Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], в якому просив визнати за ним право власності на куплений у останнього в 2003 році будинок № 22 по вул. Космонавтів в с. Мирне Жовтневого району Миколаївської області. Посилався на те, що між ними були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, тому вважав фактично між ними був укладений договір купівлі-продажу і будинок перейшов до його власності. Під час розгляду справи він збільшив позовні вимоги. За тих же підстав просив визнати дійсним договір купівлі-продажу вказаного будинку та земельної ділянки, виділеної для його обслуговування, площею 0,1545 га, а також визнати за ним право власності на будинок і земельну ділянку. Зазначав також, що в даний час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, як того вимагає закон, неможливе через те, що відповідач ухиляється від цього. Сторони в судове засідання не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивач при цьому надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, а позов задовольнити. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявні матеріали і докази у справі достатні для її вирішення по суті, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 12 травня 2003 року позивач уклав в письмовій формі договір, за яким придбав у громадянина [PERSON] будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Мирне, вул. Космонавтів, 22, та земельну ділянку, площею 0,1545 га, виділену для його обслуговування. За умовами договору, покупець був зобовязаний сплатити вартість купленої будівлі та землі в загальній сумі 17000 грн., що на той час складало 3400 доларів США. Після укладення договору в простій письмовій формі позивач передав кошти, а відповідач прийняв їх та видав йому на підтвердження письмову розписку. Далі, позивач отримав від відповідача в своє повне користування та володіння зазначений будинок та земельну ділянку. Земельна ділянка, площею 0,1545 га, яка розташована по вул. Космонавтів 22 в с. Мирне Жовтневого району Миколаївської області, належала відповідачу на праві приватної власності згідно з державним актом серії ІІ-М № 004558, виданим йому Мирнівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 10 жовтня 1997 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 271. А будинок належав відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 7 жовтня 1997 року, згідно з яким він купив його у громадянина [PERSON] за 2000 грн. В укладеному між сторонами договорі купівлі-продажу було виписано, що до 31 грудня 2003 року продавець зобовязаний підготувати всі необхідні документи та укласти з покупцем нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. В той же час, продавець цього не зробив і в теперішній час не бажає виконати домовленість. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин (укладення договору), передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони в ньому узгодили всі суттєві його умови, в тому числі й ціну, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із договорів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. З врахуванням визнання дійсним договору суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на будинок та земельну ділянку. На підставі викладеного,

Outcome: approved