Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

В грудні 2015р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила суд: позбавити відповідача батьківських прав, відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015р., в порядку п. 2) ч. 1 ст. 116 ЦПК України зазначена цивільна справа була передана до Шевченківського районного суду м. Києва. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що відповідач свої батьківські обов'язки, відносно сина не виконує, участі у вихованні та розвитку дитини не приймає, вихованням та утриманням сина займається виключно позивачка, з якою син і проживає. Оскільки відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання спільної дитини сторін, не цікавиться її розвитком, не спілкується з нею, позивачка вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. До судового засідання, позивачкою було подано на адресу суду заяву, в якій вона заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, за місцем своєї реєстрації, поважності причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Третя особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, надіслала на адресу суду письмові пояснення та висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Оскільки позивачка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Судом встановлено, що малолітній син сторін проживає разом з позивачкою окремо від відповідача (а.с. 10), і яка займається вихованням та розвитком дитини. Із висновку третьої особи від 23 лютого 2016р. за № 108-2802 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON], вбачається, що вихованням та розвитком сина займається лише позивачка. Відповідач вихованням не займається, не цікавиться життям та здоров'ям сина, не бере участі у фізичному, моральному, духовному розвитку дитини. Третя особа вважає за доцільне рекомендувати позбавити батьківських прав відповідача, щодо малолітнього сина [PERSON] у зв'язку з тим, що він ухиляється від своїх обов'язків по вихованню та утриманню сина. Судом встановлено, що відповідач, як батько самоусунувся від виховання сина та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо дитини, не цікавиться її особистим життям, здоров'ям та вихованням, не виконує рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015р. (провадження № 760/19441/15-ц) про стягнення з нього аліментів на утримання сина, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги, підлягають задоволенню, як такі, що ґрунтуються на вимогах закону. Враховуючи вищенаведене рішення суду про стягнення з відповідача аліментів, суд не вбачає правових підстав, для застосування положень ч. 3 ст. 166 СК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,2 грн.

Outcome: approved