Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

В жовтні 2019 до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Святошинська в місті Києві районна державна адміністрація, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що вказана квартира була надана сім`ї позивача в 1972 році. Згідно з ордером, вказану квартиру було надано позивачу, його батьку - [PERSON] та дружині позивача - [PERSON] . Після того, батько позивача отримав іншу квартиру, квартиру №187 отримав позивач, дружина позивача [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] . Позивач є власником особового рахунку, квартира не приватизована. Протягом 2017-2018 років позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням влаштуватись на роботу, оплачувати комунальні послуги. З квітня 2018 відповідач переїхав проживати в інше місце, забравши при цьому всі свої особисті речі. Реальне місце проживання відповідача позивачу невідомо. Після дзвінків позивача з проханням оплатити комунальні платежі, відповідач змінив номер телефону і взагалі перестав відповідати на дзвінки позивача, при цьому, самостійно відповідач з реєстрації не знявся. У зв`язку з чим, позивач був змушений звернутись до суду з вказаним позовом, який просив задовольнити. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 21.10.2019 позовну заяву було залишено без руху,позивачу надано строк на усунення недоліків. Після усунення позивачем недоліків, згідно з ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 19.11.2019 у справі було відкрито провадження. В судовому засіданні позивач підтвердив обставини, викладені в позові, зазначив, що відповідач тривалий час не проживає у квартирі, проте відмовляється самостійно зніматись з реєстраційного обліку, що значно ускладнює положення позивача, який маючи проблеми зі здоров`ям зобов`язаний витрачати додаткові кошти на сплату комунальних послуг та послуг з утримання вказаного майна. Окрім того, позивач зазначив, що не може розпочати процедуру приватизації вказаної квартири. Позов просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов, відповідач не подав. Треті особи в судовому засіданні підтримали позов, просили задовольнити, підтвердивши, що відповідач тривалий час не проживає в квартирі, при цьому, місце його реєстрації, наразі, не відомо. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Заслухавши пояснення позивача та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] не приватизована, згідно з ордеру №30886 серія Б від 16.03.1988 року, виданого на підставі рішення Ленінградської районної Ради народних депутатів, була надана [PERSON] на сім`ю з чотирьох осіб - [PERSON] , його дружині [PERSON] , сину [PERSON] та сину [PERSON] . Відповідно, позивач є належним користувачем квартири, в ній зареєстрований і постійно проживає, несе тягар по її утриманню. Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади м.Києва в квартирі зареєстровано шість осіб. Відповідач також зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , що підтверджуєьбся довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Згідно з листом Святошинського УП ГУПН в м. Києві підтверджено відсутність звернень від відповідача [PERSON] щодо перешкоджань проживання його в квартирі [ADDRESS] . Згідно з актами №48 від 12.03.2019, №21 від 16.08.2019, №362 від 10.05.2019, №531 від 16.01.2019, №659 від 09.09.2019 не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] з квітня 2019 підтверджено сусідами, підписи яких засвідчено майстром ЖЕД-4, підписи майстра, в свою чергу, завірено підписами начальника ЖЕД-4. У частині четвертій статті 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а у разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Таким чином, вирішуючи спір, суд оцінив докази у їх взаємозв`язку та сукупності, доводи сторін спору, відносини, які склалися між сторонами, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач у вказаній квартирі більше шести місяців не проживає без поважних причин, не несе витрат по утриманню цього житла, при цьому будь-яких належних доказів про створення позивачем перешкод щодо користування спірною квартирою відповідачем також не надано, при цьому, реєстрація відповідача у квартирі на даний час чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні спірною квартирою, в зв`язку з чим права підлягають захисту в судовому порядку, а тому суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог. Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved