Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

В жовтні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про скасування заборони відчуження, посилаючись на те, що в період з 1952 по 1994 роки вона працювала в колгоспі «Дружба народів». Під час роботи вона замовила через бухгалтерію колгоспу транспортні засоби для перевозки будівельних матеріалів. За отримані послуги повністю розрахувалася за час роботи в колгоспі. Однак, маючи намір укласти договір відчуження нерухомого майна, яке знаходиться в с. Довжок Новоселицького району Чернівецької області вона дізналася, що існує обтяження у формі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, накладене за повідомленням колгоспу «Дружба народів» без номера від 28 травня 1980 року, зареєстроване Новоселицькою державною нотаріальною конторою в реєстрі 21 березня 2008 року за № 6840388. На даний час вона не має будь-яких невиконаних зобов`язань перед колгоспом «Дружба народів», який ліквідований, а обтяження на нерухоме майно залишилось протягом тривалого часу формально і перешкоджає у вільному розпорядженні власністю, у зв`язку із чим просила скасувати заборону відчуження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направивши на адресу суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Одночасно, просив розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій позов визнав. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки за кадастровим номером 7323081800:02:005:0140 та домоволодіння, які розташовані в с. Довжок Новоселицького району Чернівецької області, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 227854018 від 12 жовтня 2020 року вбачається, що на невизначене майно позивача, будинок в с. Довжок Новоселицького району Чернівецької області існує обтяження у формі заборони на відчуження, накладене за повідомленням колгоспу «Дружба народів» без номера від 28 травня 1980 року, зареєстроване Новоселицькою державною нотаріальною конторою в реєстрі 21 березня 2008 року за № 6840388. Доказів отримання нотаріусом \~повідомлення колгоспу «Дружба народів» про зняття заборони на відчуження матеріали справи не містять. З трудової книжки позивача слідує, що в період з 1952 по 1994 роки вона працювала в колгоспі «Дружба народів» З архівної довідки КУ «Новоселицький трудовий архів» № 1/385 від 13 жовтня 2020 року слідує, що колгосп «Дружба народів» ліквідований. Відповідно до ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом статті 373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на землю гарантується Конституцією України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України). Враховуючи, що обтяження на нерухоме майно на даний час перешкоджає позивачу у вільному розпорядженні власністю, суд вважає обґрунтованим звернення позивача до суду з вказаним позовом до Довжоцької сільської ради, оскільки за відсутності у ліквідованого колгоспу правонаступників, за нерухоме майно позивача може претендувати держава в особі місцевого органу самоврядування. За вказаних обставин, позовні вимоги до відповідача в частині скасування заборони відчуження з майна позивача підлягають задоволенню, оскільки останній звернувся до суду за захистом свого оспорюванного права у обраний ним спосіб, що повністю відповідає вимогам ст. 16 ЦК України та ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, суд

Outcome: approved