Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», в якому просила суд визнати недостовірною інформацію відповідача, передану в Головне управління ДФС України в м. Києві про наявність у позивача податкових зобов»язань у вигляді додаткового блага. В обґрунтування позову зазначено, що 02.05.2018 року державним реєстратором Поповою О.В. КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району Київської області» було вчинено реєстраційну дію та зареєстровано право власності ПАТ «Укрсоцбанк» на [ADDRESS]. Реєстраційна дія відбулась на підставі застереження про позасудове врегулювання встановленого договором про іпотеку № MRTG-000000014463 від 10.09.2008 року. Позивач вважає включення до складу її річного доходу у вигляді основної суми прощеного (анульованого) боргу в розмірі 3860259,85 грн. протиправним. Оскільки, відповідно до Закону України «Про іпотеку» після реєстрації права власності іпотекодержатель втрачає права вимоги за зобов»язаннями, то відповідач безпідставно поклав на позивача обов»язок сплатити податок, як за отримане додаткове благо. Приймаючи до уваги те, що зобов»язання за кредитним договором не було прощене, а право вимоги було припинене відповідно до закону, то відповідачем невірно трактовано, що отриманий позивачем споживчий кредит є додатковим благом, оскільки даний кредит був забезпечений іпотекою. Враховуючи викладене, а також зазначаючи про те, що відповідачем було подано до Головного управління ДФС України в м. Києві недостовірну інформацію про наявність у позивача податкових зобов»язань у вигляді додаткового блага, остання звернулась до суду за захистом своїх прав та просить визнати цю інформацію недостовірною. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимог підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судове засідання не з»явився. Суду подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі та просив в позові відмовити, оскільки позивачем не доведено факт порушення позивачем її прав, та позов подано до неналежного відповідача, оскільки податкове повідомлення приймають виключно органи державної податкової інспекції. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює (ч. 4). Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний (ч. 5). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. 7). За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно приписів ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначається про те, що відповідач надав до Головного управління ДФС України в м. Києві недостовірну інформацію щодо наявності у позивача податкових зобов»язань у вигляді додаткового блага. На підтвердження цього, позивачем надано довідку ПАТ «Укрсоцбанк» № 4558-12 від 07.06.2018 року про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу, адресовану [PERSON], відповідно до якої, останню, було проінформовано про те, що банк 02.05.2018 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS]. Зазначено, що у відповідності до вимог Податкового кодеку Укпраїни, до складу річного доходу за 2018 року позивача включається дохід у вигляді основної суми прощеного (анульованого) боргу в розмірі 3860259,85 грн. Отриманий позивачем дохід у вигляді основної суми прощеного (анульованого) боргу підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 % та військовим збором за ставкою 1,5 %, які позивач, відповідно до вимог чинного закону, самостійно повинна сплатити до Державного бюджету України (а.с.5). Крім того, позивачем надано лист Головного управління ДФС у м. Києві від 11.02.2019 року, адресований [PERSON], відповідно до якого позивачу було повідомлено про отримання доходу у вигляді додаткового блага, та на підставі п.п.164.2.17, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, а також з метою самостійної сплати податку з таких доходів, запрошено до Центру обслуговування платників за місцем податкової адреси позивача (а.с.27). Розглядаючи заявлені позивачем вимоги в цій частині, суд виходить з того, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову цієї категорії, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Суд вважає, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами те, що саме відповідачем було подано до ГУ ДФС в м. Києві інформацію, яка на думку позивача, є недостовірною, а також не доведено, що цими діями порушені законні немайнові права та інтереси позивача. Крім того, позивач вказує, що оподаткуванню підлягає основна сума боргу, повідомлення про анулювання боргу не може бути достатньою підставою для визначення позивачу грошового зобов»язання з податку на доходи фізичних осіб, виходячи із суми прощеного (анульованого) боргу, однак, на думку суду, наведені твердження та обґрунтування позову про визнання інформації недостовірною, - стосуються майнових прав позивача та спору в частині правомірності/неправомірності оподаткування доходів позивача, або ж правомірності/неправомірності прийняття відповідного рішення органами державної податкової інспекції, а відтак заперечення сторони відповідача в частині обрання позивачем невірного способу захисту є слушними. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, та, відповідно, невірно визначено коло осіб, які мають приймати участі в розгляді спору, суд, зважаючи на предмет та підстави позову, вважає, що позов про визнання інформації недостовірною, є необґрунтованим, безпідставним та недоведеним, в зв»язку з чим в його задоволенні слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, а також зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, та позивачем при подачі позову судовий збір сплачено не було і підстави для звільнення позивача від сплати судового збору, відсутні, суд вважає, що судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. слід стягнути з позивача на користь держави.

Outcome: dismissed