Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА В своєму позові [PERSON] просив усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном квартирою [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] , [PERSON] демонтувати цегляну перегородку, встановлену в коридорі перед входом до квартири [ADDRESS] та надання [PERSON] ключів від дверей квартири. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є співвласником квартири [ADDRESS] . За час його тимчасової відсутності відповідачами була встановлена цегляна перегородка в коридорі загального користування з дверима, ключів від якої йому не надали. Такими діями відповідачі позбавили його можливості користуватись квартирами 49,50 в буд. [ADDRESS] , співвласником яких він є. В судовому засіданні позивач підтримав свій позов та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Не заперечував те, що відповідачами йому були передані ключі від усіх дверей. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА В судовому засіданні [PERSON] заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що на даний час в квартирі ніхто не проживає і перешкод у користуванні квартирою позивачу ні вона, ні [PERSON] не чинять. Вказала, що перегородка була встановлена їх сусідами [PERSON] , після того, як з їх квартири вчинено крадіжку. Всі необхідні ключі, в тому числі від тамбуру, були передані позивачу, а тому, на її думку, підстав для задоволення позову немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ Ухвалою суду від 11 грудня 2019 року закрито підготовче провадження. Судом було відмовлено у прийнятті, як доказів документів, визначених в заяві позивача від 07.02.2020. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ [PERSON] є співвласником квартир 49,50 в [ADDRESS] . Іншими співвласниками квартир є [PERSON] (співвласник квартири [ADDRESS] ) та [PERSON] (співвласник квартири [ADDRESS] ). Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва на право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження від 08.01.2002 №9763/2, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №10313169 від 04.10.2013, копіями рішень Автозаводського районного суду м.Кременчука від 27.07.2012 по справі №2-360/12 та від 04.04.2012 по справі 2-359/12. НОРМИ ПРАВА Відповідно до\~приписів статті\~41\~Конституції України\~кожен має\~право володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю,\~результатами своєї\~інтелектуальної,\~творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частини першої статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~статті 317\~ЦК України\~власникові належать\~права володіння,\~користування та\~розпоряджання своїм\~майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (частини перша та друга статті 321 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 391, частини другої статті 386 ЦК України власник майна\~має право\~вимагати усунення\~перешкод у\~здійсненні ним\~права користування\~та розпоряджання\~своїм майном. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно статей 76-82 Цивільного процесуального кодексу України Доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)\~показаннями свідків. Належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд\~не бере\~до розгляду\~докази,\~що не\~стосуються предмета\~доказування. Суд\~не бере\~до уваги\~докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини\~справи,\~які за\~законом мають\~бути підтверджені\~певними засобами\~доказування,\~не можуть\~підтверджуватися іншими\~засобами доказування.\~Достовірними є\~докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи.\~Достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання\~про достатність\~доказів для\~встановлення обставин,\~що мають\~значення для\~справи,\~суд вирішує\~відповідно до\~свого внутрішнього\~переконання. Кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. У разі\~посилання учасника\~справи на\~невчинення іншим\~учасником справи\~певних дій\~або відсутність\~певної події\~суд може\~зобов`язати такого\~іншого учасника\~справи надати\~відповідні докази\~вчинення цих\~дій або\~наявності певної\~події.\~У разі\~ненадання таких\~доказів суд\~може визнати\~обставину невчинення\~відповідних дій\~або відсутності\~події встановленою.\~ Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. ОЦІНКА СУДУ В постанові по справі 761/42887/16-ц(провадження № 61-28637св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: «Застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391\~ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння» Так, застосовуючи наведені висновки Верховного Суду до правовідносин, які виникли між сторонами в даній справі, суд відзначає, що позивачем було доведено належними та допустимими доказами своє право власності на нерухоме майно квартири [ADDRESS] . Щодо обставин наявності у позивача перешкод у користуванні нерухомими майном суд відзначає наступне. Так, суд відхиляє надані позивачем копію акта опису й арешту майна від 06.09.2006, копію припису КГЖЕП «Автозаводське» від 03.10.2011 №79/02-06, копії заяв [PERSON] від 05.04.2018 та 23.11.2012(а.с.17,18), акти про не допуск від 16.09.2011 та 27.10.2017, оскільки вказані докази не є належними, з огляду на те, що предметом даного позову є відносини між сторонами, які виникли у 2019 році(про що позивач зазначає в своєму позові). Суд наголошує на тому, що питання законності чи незаконності побудови перегородки, встановлення осіб, які її збудували було предметом розгляду компетентних органів, про що свідчать наявні в матеріалах копії відповіді, припису та постанов по справі про адміністративні правопорушення. Суд відзначає, що в судовому засіданні позивачем не заперечувалось те, що від відповідача по справі він отримав комплект ключів, в тому числі і від тамбуру. На запитання суду про те, чи перевірив позивач після отримання комплекту ключів можливість безперешкодно потрапити до належної йому квартири [ADDRESS] , останній повідомив, що не перевіряв. Також суд приймає до уваги, що в судовому засіданні доводи позивача з приводу перешкод у користуванні належним йому майном фактично зводились до можливого порушення його прав відповідачами в майбутньому. На переконання суду, висловлення припущень про можливе порушення прав без надання відповідних доказів унеможливлює застосування судом положень ч.2 ст.386 ЦК України. З огляду на викладене та приймаючи до уваги те, що позивачем не було доведено те, що на час розгляду справи йому з боку відповідачів чиняться перешкоди у користуванні власністю, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed