Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

В вересні 2017р. позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 21468,45 грн., а також понесені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1600,0грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач порушив умови договору кредиту, не повертав отриманий кредит своєчасно, не сплачував кошти (відсотки) за користування ним. В зв'язку із порушенням умов договору, відповідач повинен сплатити: заборгованість за кредитом - 2559,0 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 17410,95 грн., штраф (фіксована частина) - 500,0 грн., штраф (процентна складова) - 998,5 грн., а всього заборгованість складає 21468,45 грн. Зазначену суму боргу позивач просить стягнути з відповідача у повному обсязі, а також понесені судові витрати, які складаються з судового збору. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Малинникова О.Ф. від 27 листопада 2017р. відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Розпорядженням від 06 червня 2018р. за № 01-08-545 здійснено повторний автоматичний розподіл справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2018р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 07 червня 2018р. прийнято та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. 12 вересня, 28 листопада 2018р. стороною відповідача було подано до суду відзив на позов та заяву про застосування строків позовної давності, в яких сторона відповідача проти позову заперечила, зазначаючи, що позивачем пропущено строки позовної давності без поважних причин, а також невірно здійснено розрахунок заборгованості, оскільки позивачем в односторонньому порядку без згоди відповідача було збільшено поступово відсоткову ставку за кредитом з 27,6 % до 42,0 % річних, 31 грудня 2018р., 09 січня 2019р. позивачем було подано в електронному вигляді та шляхом поштового надсилання відповідь на відзив, в якому позивач проти відзиву на позов заперечив, зазначаючи, що кредитні кошти надавались позивачу на картковий рахунок, при цьому строк дії банківської картки спливав лише в березні 2018р., а з вказаним позовом позивач звернувся до суду в вересні 2017р., тобто без пропуску строків. Також, сторона позивача звертала увагу суду, що Умовами та правилами надання банківських послуг, з якими був ознайомлений відповідач передбачено, що банк може в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку за кредитом, а тому банк правомірно змінив розмір відсоткової ставки за кредитом. До судового засідання сторонами були подані на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 07 серпня 2014р., на підставі заяви відповідача, між сторонами було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 2900,0 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Судом встановлено, що строк дії картки до березня 2018р. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що в порушення своїх зобов'язань та правил відповідач кредит у повному обсязі не повернув - не проводив оплату відсотків за користування ним та згідно розрахунків, наданих позивачем, станом на 31 серпня 2017р. заборгованість відповідача становить 21468,45 грн. та складається з: заборгованості за кредитом - 2559,0 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 17410,95 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,0 грн., штрафу (процентна складова) - 998,5 грн. Проте, як вбачається з наданого стороною позивача розрахунку розмір заборгованості за тілом кредиту становить 2485,23 грн., а не 2559,0 грн., при цьому з 07 серпня 2014р. і по 31 серпня 2017р., позивачем було збільшено відсоткову ставку за користування кредитом з 27,6 % річних до 32,4 % річних, а потім до 42,0 % річних. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Положеннями ст. ст. 10-13 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду наведені в постанові від 28 березня 2018р. (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), положення ст. ст. 257, 258, 267 ЦК України, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 2485,23 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 2005,16 грн. (за період часу з 29 вересня 2014р. по 31 серпня 2017р., виходячи з відсоткової ставки 27,6 % річних та заборгованості за тілом кредиту - 2485,23 грн.), при цьому судом встановлено, що матеріали справи не містять відомостей, що між сторонами були укладені додаткові угоди до кредитного договору, за якими було збільшено відсоткову ставку за користування кредитом; не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення на свою користь з відповідача штрафу, в силу пропуску без поважних причин строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600,0 грн.

Outcome: partial