Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне. [INFO] померла її донька [PERSON] . [INFO] у її доньки у зареєстрованому шлюбі народився син [PERSON] . 15.05.2008 року шлюб між [PERSON] та відповідачем було розірвано. Відповідач не приймає ніякої участі у вихованні дитиною та не підтримує стосунки з ним, не цікавиться його життям, не надає матеріальну допомогу на його утримання, не забезпечує продуктами харчування, одягом. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Весь час за дитиною доглядає позивачка, повністю забезпечує його матеріально, виховує, піклується про нього, онук проживає разом з нею в її будинку. В судове засідання позивачка не з`явилась, надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання сповіщено належним чином, надав заяву про згоду з позовними вимогами в повному обсязі і дає добровільну згоду на позбавлення його батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] р . н. Представник третьої особи служби у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання сповіщено належним чином, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У відповідності до ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судовогопроцесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.05.2004року, виданого Першім відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №674. Батьками [PERSON] вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.11.2017 року виданого Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] , у віці 37 років, актовий запис 985. Відповідно до акту про підтвердження факту не проживання від 19.12.2017 року складеного комісією у складі депутата Першотравневої сільської ради Лиманського району Одеської області Ільєвої Л.І ., сусідів [PERSON] ., [PERSON] , [PERSON] ., гр. [PERSON] проживав у будинку, що є власністю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , до 2008 року. З 2008 рок гр. [PERSON] за вказаною адресою не проживає, участі у вихованні сина не приймає. Згідно довідки «Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів -ліцею» Лиманської районної ради Одеської області від 01.10.2018 року №416, [PERSON] , [INFO] , навчається у 9-В класі. За період навчання в школі батько - [PERSON] не приділяв належної уваги вихованню сина. Виховні заходи, батьківськи збори протягом дев`яти років навчання сина батько не відвідував, не проявляв інтересу до його успіхів, не цікавився життєвими потребами дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування при Першотравневої сільській раді Лиманського району Одеської області від 14.02.2018 року №02-14/241 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] [INFO] по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , опікунська рада дійшла до висновку, що гр. [PERSON] дійсно не приймає участі у житті свого неповнолітнього сина, не надає йому належної матеріальної допомоги. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] [INFO] по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 ч. 2 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як зазначає Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому, згідно з роз`ясненням Пленуму ВСУ ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що відповідачка не приділяє неповнолітнім дітям уваги, не приймає участі у їх вихованні, не цікавиться їх фізичним та духовним розвитком. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа,позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину повинні бути присуджені за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд відповідно до вимог ст.ст.181 - 183, 191 СК України, враховуючи матеріальне становище дитини, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 000,00грн. щомісячно, починаючи з 28.12.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Інших даних, які свідчили б про наявність підстав для застосування ч.1 ст. 182 або ст. 188 СК України, відповідачем до суду не надано. Статтею 133 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Частиною 1статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved