Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

В вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, в якому просив постановити рішення, яким поділити спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності; визнати за ним, [PERSON] право власності на будівлі та споруди, що складаються з: літ. А-1 - нежитлова будівля, у тому числі літ.А1-1 прибудова, над літ.А1-1 надбудова, літ.а-1 - прибудова загальною площею 406,2 кв.м., літ.а ганок, літ.Б-2 майстерня з адміністративно-побутовими приміщеннями загальною площею 219,1 кв.м., літ.Б - навіс, літ.б сходи, літ.В-1 склад загальною площею 98,6 кв.м., літ.Г-2 вартова загальною площею 12,1 кв.м., літ.г сходи з майданчиком, літ.Д навіс (тимчас.), літ.Е господарська будівля, літ.е козирок, літ.Ж альтанка (тимчас.), літ.З кіоск (тимчас.), літ.И кіоск (тимчас.), літ.К кіоск (тимчас.), літ.Л гараж (тимчас.), літ.М кіоск (тимчас.), №1-9, І огорожі та споруди, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Перемога, вул. Некрасова, 10-В . В обґрунтування позову позивач вказав, що між ним та [PERSON] 12 серпня 2006 року було зареєстровано шлюб. За час сумісного життя у шлюбі ними набуто (придбано) спільне майно, зокрема: земельна ділянка, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгородне, вул. Осіння, 24, площею 0,1 га; земельна ділянка, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, смт. Магдалинівка, вул. Кірова, 188, площею 0,1365 га; земельна ділянка, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Перемога, вул. Некрасова, 10-В площею 0,214 га; земельна ділянка, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Перемога, вул. Некрасова, 10-В площею 0,1 га; квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. 01 березня 2013 року між ними було укладено договір про поділ майна подружжя, в якому вони узгодили добровільний поділ вищезазначеного майна. Відповідач [PERSON] підписала, жодних заперечень не виникало. 11 серпня 2014 року ним було отримано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,214 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Перемога, вул. Некрасова, 10-В для розміщення виробничо-складських приміщень. Після чого у 2014 році на даній земельній ділянці ним було побудовано будівлі та споруди. Однак зареєструвати за собою право власності на дане майно він не зміг, оскільки відповідачка стверджує, що це майно її, а отже має бути зареєстровано за нею, не зважаючи на підписаний договір про поділ майна подружжя, в якому зазначається саме за ким реєструється право власності, а тому він змушений звернутись до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що 12 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджує Свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 049477 виданим виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 12 серпня 2006 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 12 серпня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за №76.\~ За час сумісного життя у шлюбі подружжя придбало спільне майно, зокрема: земельну ділянку, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгородне, вул. Осіння, 24, загальною площею 0,1 га, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] зареєстровано в реєстрі за №3140 (витяг №12431438); земельну ділянку, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, смт. Магдалинівка, вул. Кірова, 188 загальною площею 0,1365 га, право власності на яку зареєстровано за [PERSON], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку від 10 травня 2012 року; земельну ділянку, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Перемога, вул. Некрасова, 10-В загальною площею 0,214 га, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15 лютого 2010 року, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом ДМНО, зареєстровано в реєстрі за №89; земельну ділянку, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Перемога, вул. Некрасова, 10-В загальною площею 0,1 га, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15 лютого 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №87; квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі Договору дарування від 09 грудня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №2771, зареєстровано КП ДРБТІ 17 січня 2011 року. 01 березня 2013 року між сторонами було укладено договір про поділ майна подружжя, в якому сторони узгодили добровільний поділ вищезазначеного майна. Окрім цього п. 4 Договору, було передбачено, що майно побудоване на земельних ділянках, що є власністю сторін, переходить у власність тієї особи у власності якої знаходиться земельна ділянка. 11 серпня 2014 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,214 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Перемога, вул. Некрасова, 10-В для розміщення виробничо-складських приміщень, яке було видане замість договору купівлі-продажу від 15 лютого 2010 року у звязку із зміною цільового призначення земельної ділянки. У 2014 році на вищевказаній земельній ділянці [PERSON] побудував будівлі та споруди, що складаються з: літ. А-1 - нежитлова будівля, у тому числі літ. А1-1 прибудова, над літ. А1-1 надбудова, літ. а-1 - прибудова загальною площею 406,2 кв.м., літ. а ганок, літ. Б-2 майстерня з адміністративно-побутовими приміщеннями загальною площею 219,1 кв.м., літ. Б - навіс, літ. б сходи, літ. В-1 склад загальною площею 98,6 кв.м., літ. Г-2 вартова загальною площею 12,1 кв.м., літ. г сходи з майданчиком, літ. Д навіс (тимчас.), літ. Е господарська будівля, літ. е козирок, літ. Ж альтанка (тимчас.), літ. З кіоск (тимчас.), літ. И кіоск (тимчас.), літ. К кіоск (тимчас.), літ. Л гараж (тимчас.), літ. М кіоск (тимчас.), № 1-9, І огорожі та споруди, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Перемога, вул. Некрасова, 10-В. Згідно Висновку обстеження технічного стану будівель та споруд, складеним ФОП [PERSON] (Сертифікат № 003462 серія АЕ виданий 09 жовтня 2014 року) станом на 05 липня 2016 року, несучі будівельні конструкції (фундаменти, стіни, перегородки, перекриття) знаходяться в нормальному і задовільному стані і придатні до подальшої експлуатації за функціональним призначенням. На підставі ч. 2 ст. 8 ЦК України у відповідності до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права) встановлено, що прийняття в експлуатацію обєкта полягає у визначенні готовності обєкта, закінченого будівництвом, будівельним і іншим нормам і правилам, необхідним при прийнятті в експлуатацію. Готовність будівель та споруд до експлуатації у всіх аспектах визначена будівельно-технічним висновком. Таким чином, будівлі та споруди з усіма їх складовими частинами є прийнятими до експлуатації та не потребують іншого проведення дослідження готовності до експлуатації прийняття до експлуатації, в тому числі складання актів прийняття до експлуатації. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Між сторонами було досягнуто домовленості щодо спільного майна, у звязку з чим між ними 01 березня 2013 року було підписано [PERSON] про поділ майна подружжя. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Крім того, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. З цього випливає, що збудоване [PERSON] нерухоме майно, є його особистою власністю, оскільки між сторонами було встановлено домовленість про поділ спільно набутого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ГК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежної йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі та вважає за необхідне розділити між подружжям спільне сумісне майно, визнавши право власності на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Перемога, вул. Некрасова, 10-В.

Outcome: approved