Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Відповідач не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила розглянути справу у її відсутність, про що надала письмову заяву. Позивач та її представник [PERSON] наполягали на задоволенні позову, просили про розгляд справи за їх відсутності. Виходячи із наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із відповідними вимогами та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами № 27 по вул. Степна в с. Лиманське, Ренійського району Одеської області, успадкованого після смерті батька [PERSON]. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 13 жовтня 2005р. помер. Спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги. Інших спадкоємців на момент розгляду справи судом не встановлено. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене спадкове майно. Таким чином, у відповідний 6-місячний строк, позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а відповідачка звернулася із заявою про відмову від її прийняття на користь позивача. У відповідності до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Отже позивач прийняв спадщину відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, позивач знов звернувся до нотаріальної контори для отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину. На його прохання в нотаріальній конторі було видано перелік документів які позивач повинен був надати для отримання свідоцтва. Одним із цих документів був правовстановлюючий документ на будинок, реєстрацію якого було проведено в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Такого документу позивач не зміг надати нотаріусу, у звязку із тим, що [PERSON] під час життя не зареєстрував в електронному реєстрі своє право власності. Протягом строку, встановленого для прийняття спадщини з моменту її відкриття, позивач про відмову від спадщини не заявляв, а отже фактично прийняв її в порядку ч.1 ст.1269 ЦК України. Таким чином, позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, та в порядку ч. 1 ст.1268 ЦК України прийняв спадщину, що залишилась після померлого [PERSON] вважаючи, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці відсутні, відповідач не заперечує, щоб позивач оформив право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця на своє ім'я.\~ Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.\~ Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1266 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).\~ Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом\~ (ст. 1266 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] були загублені оригінали правовстановчих документів на будинок, які позивач не може надати нотаріусу, а на підставі копій цих документів нотаріус не може оформити та видати свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті. У звязку із цим, нотаріусом було винесено вмотивовану постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 09.03.2016 року, у звязку із чим позивач був вимушений звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на спадкове майно [PERSON], з підстав прийняття спадщини за законом, однак, з незалежних від нього причин, не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказаний обєкт спадкового майна, у звязку із чим був вимушений звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved