Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Позов зазначає, що є власником цього будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, у вказаному будинку проживає з чоловіком та сином. Відповідач у вказаному будинку не мешкає з 2012 року і місце його проживання не відомо, в будинку не має його особистих речей. В добровільному порядку відповідач з реєстрації не знявся, тому позивач звернулася з відповідним позовом до суду. За вказаною позовною заявою ухвалою судді від 20.01.2020 року відкрито провадження у цивільній справі № 947/31431/19. Розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, яким цією ж ухвалою встановлено строк вчинення процесуальних дій. У встановлений судом строк з боку відповідача не було вчинено будь-яких процесуальних дій. З урахуванням положень статей 280, 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про проведення розгляду справи в заочному порядку за наявними у ній матеріалами. В ході розгляду справи суд встановив, що відповідач [PERSON] , [INFO] , з 07 травня 2010 року значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується записом у домової книзі. Житловий будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.11.1999 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Сегенюк С.Б., зареєстроване в реєстрі за № 3-4341 (спадкова справа № 425/99), зареєстроване в КП «ОМБТІ» кн.9 стр 41-р3658. Довідкою № 322546 від 05.02.2014 підтверджено припинення [PERSON] громадянства України відповідно до статті 21 Закону України «Про громадянство України». Позивач просить захистити її право вільно володіти своїм майном та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, власником якого є позивач. У статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до абзацу 6 статті 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи в житлі за певною адресою. Згідно зі статтею 7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України № 6-57 від 16.01.2012р.). Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При викладених обставинах суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованим та підлягають задоволенню. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved