відбулось неочікувано, взимку. Протиправними діями [PERSON] йому завдано моральну шкоду Проти задоволення позову [PERSON] заперечувала. ВИМОГИ [PERSON] ПОЗИВАЧА [PERSON] В своєму позові [PERSON] просила суд, ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди у користуванні квартирою №3 в буд.1А по вул.1905 року в м.Кременчуці, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Свої вимоги [PERSON]В мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], шлюб з яким розірвано 08.05.2015. Наявність реєстрації відповідача у її квартирі створює їй перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вона вимушена сплачував вартість комунальних послуг, з урахуванням факту реєстрації відповідача в квартирі. Також їй створюються перешкоди в отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід і кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Крім того, у разі відчуження квартири вона буде зобовязана повідомити покупців про вказаний факт, що може стати перешкодою для відчуження її власності. Крім того, між нею та [PERSON] не укладалось жодних угод. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов [PERSON] та заперечували проти задоволення позову [PERSON] Пояснили, що питання переїзду [PERSON] обговорювалось між сторонами давно. Після розірвання шлюбу він продовжував проживати в квартирі [PERSON] і підшукував собі інше житло. В той час, коли вона знаходилась з дітьми на відпочинку, [PERSON] самостійно переїхав в інше житло, забравши свої речі та побутову техніку. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ [PERSON] 17.01.2018 на підставі розпорядження від 17.01.2018 року № 427 було проведено повторний автоматизований розподіл справи, за результатами якого, справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення, стягнення збитків та моральної шкоди було передано судді Андрієць Д.Д.. 13.02.2018 судом було постановлено ухвалу про витребування доказів. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13.02.2018 обєднано в одне провадження справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення, стягнення збитків і моральної шкоди(524/118/17; 2/524/394/18) та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням(524/4976/17; 2/524/229/18). 07.05.2018 судом було постановлено ухвали про відмову у задоволенні клопотання представника [PERSON] - [PERSON], про зупинення провадження у справі та визнано заявлений представником відповідача-позивача [PERSON] відвід головуючого судді необґрунтованим. В судовому засіданні 04.09.2018 задоволено клопотання представника [PERSON] [PERSON] про допит свідків. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено, що з 02.02.2012 по 19.05.2015 [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 травня 2015 року по справі №524/1791/15-ц(а.с.148) 28 березня 2012 року між ПАТ «Автокразбанк» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON]А.(а.с.146-147). У вказаному договорі зазначено. що придбаний обєкт нерухомості не буде являтись предметом спільної сумісної власності, оскільки придбавається за кошти, які належать покупцю особисто, що підтверджується спільною заявою подружжя [PERSON] та [PERSON]. Та обставина, що власником квартири є [PERSON] підтверджується також інформаційною довідкою №89179137(а.с.31). [PERSON] Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. [PERSON] приватної власності є непорушним. За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина перша статті 383 ЦК України). На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В ч.ч.3,4\~ст.156\~Житлового кодексу\~УРСР зазначено,\~що члени\~сім'ї\~власника будинку\~(квартири)\~зобов'язані\~дбайливо ставитися\~до жилого\~будинку \~(квартири).\~Повнолітні члени\~сім'ї\~власника зобов'язані\~брати участь\~у витратах\~по утриманню\~ будинку\~(квартири)\~і придомової\~території \~та \~проведенню ремонту.\~Спори між\~власником та\~членами його\~сім'ї\~про розмір\~участі в\~витратах вирішуються\~в судовому\~порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. В Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Аналогічні за змістом положення також закріплюються в Конституції України. Зокрема, в ст.55 Основного Закону визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. В своєму рішенні від 25 грудня 1997 року по справі N 9-зп за конституційним зверненням громадян [PERSON], [PERSON] та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води)Конституційний Суд України вказав, що Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов'язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене. Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина. Частина перша статті 55 Конституції України відповідає зобов'язанням України, які виникли, зокрема, у зв'язку з ратифікацією Україною Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (582-12), Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим, 1950 рік) (995_004), що згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави(ч.1 ст.2 ЦПК України). В ч.1 ст.4, ст.5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст.81 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. ОЦІНКА СУДУ Суд відзначає, що чинне законодавство передбачає можливість визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням у разі її відсутності більше 6 місяців для наймачів та більше року для членів сім'ї. Тобто, можливість визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням повязується з юридичним фактом відсутність особи у житловому приміщенні. Разом із тим, суд враховує, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням можливе і при вирішенні спорів щодо захисту права власності, тобто захисту порушеного права особи на вільне володіння, користування та розпорядження майном. Суд повторює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У зв'язку із цим, важливим є встановлення факту порушення або невизнання права особи, яка звернулась до суду за захистом. В своєму позові [PERSON] вказує на те, що [PERSON] вчинили щодо нього протиправні дії, що полягали у примусовому виселенні його з квартири у зв'язку із чим він не мав можливості користуватись житловим приміщенням більше 6 місяців не з власної волі та ніс додаткові витрати. На переконання суду, такі доводи [PERSON] та його представника спростовуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили суду, що в період перебування [PERSON] на відпочинку, [PERSON] виїхав з квартири добровільно забравши із собою речі та деяку побутову техніку. Також, суд не може погодитись із доводами представника [PERSON] про те, що позов [PERSON] є безпідставним, так як на час її звернення до суду не минуло визначеного законом строку відсутності особи в житловому приміщенні, оскільки в даному випадку позов [PERSON] пов'язаний із захистом її прав та інтересів як власника житла на вільне володіння, користування та розпорядження майном, і на переконання суду не залежить від факту відсутності [PERSON] у спірній квартирі. В свою чергу [PERSON] вказує на те, що як власник нерухомого майна, вона має право на усунення перешкод у користуванні власністю. Оцінюючи доводи [PERSON] суд виходить з того, що шлюбні відносини між нею та [PERSON] припинені та спільне господарство не ведеться з 2015 року, що не заперечувалось сторонами, між ними не досягнуто домовленості щодо проживання [PERSON] в належній їй квартирі, що підтверджується дослідженим судом диском із відеозаписом, а також матеріалами перевірки звернень [PERSON] та [PERSON] до правоохоронних органів. На переконання суду, в своїй сукупності вказані докази свідчать про те, що [PERSON], як власник квартири, може вимагати усунення перешкод у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належним їй майном. Суд відзначає, що надані [PERSON] докази не підтверджують неправомірності дій [PERSON] та не спростовують того факту, що його проживання створює перешкоди власнику квартири. Крім того, суд приймає до уваги те, що [PERSON] не було надано суду доказів, які б підтверджували існування правових підстав для проживання в спірному житлі. У звязку із тим, що [PERSON] не було доведено правових підстав для проживання в [INFO], а також неправомірності дій [PERSON] та існування причинно-наслідкового звязку між діями [PERSON] та наслідками у виді витрат на оплату житла, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про вселення та стягнення збитків задоволенню не підлягають. Також, суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди є похідними від вищенаведених вимог, а тому також задоволенню не підлягають. Відтак, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача [PERSON] про вселення, стягнення збитків та моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати за позовом [PERSON] суд покладає на позивача. Крім того, враховуючи, що [PERSON] було заявлено три вимоги 1 вимога матеріального характеру(стягнення збитків) та 2 вимоги нематеріального характеру(вселення та стягнення моральної шкоди), а судовий збір сплачено лише за 2 вимоги суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] судовий збір в сумі 640 грн на корить держави. Позов [PERSON] підлягає задоволенню, а тому суд вважає за можливе усунути перешкоди [PERSON], у користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою 9 в буд.1-А по вул.1905 року в м.Кременчуці Полтавської області. З огляду на те, що позов [PERSON] задоволено, з [PERSON] на її користь необхідно стягнути судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved