Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

В жовтні 2020 року позивач [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , померлий), визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , визнання права спадкування після смерті [PERSON] у другій черзі. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилалася на ті обставини, що з 03 червня 1988 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу вони почали проживати разом у квартирі [ADDRESS] . Хоча 29 жовтня 1998 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, вони продовжували проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Наприкінці 2015 року [PERSON] було поставлено діагноз злоякісна пухлина шлунку. У 2016 році [PERSON] було зроблено операцію, після чого він, до самої своєї смерті - [INFO] , потребував стороннього догляду та лікування, який надавався йому позивачем. З листопада 2019 року вона разом із [PERSON] стали постійно проживати у її дочки - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у якій [PERSON] і помер. Під час фактичних шлюбних відносин позивачки з [PERSON] , ними було набуто квартиру [ADDRESS] . На підставі викладеного позивачка просить суд визнати за нею 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , як на частку у майні подружжя. Також, позивачка просить суд змінити черговість одержання спадщини за законом, визнавши за нею право на спадкування після смерті [PERSON] у другій черзі спадкоємців за законом разом з його братом [PERSON] , оскільки вона тривалий час опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала допомогу спадкодавцю. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі, залучено до участі у ній у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, та призначено дану справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. У грудні 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому вказав, що померлий [PERSON] був його рідним братом. Після розлучення у 1998 році з позивачкою, його брат не підтримував з нею сімейних стосунків, хоча продовжували проживати разом у квартирі [ADDRESS] . З 2016 року [PERSON] залишився проживати у вказаній квартирі сам, оскільки позивачка, через поганий стан здоров`я, переїхала на постійне проживання до своєї доньки - [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Не дивлячись на діагностоване у 2015 році захворювання - злоякісну пухлину шлунку та перенесену у 2016 році операцію, його брат - [PERSON] до кінця березня 2020 р. вів активний образ життя: постійно підробляв, роблячи ремонти, тричі літав на відпочинок до родичів у Німеччину (у листопаді 2016 та червні 2018 року вони літали разом, а в грудні 2019 року [PERSON] літав сам), кожен рік його брат сам їздив кататись на лижах до Буковелю , разом з друзями раз у тиждень відвідував сауну, тому не потребував сторонньої допомоги та піклування. Позивачка, будучи інвалідом ІІ групи, не тільки не надавала допомоги [PERSON] , а сама потребувала сторонньої допомоги. Крім того, отримуючи мінімальну пенсію, позивачка ніде більше не працювала, а тому в неї відсутні були кошти, які дозволяли б взяти участь у придбанні [PERSON] квартири [ADDRESS] . В зв`язку з цим відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті в судове засідання. В судовому засіданні представники позивачки повністю підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник заперечували щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, а також послались на те, що вказаний позов не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Третя особа - Головне територіальне управління юстиції в м. Києві надіслало пояснення на позовну заяву, просило прийняти рішення згідно чинного законодавства та розглянути справу за відсутності його представника. Суд заслухавши думку учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03.06.1988 року було зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] 29.10.1998 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 16.07.2018 року (а.с. 237). 11.05.2017 року [PERSON] було укладено з ОК «ЖБК «Березнякижитлобуд» договір №69/3 про сплату пайових внесків, згідно умов якого останній зобов`язувався сплатити пайовий внесок у розмірі 1 474 200,00 грн., який підлягає обміну на квартиру за будівельною адресою: [ADDRESS] (а.с. 221-228). Пайовий внесок [PERSON] було сплачено, про що ОК «ЖБК «Березнякижитлобуд» було видано довідку про оплату пайового внеску в повному обсязі (а.с. 231). 30.10.2018 року між [PERSON] та ОК «ЖБК «Березнякижитлобуд» було укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. (а.с. 212-213). Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] набув права власності на квартиру [ADDRESS] вартістю 1 474 200,00 грн. У розділі 8 «Заяви та гарантії» Договору міни зазначено, що [PERSON] стверджує, що Пай є його особистою приватною власністю, у фактичних чи зареєстрованих шлюбних відносинах не перебуває, про що подана відповідна заява нотаріусу. Ці факти доведені нотаріусом до відома ОК «ЖБК «Березнякижитлобуд». В матеріалах справи знаходиться заява [PERSON] , посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. (а.с. 234), відповідно до змісту якої [PERSON] стверджує, що Пай, який обмінюється на квартиру [ADDRESS] (будинок [ADDRESS] ) є його особистою приватною власністю, та не є спільною сумісною власністю, у фактичних та зареєстрованих шлюбних відносинах він не перебуває. [INFO] у віці 67 років [PERSON] помер. За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року (далі по тексту - Постанова) судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки. Пунктом 7 цієї Постанови передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину тощо. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року передбачено, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі то майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Юридичне значення для вирішення даного майнового спору на підставі ст. 74 СК України має лише факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки в період протягом якого було придбане спірне майно, тобто з часу розірвання попереднього шлюбу - 29.10.1998 року до моменту набуття квартири у власність - 30.10.2018 року. Суд вважає, що позивач не довів той факт, що у вказаний період між сторонами склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Твердження представників позивачки в тій частині, що [PERSON] та [PERSON] проживали як одна сім`я в квартирі [ADDRESS] до листопада 2019 року, а з листопада 2019 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] та за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] , спростовуються: - нотаріально посвідченою заявою самого [PERSON] від 30.10.2018 року, що квартира [ADDRESS] (будинок [ADDRESS] ) є його особистою приватною власністю, та не є спільною сумісною власністю, у фактичних чи зареєстрованих шлюбних відносинах він не перебуває; - договором міни від 30.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О., умовами якого передбачено, що квартира [ADDRESS] набувається [PERSON] у приватну власність; - поясненнями відповідача, який стверджував, що позивач є інвалідом ІІ групи та потребує стороннього догляду, тому з 2016 року проживає у своєї доньки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В цей час його брат [PERSON] , з 2016 року по березень 2020 року, проживав у квартирі [ADDRESS] один, самостійно заробляв, роблячи ремонти і жодної допомоги від позивача не отримував; - пенсійним посвідченням позивачки від 11.03.1998 року, довідкою МСЕК про визнання її інвалідом ІІ групи з 01.12.1994 р., довідками про доходи [PERSON] за 2017-2019 рр., відповідно до яких позивач з 1994 року є непрацездатною особою і на час придбання спірної квартири отримувала мінімальний дохід у вигляді пенсії; - копіями фотографій (а.с. 89-95) за період 2016-2019 років на яких [PERSON] на сімейних та святкових заходах зображений один без позивачки; Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] показали суду, що останні три роки до своєї смерті [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS] один. [PERSON] власною працею заробив гроші на купівлю квартири [ADDRESS] , позивачка жодним чином йому у цьому не допомагала. Суд бере до уваги вказані покази свідків, оскільки вказані особи не є родичами чи знайомими сторін у справі, а були знайомими безпосередньо спадкодавця. Суд критично оцінює покази свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони є рідною донькою та зятем позивача і тому є зацікавленими у справі. Судом не беруться до уваги покази свідка [PERSON] , оскільки, як показала остання, вона знає [PERSON] з листопада 2019 року. В той же час, юридичне значення для вирішення даного майнового спору має лише факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] в період протягом якого було придбане спірне майно, тобто з часу розірвання шлюбу - 29.10.1998 року до моменту набуття квартири у власність - 30.10.2018 року. Також, судом не беруться до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони спростовуються дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами. Відповідно до правової позиції Верховного суду викладеної у постанові від 14.02.2018 року по справі №129/2115/15-ц, для визнання майна придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Покази свідків не можуть бути єдиною підставою для визнання майна придбаного під час фактичних шлюбних відносин. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду належних письмових доказів ведення [PERSON] та [PERSON] спільного господарства після розірвання 29.10.1998 року шлюбу між ними, проведення ними спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для визнання майна придбаного під час фактичних шлюбних відносин. Враховуючи те, що позивач не довела обставин проживання з [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки в період протягом якого була придбана квартира [ADDRESS] , то у суду відсутні правові підстави для задоволення позову про встановлення факту їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Вирішуючи вимоги позову про визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом, яка має право на спадкування у другій черзі, суд виходить з наступного. Частиною першою ст. 1222 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) встановлено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки; друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування). Як встановлено судом раніше, [INFO] у віці 67 років помер [PERSON] . Заповіту після себе [PERSON] не залишив. Відповідно до матеріалів спадкової справи №312/2020, що заведена 16-ю Київською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини 25.06.2020 року звернувся відповідач [PERSON] , а також 30.06.2020 року до нотаріальної контори звернулася про прийняття спадщини позивач [PERSON] . Оскільки на день смерті шлюб спадкодавця з позивачем було розірвано, а під час судового розгляду факт проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини не знайшов свого підтвердження, позивач не належить до кола спадкоємців за законом після смерті [PERSON] . Відповідно відсутні підстави для зміни позивачу черговості одержання права на спадкування за [PERSON] . З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат позивачу не здійснюється. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed