Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вимогою стягнення із [PERSON] на власну користь суми основного боргу за договором позики, укладеним із відповідачем 20.04.2013 року, пені за порушення зобовязання та судових витрат, повязаних з оплатою судового збору. Заявлені вимоги обґрунтовані наявністю договірних відносин позики, відповідно до яких [PERSON] отримав від нього в борг 5 000 доларів США, не виконавши умови укладеного договору. Позивач в судове засідання не зявився, направивши заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні вимог наполягає з підстав, викладених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.36). Відповідач в судове засідання не зявився двічі, про час та місце розгляду справи повідомлений у відповідності до положень ч.5 ст.74 ЦПК України. Визнавши подані позивачем докази достатніми для встановлення фактів, що мають суттєве значення для вирішення спору, за наявності відповідної згоди позивача, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи. Дослідивши представлені у справі письмові докази, суд встановив наступне: 20 квітня 2013 року сторони уклали письмовий договір позики, у відповідності до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 5\~000 доларів США з кінцевим строком їх повернення 20 жовтня 2013 року. З підписанням договору сторони узгодили також , що у разі несвоєчасного погашення платежів позичальник зобовязуєься сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 1% від усієї суми позики за кожен день прострочення. Факт одержання суми позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником у момент передачі суми позики 20 квітня 2013 року (а.с. 6). Втім, як вбачається з матеріалів справи, станом на час звернення [PERSON] до суду взяті за договорами зобовязання [PERSON] не виконав, а відтак, в даному випадку мають місце правовідносини, що витікають з договору позики. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Як установлено судом, умовами укладеного сторонами договору передбачений обовязок позичальника сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 1% від усієї суми позики за кожен день прострочення. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права /Правова позиція ВСУ, справа № 6-100 цс14/. \~Отже, розрахунок пені за невиконання [PERSON] згаданого грошового зобовязання має здійснюватись за кожен день прострочення платежу за формулою: сума боргу х 1 % х кількість днів прострочення, а відтак, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд обраховує суму основного боргу в перерахунку на національну валюту за курсом НБУ на час звернення до суду (а.с. 8) за період прострочення платежу тривалістю 182 дні, що відповідно становитиме : 128\~900 грн. х 1% х 182 дні прострочення платежу = 234\~598 грн.. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, повязані з оплатою судового збору (а.с. 1) підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved