Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

В вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 19 873 616,63 грн., що виникла на підставі невиконання умов угоди про порядок погашення боргу від 17.10.2008 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.10.2008 року між ним та ВАТ «Експерементальний механічний завод» було укладено Угоду про порядок погашення боргу, відповідно до якої сторонами було визначено порядок погашення боргу відповідача перед позивачем, що утворився у зв`язку з виконанням позивачем своїх зобов`язань за договором поруки від 22.01.2008 року. Вказує, що за період з жовтня 2008 року по березень 2015 року відповідачем було здійснено лише частково погашення суми боргу між позивачем в розмірі 468 000,00 грн., що еквівалентно на дату погашення становить 61 407,31 дол. США. відповідачем за період з жовтня 2008 року по березень 2015 року було здійснено лише часткове погашення суми боргу в розмірі 468 000,00 грн. Станом на 02.03.2015 року сума основного боргу відповідача перед позивачем відповідно до Угоди про порядок погашення боргу від 17.10.2008 року становила 11 400 880,70 грн., що еквівалентно 424 485,75 дол. США. Крім того, відповідно до Угоди про порядок погашення боргу від 17.10.2008 року, відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 0,45 % за кожний день прострочення від залишкової суми боргу, починаючи з 01.03.2015 року, а тому сума штрафних санкцій (пені), що підлягає стягненню з відповідача становить 81,9% від суми основного боргу, що становить 9 348 722,17 грн. Між позивачем та відповідачем 27.07.2016 року було укладено акт зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якого, було фактично проведено фінансову звірку між сторонами відносно всіх укладених між ними угод та договорів, відповідно до якого, заборгованість ПАТ «Експериментальний механічний завод» перед позивачем становить 19 873 616,63 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою від 07.10.2016 року відкрито провадження у даній справі (суддя Супрун Г.Б.). В січні 2017 р. представником відповідача подані письмові заперечення, в яких сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що в Угоді про порядок погашення боргу від 17.10.2008 року відсутні реквізити сторін, а оскільки реквізити сторін могли б встановити порядок погашення розрахунків, будь-то на розрахунковий рахунок фізичної особи готівкою проте дані факти в угоді не висвітлені, що фактично являється порушенням. Зазначає, що Угода про порядок погашення боргу від 17.10.2008 року є не досягнутою, а відтак і такою, що не несе для жодної із сторін будь-яких правових наслідків. Щодо недійсності акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.07.2016 року укладеного між позивачем та відповідачем, вказує, що сума правочину за актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.07.2016 року складає 19 873 616, 63 грн., таким чином сума правочину у відсотках складає 96,73% від вартості активів ПАТ «Експериментальний механічний завод», а отже на вчинення даного правочину колишньому Голові правління ПАТ «Експериментальний механічний завод» [PERSON] потрібно було рішення загальних зборів акціонерів товариства з підтримкою не менше 50% акціонерів, що в свою чергу не було здійснено. Отже, колишній Голова правління ПАТ «Експериментальний механічний завод» [PERSON] діяв не лише не в інтересах юридичної особи, але й недобросовісно, не розумно та з перевищенням своїх повноважень, що підтверджує підписаний акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.07.2016 року без надання згоди загальними зборами акціонерів. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 18 січня 2017 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 04.10.2017 р., в задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 р. за касаційною скаргою позивача вищевказані судові рішення районного та апеляційного судів скасовані з направленням справи на новий розгляд до районного суду. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 23.07.2018 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядкузагального позовного провадження. 13.08.2018 р. р. представником позивача - адвокатом Квітіним Р.В. подана заява про відвід головуючому, однак письмовою заявою останній просив залишити без розгляду дану заяву, в зв`язку з чим питання про відвід судом не розглядалось і протокольною ухвалою дане питання знято з розгляду. В січні 20199 р. представником відповідача - адвокатом Хілінським А.О. подані додаткові письмові пояснення, в яких сторона відповідача зазначає про помилковість позиції Верховного Суду та стверджує, що у [PERSON] ,як поручителя, і у Державній інноваційній фінансово-кредитній установі, як кредитора, відсутній акт прийому-передачі всіх документів по кредитній справі ПАТ «ЕМЗ», що не відповідає вимогам п.2.6 Договору поруки, копія якого надана позивачем, яким передбачено, що після повного виконання поручителем зобов`язання за боржника кредитор зобов`язується передати поручителеві за актом приймання-передачі всі оригінали документів, що підтверджують дійсні вимоги до боржника, протягом 3 робочих днів з моменту виконання зобов`язання. Крім того, в вересні 2019 р. представником відповідача - адвокатом Хілінським А.О. подані додаткові письмові пояснення, в яких сторона відповідача стверджує про безпідставність та необгрунтованість позивних вимог, посилаючись на те, що згідно отриманої відповідачем інформації з банківських установ, в яких обліковувались рахунки ПАТ «ЕМЗ», розмір сум, вказаних в Акті зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.07.2016 р. та розмір реально сплачених [PERSON] сум на користь ПАТ «ЕМЗ», є відмінним. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Додатково, на виконання ухвали Верховного Суду, зазначали, що підставою позовних вимог є угода про порядок погашення боргу від 17.10.2008 р. В судовому засіданні представники відповідача проти позовних вимог заперечили, просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у запереченнях. Суд, встановивши обставини справи, та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, 10 жовтня 2003 року між Українською державною інноваційною компанією (як кредитором) та ВАТ «Експериментальний механічний завод» (як позичальником) укладено Договір №15-22/10/10/03 про надання кредиту, згідно умов якого кредитор надає позичальнику кредит в сумі 5 000 000,0 грн. на строк до 20 жовтня 2008 року зі сплатою 9% річних. Внаслідок неналежного виконання Відкритим акціонерним товариством «Експериментальний механічний завод» передбачених вищевказаним кредитним договором зобов`язань виникла заборгованість відповідача, у зв`язку з чим Державна інноваційна фінансово-кредитна установа (далі - кредитна установа) неодноразово зверталася до господарського суду з позовами про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача, і рішеннями Господарського суду міста Києва від 14 лютого та 11 липня 2008 року на її користь з ВАТ «Експериментальний механічний завод» стягнуто відповідно 1 007 378,62 грн та 613 116,16 грн заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що 22.01.2008 року між [PERSON] (як поручителем), Державною інноваційною фінансово-кредитною установою та ВАТ «Експериментальний механічний завод» було укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] зобов`язувався здійснити погашення боргу ВАТ «Експериментальний механічний завод», що виникла на підставі договору про надання кредиту № 15-22/10/10/03, укладеного 10.10.2003 року між ВАТ «Експериментальний механічний завод» та Українською державною інноваційною компанією, правонаступником якої пізніше стала Державна інноваційна фінансово-кредитна установа. На підставі платіжних доручень від 23 вересня, 08, 09, 15 та 17 жовтня 2008 року [PERSON] як поручитель сплатив кредитору 2 411 867 грн кредитної заборгованості за кредитним договором від 10 жовтня 2003 року, на підтвердження чого надав суду фінансові документи (платіжні доручення) та виписку з банківського рахунку про рух коштів. Відповідно до частини другої статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. 17.10.2008 року між ВАТ «Експериментальний механічний завод» в особі Голови правління [PERSON]. (в подальшому ПАТ «Експериментальний механічний завод») та [PERSON] укладено письмову угоду про порядок погашення боргу в розмірі 2 411 867,00 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ складає 485 893,07 доларів США, строком до 01.03.2015 року. Пунктом 1.2 угоди передбачено, що сторони визнають, що вказаний борг виник на підставі договору поруки від 22.01.2008 року, укладеного між Державною інноваційною фінансово-кредитною установою, ВАТ «Експериментальний механічний завод» та поручителем [PERSON] . Тобто, ВАТ «Експериментальний механічний завод» в особі Голова правління Товариства [PERSON]., як боржник, визнало, що [PERSON] (кредитор по даному договору) здійснив погашення боргу ВАТ «Експериментальний механічний завод», що виник у останнього на підставі кредитного договору від 10.10.2003 р., укладеного з Українською державною інноваційною компанією (правонаступником є Державна інноваційна фінансово-кредитна установа). Заперечення сторони відповідача про недійсність вищевказаної Угоди суд не приймає до уваги, оскільки такі твердження спростовані судовими рішеннями у господарській справі № 910/22879/17 за позовом [PERSON] до ПАТ ««Експериментальний механічний завод», [PERSON] про визнання недійсною угоди про порядок погоашенея боргу від 17.10.2008 р. Рішенням Господарського суду м.Києва від 28.02.2018 р., зміненим в мотивувальній частині постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 р., в позові відмовлено в повному обсязі. Постановою Верховного Суду від 23.10.2018 р. у даній справі постанова апеляційного суду залишена без змін, а апеляційна скарга [PERSON] - без задоволення. Як вбачається з постанови Верховного Суду від 23.10.2018 р., на підставі договору поруки [PERSON] протягом січня-жовтня 2008 р. здійснено погашення боргу ВАТ ««Експериментальний механічний завод» перед Українською державною інноваційною компанією на загальну суму 2 411 867,0 грн. (абзац 20 описової частини). Відповідно до ст.82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, факт дійсності письмової угоди про порядок погашення боргу від 17.10.2008 р. між сторонами у даній справі вже не підлягає перевірці. Відповідно до ст.11 ч.2 п.1 ЦК України підставами виникнення цивільних прав на обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За приписами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530 ч.1 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 2.1 Угоди від 17.10.2008 р. сторони визнали, що погашення боргу здійснюється на вибір боржника одномоментно або частинами, але у срок не пізніше 01.03.2015 р. Вимогами від 02.03.2015 р. та 05.10.2015 р., отриманими головою правління Товариства [PERSON] , позивач [PERSON] просив погасити заборгованість за Угодою від 17.10.2008 р. В судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач на час розгляду справи не погасив заборгованість. При новому розгляді справи після скасування Верховним Судом попередніх судових рішень, на виконання вказівок суду касаційної інстанції у сторони позивача з`ясовано підставу позовних вимог: представниками позивача зазначено про те, що це є Угода про порядок погашення боргу від 17.10.2008 р., а не Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.07.2016 р. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Угодою про порядок погашення боргу від 17.10.2008 р. Вирушуючи питання розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з такого. Як вбачається з Угоди від 17.10.2008 р., в пункті п.1.1 сторони визначили суму заборгованості в національній валюті України у розмірі 2 411 867,0 грн. з прив`язкою даної суми до долару США, зафіксувавши її у розмірі 424 485,75 дол.США. Пунктом 2.3 Угоди сторони, прив`язавши суму заборгованості до дол..США, передбачили, що суму заборгованості не може бути нижчою, ніж 2 411 867,0 грн. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. А відтак, сума основного боргу ВАТ «Експериментальний механічний завод» перед [PERSON] відповідно до Угоди про порядок погашення боргу від 17.10.2008 року становить 424 485,75 дол.США, яка має бути сплачена відповідачем в еквівалентній сумі у національній валюті за офіційним курсом НБУ гривні до долару США на день платежу, але у будь-якому випадку не менше суми в розмірі 2 411 876,0 грн. Відповідно до п. 3.2.1 Угоди про порядок погашення боргу від 17.10.2008 року, ВАТ «Експериментальний механічний завод» (боржник) зобов`язується сплатити [PERSON] (кредитору) пеню у розмірі 0,45% за кожний день прострочення від залишкової суми боргу, починаючи з 01.03.2015 року. З посиланням на Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.07.2016 р., укладений між ПАТ «Експериментальний механічний завод» в особі Голови правління [PERSON] та [PERSON] , де встановлена пеня в розмірі 9 348 722,17 грн., просить стягнути з відповідача пеню за період з 01.03.2015 року по 01.09.2015 року в сумі 9 348 722,17 грн. Таким чином позивач Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як зазначено вище, при новому розгляді справи після скасування Верховним Судом попередніх судових рішень, на виконання вказівок суду касаційної інстанції стороною позивача зазначено про те, що підставою позовних вимог є Угода про порядок погашення боргу від 17.10.2008 р., а не вищевказаний Акт . А відтак, суд не приймає до уваги твердження сторони позивача про стягнення пені саме в цьому розмірі, встановленому Актом, оскільки це не є підставою позовних вимог. Отже, в задоволенні вимог в частині стягнення пені слід відмовити. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається [PERSON] , як на підставу своїх вимог до відповідача. За таких обставин, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи принцип пропорційності стягнення судових витрат від суми задоволених вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 6 890,0 грн., оскільки даний розмір був максимальним на час пред`явлення позову. На підставі викладеного, ст.ст.11, 15, 16, 526, 629 ЦК України,

Outcome: partial