Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

В жовтні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання недієздатним її сина [PERSON], встановлення над ним опіки та призначення її опікуном. В обґрунтування заяви [PERSON] вказала, що її син являється інвалідом 2 групи з дитинства у зв'язку з психічним захворюванням і перебуває на обліку в психоневрологічній лікарні. Заявниця посилається на те, що внаслідок психічної хвороби її син не розуміє значення своїх дій, не може керувати ними та потребує постійного стороннього догляду і опіки. В суді [PERSON] заяву підтримала пославшись на викладені у заяві обставини. Представник органу опіки та піклування [PERSON] заяву [PERSON] підтримав, надавши подання про призначення її опікуном сина [PERSON] Вислухавши осіб, що беруть участь у справі, та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON], 1974 року народження, являється інвалідом 2 групи з дитинства. З 1981 року він перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом «олігофренія в ступені помірно вираженої дебільності з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю». В 2003 р. [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 187 КК України. В процесі слідства йому проводилась стаціонарна судово-психіатрична експертиза, за висновком якої він не міг та не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і потребує примусового лікування в лікарні зі звичайним наглядом. В період з вересня 2003 р. по травень 2004 р. [PERSON] проходив примусове лікування в Київській міській психоневрологічній лікарні № 3. За показаннями родичів - матері [PERSON] та брата [PERSON], [PERSON] з дитинства відставав в психічному розвитку, навчався в допоміжній школі-інтернаті, його психічний стан характеризується різкою зміною емоцій, довірливістю, в побуті він себе майже не обслуговує, мають місце прояви агресії, особливо в нетверезому стані. Відповідно до акту судово-психіатричного експерта № 91 [PERSON] страждає на олігофренію в ступені помірно вираженої дебільності (легка розумова відсталість) з вираженими емоційно-вольовими порушеннями, у зв'язку з чим за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 43-44). Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Беручи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу [PERSON] не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання його недієздатним. За приписом ст. 58 ЦК України над фізичними особами, які визнані недієздатними, встановлюється опіка, а відповідно до ч. 1 ст. 60 цього Кодексу суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З огляду на те, що [PERSON] визнається недієздатним, він не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Обставин, які перешкоджають матері [PERSON] виконувати обов'язки опікуна [PERSON], не встановлено, а отже подання Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування про призначення її опікуном суд вважає обґрунтованим. На підставі ст.ст. 39, 58, 60 ЦК України,

Outcome: approved