Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~В грудні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 18 лютого 2003 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 21. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Після реєстрації шлюбу відносини між ними були добрі, однак через деякий час почали гіршати по вині відповідача. З будь-якого питання сімейного життя в них почали виникати різні непорозуміння, сварки. Відповідач ображає дружину, своїми діями принижує її честь та гідність. Спільне життя стало неможливим, подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Миритись з чоловіком позивачка не бажає, просить шлюб розірвати, неповнолітню дочку залишити проживати з нею. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову, просив справу розглядати без його присутності. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 18 лютого 2003 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 21. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу стали різні непорозуміння та сварки з будь-яких питань сімейного життя, під час яких відповідач ображав позивачку, принижував її честь та гідність. Спільне життя сторін стало неможливим, подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітню дитину сторін суд залишає проживати з матір`ю. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 840,80 гривень згідно квитанції АБ «Укргазбанк» № 52979180 від 01 грудня 2020 року, що становить 420,40 гривень.

Outcome: approved