Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Донецької області від 22.11.2013 року скасовано вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.08.2013 року відносно [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди на користь [PERSON], справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в той же суд в порядку цивільного судочинства. При розгляді судом кримінальної справи, [PERSON] було заявлено цивільний позов до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої злочином. За цим цивільним позовом судом було відкрито провадження по цивільній справі відповідно до ухвали від 31.12.2013 року. Відповідно до ухвал від 15.01.2014 року та від 24.04.2014 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучені [PERSON], ВАТ НАСК «Оранта». В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої вимоги, враховуючи уточнення, та пояснила, що 12.11.2011 року під час ДТП, яка сталась з вини водія [PERSON], що встановлено вироком Костянтинівського міськрайонного суду від 02.08.2013 року, яким [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, її чоловік [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер. На його поховання нею було витрачено 33195 грн. Через втрату близької людини, з якою прожила в злагоді 20 років і сподівалася, що до кінця життя вони будуть один одному надійною підтримкою, вона пережила сильний стрес, стан її здоров'я значно погіршився, в результаті чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні, витратила на придбання медичних препаратів 1176,95 грн. Розмір моральної шкоди оцінює в 200000 грн. Просила суд стягнути з відповідачів витрати на поховання чоловіка в сумі 33195 грн., витрати на своє лікування в сумі 1176,95 грн. та моральну шкоду в сумі 200000 грн. Відповідач [PERSON] був допитаний за дорученням суду за місцем відбування покарання. Відповідно до наданої ним заяви, він заперечує проти заявлених позовних вимог в повному обсязі без зазначення підстав. Відповідач [PERSON], її представник [PERSON] та представник ВАТ НАСК «Оранта» в судове засідання не з'явились з невідомої суду причини, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, частково матеріали кримінальної справи №0527/5333/2012, враховуючи те, що позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи в порядку, передбаченому ст.ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. За вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.08.2013 року, який набрав законної сили 22.11.2013 року, [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Даним вироком встановлено, що 12 листопада 2011 приблизно о 08 годині 00 хвилин, [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «Ford Transit» держ. [NUMBER], що належить фізичній особі-підприємцю [PERSON], який був відповідно до укладеного 10 січня 2011 договору оренди в користуванні у фізичної особи-підприємця [PERSON], з якою підсудний перебував у трудових правовідносинах відповідно до укладеного 11 листопада 2011 трудового договору, рухався по проїжджій частини автодороги сполученням «Дзержинськ-Донецьк» в Костянтинівському районі, прямуючи з боку м. Дзержинська в напрямку автодороги «Слов'янськ-Донецьк-Маріуполь», при цьому в салоні вказаного автомобіля в порушення п. 21.1 ПДР України, перебували 14 пасажирів, не дивлячись на те, що технічними характеристиками даного автомобіля передбачено 8 сидячих місць, а стоячих місць не передбачено. У зазначений день приблизно о 08 годині 00 хвилин, [PERSON] на шляху прямування, при під'їзді до нерегульованого перехрестя і виїзді на автодорогу «Слов'янськ-Донецьк-Маріуполь», яка є головною, на 72 кілометрі ігноруючи вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», діючи в порушення вимог п.п.2.3 «б», п.12.1, 16.11, [PERSON] при виборі безпечної швидкості руху, діючи необережно, проявляючи злочинну самовпевненість на ділянці дороги, покритій ожеледицею не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу - автомобіля «Ford Transit» держ. № [NUMBER], щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, легковажно розраховуючи, що з наявними у нього навичками керування транспортними засобами він зможе безпечно подолати дану ділянку проїжджої частини, не впорався з керуванням автомобілем і при русі в некерованому стані виїхав на нерівнозначне перехрестя, де передньою лівою частиною керованого автомобіля скоїв зіткнення з передньою правою частиною автомобіля «Renault Premium» держ. № [NUMBER] з напівпричепом «Coachworks SK 40 R3» держ. [NUMBER] під керуванням [PERSON], що рухався по автодорозі «Слов'янськ-Донецьк-Маріуполь» з боку м Донецька в напрямку м. Костянтинівка. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру вказаного автомобіля [PERSON] відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 23-159 від 02 грудня 2011 року було завдано поєднана тупа травма грудної клітки і живота, переломи 2-10 ребер зліва по лінії лопатки, 3-10 ребер справа між лопаткової і колохребтової лініями, 3- 5 ребер справа по середньо-пахвовій лінії, переломи обох лопаток, розтрощення селезінки, загальне недокрів'я внутрішніх органів, крововилив під ендокард лівого шлуночка (плями Мінакова) крововилив у черевну порожнину (2000,0), явища порушення мікроциркуляції в нирках, набряк головного мозку, які стосовно до живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. В результаті отриманих травм пасажир [PERSON] помер на місці, причиною його смерті з'явився травматичний шок, зумовлений проявом поєднаної тупої травми грудної клітки і живота. Потерпілою від злочину, скоєного [PERSON], є позивач по справі і дружина загиблого [PERSON] - [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок, у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт заподіяння [PERSON] смерті внаслідок ДТП, що сталося 12.11.2011 року саме внаслідок протиправних дій [PERSON] Судом, на підставі страхового полісу АА/3418430 від 04.04.2011 року встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ВАТ НАСК «Оранта». Забезпечений транспортний засіб «Ford Transit» держ. № [NUMBER]. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю за цим полісом становить 100 000 гривень, за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Ця стаття визначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також критерії визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди який залежить від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування,а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9.4. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та виплат страхового відшкодування за цими договорами застосовуються норми які діяли на дату укладення договору. Враховуючи це, суд вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення Закону ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) щодо ліміту відповідальності страховика, в редакції, що діяла до 04.11.2012 року, тобто на день укладання договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який оформлено полісом АА/3418430 від 04.04.2011 року. Відповідно до ст. 22 Закону, в редакції станом на 04.04.2011 року, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 9.3 ст. 9 Закону, в редакції станом на 04.04.2011 року, обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 гривень на одного потерпілого. Зазначені страхові відшкодування виплачуються по кожному страховому випадку, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика, з урахуванням умов, зазначених у пункті 19.1 статті 19 цього Закону. Відповідно до ст. 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Позивачем на підтвердження понесених витрат надано: · товарний чек від 12.11.2011 року на придбання одягу та взуття на суму 3500 грн.; · накладну №456 від 11.01.2012 року на придбання та встановлення пам'ятника на суму 8100 грн.; · рахунок №26 від 21.12.2011 року на оплату поминального обіду на суму 3800 грн.; · рахунок №21 від 20.11.2011 року на оплату поминального обіду на суму 2200 грн.; · рахунок від 12.11.2011 року на оплату поминального обіду на суму 9400 грн.; · накладну №162 від 12.11.2011 року на оплату ритуальних послуг на суму 6645 грн.; · чеки на підтвердження придбання медичних препаратів на загальну суму 1176,95 грн. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним обов'язок відповідача - ВАТ НАСК «Оранта» відшкодувати позивачу [PERSON] документально підтверджені витрати, пов'язані з похованням чоловіка, який загинув під час ДТП, яке сталося з вини водія забезпеченого транспортного засобу в сумі 33195 грн., тобто за вирахуванням витрат на придбання медичних препаратів для самої позивача [PERSON], оскільки не знаходить прямої причинного зв'язку між неправомірними діями водія забезпеченого транспортного засобу [PERSON] та погіршенням стану її здоров'я. Суд вважає доведеним факт завдання діями [PERSON], як винного у ДТП, позивачу [PERSON] моральної шкоди яка полягає в тому, що в результаті ДТП вона втратила чоловіка, тобто близьку людину, перенесла і до теперішнього часу переносить душевні страждання з цього приводу - сум, спустошення, тривогу. На підставі викладеного суд вважає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 200000 грн. є справедливим, виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням також того, що людське життя є не поновлюваним, а тому і втрата близької людини є тяжкою моральною травмою, після якої людина потребує тривалого часу для відновлення нормального ритму життя та адаптації у суспільстві. При цьому, зі страхової компанії необхідно стягнути на користь позивача моральну шкоду в сумі 2550,00 грн. (5% від 51000 грн. відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ред. станом на 04.04.2011 року). В судовому засіданні також встановлено, що 10.01.2011 року ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали договір оренди автомобіля «Ford Transit» держ. № [NUMBER] строком на 1 рік. 11.11.2011 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір, який був зареєстрований у центрі зайнятості, відповідно до якого останній зобов'язався виконувати роботу водія автотранспортних засобів. 12.11.2011 року під час ДТП водій [PERSON] керував автомобілем «Ford Transit» держ. № [NUMBER], виконуючи свої трудові обов'язки за вищезазначеним договором, що підтверджується подорожнім листом №003445 від 12.11.2011 року. Таким чином, решта суми від загального розміру моральної шкоди встановленої судом - 197450 грн., підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 1172 ЦК України, відповідно до якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхніми працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч. 3ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідачів в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому на користь держави з відповідачів підлягає стягненню в рівних частках судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial