Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

В грудні 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 29 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] укладено договір №369 ЗН/07-1, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у сумі 35000 доларів США, що складало еквівалент 176750 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з подальшим збільшенням процентної ставки до 17% річних, з кінцевим терміном поверненням 10 листопада 2017 року. 18 травня 2010 року ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було перейменовано на публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» про що зареєстровано у ЄДР. У порушення умов договору у встановлений строк відповідачкою не проводилися чергові платежі, або проводилися частково, відповідно до п.4.5 договору за неналежне виконання зобовязань, передбачених пунктом 3.3.3 договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20% від суми неналежно виконаного зобовязання. Згідно пункту 2.7 кредитного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх боргових зобовязань за кредитним договором, банк має право вимагати від відповідача дострокового виконання боргових зобовязань в цілому. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №369 ЗН/07-1 від 29 листопада 2007 року між банком та відповідачкою був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом. Предметом іпотечного договору є трикімнатна квартира, що складає 68/100 частин домоволодіння, зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 66,8 кв.м, житловою площею 41,3 кв.м, яка розташована за адресою: м.Донецьк, вул.Лазурна, б. 18, кв. 1. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №369 ЗН/07-1 від 29 листопада 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. У порушення умов договору у відповідачки перед банком станом на 22 вересня 2016 року за вищевказаним кредитним договором виникла прострочена заборгованість в сумі 432320,28грн., з яких: 11348 доларів США (294759,99 грн.) - заборгованість за кредитом, 4115,31 доларів США (106893,61 грн.) - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3086,27 грн. - комісія за РО, 27580,41 грн. - штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування, в перерахунку на національну грошову одиницю України (курс НБУ 25,974620 за один долар США станом на 22 вересня 2016 року) заборгованість за тілом та відсотками по кредиту становить 401653,60 грн. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2015 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором №369 ЗН/07-1 від 29 листопада 2007 року у сумі 285781,78 грн. Відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 19 березня 2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON], рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №213 від 22 лютого 2016 року продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» до 19 березня 2018 року. Просить в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №369 ЗН/07-1 від 29 листопада 2007 року звернути стягнення на майно, а саме трикімнатну квартиру, що складає 68/100 частин домоволодіння, зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 66,8 кв.м, житловою площею 41,3 кв.м, яка належить [PERSON], що знаходиться за адресою: м.Донецьк, вул. Лазурна (Лазурова), б. 18, кв. 1, шляхом продажу ПАТ «ВіЕйБі Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «ВіЕйБі Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади місцевого самоврядування та у будь яких установах незалежно від форм власності, отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмету іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатися до субєктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу: надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки - трикімнатна квартира, що складає 68/100 частин домоволодіння, зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 66,8 кв.м, житловою площею 41,3 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Донецьк, вул.Лазурна (Лазурова), б. 18, кв. 1, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на предмет іпотеки за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сімї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію, також просять стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 березня 2017 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відмовлено. З вказаним рішенням не погодився позивач ПАТ «ВіЕйБі Банк» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував вимоги ст. 38 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Крім того, в обовязковому порядку в резолютивній частині рішення суду в разі задоволення позову має зазначатись в тому числі початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом). При ухваленні рішення суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не визначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Через брак часу та коштів позивач не надав звіт про незалежну оцінку майна разом із позовною заявою, а суд під час розгляду справи не зобовязував позивача надати до суду такий звіт, і таким чином, ПАТ «ВіЕйБі Банк» було безпідставно позбавлено можливості захистити порушені права та законні інтереси. Представник позивача ПАТ «ВіЕйБі банк» [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційної інстанції в режимі відеоконференції підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Відповідачка [PERSON], яка згідно позовної заяви зареєстрований в [INFO], тобто на території, яка на теперішній час органами державної влади не контролюється, і поштовий звязок з якою з липня 2014 року відсутній, в судове засідання апеляційного суду не зявився. Інформація про час і місце судового засідання була розміщена на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua) на сторінці апеляційного суду Донецької області у розділі «Інформація для учасників процесів (зона АТО)». Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч.6 ст.38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п.4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки в грошовому вираженні для його подальшої реалізації. Разом з тим, звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач просив встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу ПАТ «ВіЕйБі банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації, що не відповідає вимогам ч. 1 ст.39 Закону України «Про іпотеку». Позивач не визначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, станом напередодні звернення до суду з позовом, а відтак ціна продажу предмету іпотеки має бути встановлена на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. За таких обставин не можна вважати законною вимогу позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу за ціною, визначено в договорі іпотеки 29 листопада 2007 року, оскільки як курс долара до гривні, який позивач вважає за необхідне застосувати не той, який існував 29 листопада 2007 року, а який встановлено на момент звернення до суду, у грудні 2016 року, так і дійсна вартість предмету іпотеки на час ухвалення судового рішення по даній справі є іншою, ніж вісім років тому. У випадку зазначення в судовому рішенні початкової ціни предмету іпотеки, визначеної в іпотечному договорі, при їх реалізації за такою ціною, яка не відображає дійсної вартості на даний час, можуть бути порушені законні інтереси іпотекодавця. Отже, враховуючи межі заявлених позовних вимог та відсутність визначеної незалежним оцінювачем ціни предмету іпотеки на момент розгляду справи, правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року в справі №6-2839цс16, позовні вимоги, відповідно до яких позивач просить звернути стягнення на іпотечне майно за початковою ціною, визначеною субєктом оціночної діяльності під час реалізації цього майна, тому відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог. Проте погодитись з висновками суду першої інстанції неможливо, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону. Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 29 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», який було перейменовано на публічне акціонерне товариство, та [PERSON] був укладений кредитний договір №369 ЗН/07-1, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у сумі 35000 доларів США, що за курсом НБУ складало еквівалент 176750 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з подальшим збільшенням процентної ставки до 17% річних, з кінцевим терміном поверненням 10 листопада 2017 року (а.с.12-19). З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачкою був укладений іпотечний договір № 369 ЗН/07-1 від 29 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого відповідачка передала в іпотеку банку трикімнатну квартиру, що складає 68/100 частин домоволодіння, зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 66,8 кв.м, житловою площею 41,3 кв.м, яка розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Лазурна (Лазурова), б. 18, кв. 1 (а.с.28-36). Відповідачкою зобовязання виконувались неналежним чином, у звязку з чим відповідно до наданих пози¬вачем розрахунків станом на 22 вересня 2016 року за вказаним кредитним договором виникла заборгованість в сумі 432320,28 грн., з яких: 11348 доларів США (294759,99 грн.) - заборгованість за кредитом, 4115,31 доларів США (106893,61 грн.) - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3086,27 грн. - комісія за РО, 27580,41 грн. - штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування, в перерахунку на національну грошову одиницю України (курс НБУ 25,974620 за один долар США станом на 22 вересня 2016 року) заборгованість за тілом та відсотками по кредиту - 401653,60 грн. (а.с.10-11). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2015 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором №369 ЗН/07-1 від 29 листопада 2007 року у сумі 285781,78 грн.(а.с.47-48). Згідно із ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином і у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк і в порядку встановленому договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах. встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем виконані свої зобовязання перед відповідачем шляхом надання грошових коштів. Свій обовязок щодо погашення кредиту відповідач не виконав, не сплачував вказані суми у повному обсязі. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має зясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. З рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2015 року вбачається, що стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором №369 ЗН/07-1 від 29 листопада 2007 року у сумі 285781,78 грн. З листів Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» вбачається, що на теперішній час зазначене рішення не виконано, відсутнє реальне виконання боржником свого зобовязання. Таким чином, з огляду на викладене, апеляційний суд зясував питання про виконання вищевказаного рішення, яке на теперішній час не виконано, а отже з урахуванням цього зазначений позов на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору підлягає частковому задоволенню, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Згідно із ст. 2 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України 02 грудня 2015 року №1275-р, місто Донецьк віднесено до вказаного переліку, відповідачка зареєстрована за адресою: [INFO], б. 18, кв. 1, а тому банк повинен був скасувати відповідачці нараховану пеню за період з 15 червня 2015 року, станом на яку стягнуто пеню в сумі 17773,95 грн. за рішенням суду від 20 жовтня 2015 року та яке набрало законної сили, по 22 вересня 2016 року в сумі 9846,46 грн. Частинами першою та третьою ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотеко держатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом за розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно до ст. 39 названого Закону України у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. Відповідно до п. 2.1 іпотечного договору № 369 ЗН/07-1 від 29 листопада 2007 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», який було перейменовано на публічне акціонерне товариство, та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобовязання, що випливає з кредитного договору передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру, що складає 68/100 частин домоволодіння загальною площею 66,8 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Лазурна, б. 18, кв. 1. Згідно із п. 2.3 іпотечного договору вартість предмета іпотеки, згідно зі звітом про експертну оцінку від 14 листопада 2007 року, складеного субєктом оціночної діяльності ТБ «Фенікс», становить 268551 грн. Загальна вартість предмета іпотеки складає 268551 грн. (а.с.29). Частиною третьою ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Отже, законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як не визначення банком початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Крім того, ціна продажу предмета іпотеки встановлена за згодою між іпотекодавцем [PERSON] і іпотекодержателем ПАТ «ВіЕйБі банк» в сумі 268551 грн., що зазначено сторонами в іпотечному договорі. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки. Крім того, згідно із пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Встановлений Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобовязань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Доповнення резолютивної частини рішення застереженням, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання відповідачем зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати та відчужувати. Таким чином, в порядку ст. 217 ЦПК України підлягає відстрочці виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Оскільки до висновків, щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції дійшов внаслідок порушення та неправильного застосування норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн.

Outcome: partial