Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу в попередньому судовому засіданні у їх відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягів про державну реєстрацію прав; копія свідоцтва про право на спадщину за законом; копія свідоцтва про смерть [PERSON]; копія свідоцтва про одруження; копія свідоцтва про народження; довідка про право особистої власності Лиманської сільської ради Ренійського району; копії довідок РАЦС; довідки Лиманської сільської ради; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул. Степна, 38 в с. Лиманське Ренійського району; копія договору купівлі-продажу; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачам у справі [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.2011 р. та договору купівлі-продажу № 1 від 28.01.1978 р. відповідно, належить по ? частині житлового будинку з надвірними спорудами № 38, розташованого по вул. Степна в с. Лиманське Ренійського району Одеської області. У січні 2005 р. [PERSON] та [PERSON], який на той момент був власником ? частини вказаного житлового будинку, який 11.03.2009 р. помер, спадщину після смерті якого прийняла відповідачка [PERSON], як власники, продали позивачці вищевказаний житловий будинок, передавши у володіння та користування фактично належну їм нерухомість. Тоді ж позивач заселився на житлоплощу вищевказаного будинку, з того часу мешкає в ньому, утримує будинок, сплачує комунальні послуги та ін. Отже, з 2005р. по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє житловим будинком, розташованим по вул. Степна, 38 в с. Лиманське Ренійського району Одеської області, стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, за власні кошти провів поточний, капітальний ремонти та ін. З 2005 р. відповідачі, як власники вищевказаної нерухомості, інші правонаступники власників жодного разу не витребували у позивачці майно, вимог щодо повернення будинку не висували, на нього не претендують. Позивач неодноразово звертався до власників вказаного майна, з проханням переоформити на нього будинок належним чином, але кожен раз відповідачі запевняли його, що документи виготовлюються. Оскільки позивач робив поточні та капітальні ремонти в будинку, йому необхідно було укласти відповідні господарські договори, у тому числі по комунальним послугам, але це не вдавалось можливим зробити, оскільки позивач юридично не є власником будинку. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по вул. Степна, 38 в с. Лиманське Ренійського району Одеської області, оскільки з 2005 р. фактично володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, як фактичний власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на вищевказану нерухомість. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як виходить з наданих доказів, у 2005р. між позивачем та [PERSON], [PERSON], який на той момент був власником ? частини вказаного житлового будинку, який 11.03.2009 р. помер, спадщину після смерті якого прийняла відповідачка [PERSON], як власники, була досягнута домовленість про передачу у володіння та користування житловим будинком з надвірними спорудами, розташованим по вул. Степна, 38 в с. Лиманське Ренійського району Одеської області. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли за незалежними від позивача причинами. Таким чином, з 2005р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє вищевказаним житловим будинком, сплачує всі належні платежі, як фактичний власник нерухомості, розпоряджається ним, проводив ремонти тощо. За весь час володіння позивачем нерухомістю, відповідачі, як власники зазначеного житлового будинку, інші правонаступники, не предявляли до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, не брали участі у її утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON], [PERSON] не заперечували щодо фактів, вказаних у позові, визнали позовні вимоги в повному обсязі, про що надали відповідні заяви. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком є добросовісним (тобто позивач вважає, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про її передачу у володіння та користування), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачує комунальні платежі за утримання будинку, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по вул. Степна, 38 в с. Лиманське Ренійського району Одеської області цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого останній набув право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на вищевказаний житловий будинок.

Outcome: approved