Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття її з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що він являється власником вищевказаного житлового приміщення, проте, в ньому зареєстрована також і відповідачка [PERSON], яке вже тривалий час у квартирі не проживає, що створює позивачеві перешкоди в отриманні субсидії на оплату комунальних послуг, в звязку із цим, позивач просить його позо задовольнити. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав з викладених в ньому підстав. Відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечили, зазначивши, що [PERSON] хоча й не проживає у спірному житловому приміщенні, проте, на підставі рішення суду від 21.12.2011 року являється власницею його ? частини, тому законні підстави для зняття її з реєстраційного обліку в спірному житловому приміщенні, відсутні. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов задоволенню не підлягає. Судом обєктивно встановлено, що на підставі рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 21.12.2011 року відповідачка [PERSON] являється власником 1/4 частини квартири № 21, розташованій по вул. Заводській, 14 у м. Деражні Деражнянського району Хмельницької області, що складає 1/2 частки від спадкового майна померлої 01.09.2008 року [PERSON], де і перебуває на реєстраційному обліку, решта частина якої належить позивачеві [PERSON] Вказані обставини підтверджуються копією рішення суду від 21.12.2011 року, витягом про державну реєстрацію прав № 35396430 від 05.09.2012 року, довідкою КП «ЖЕК № 1» від 12.08.2015 року, а також копією договору купівлі-продажу спірної квартири від 29.05.1992 року між [PERSON] та адміністрацією Деражнянського цукрового заводу. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно положень ст.. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа, може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. На думку суду, вказані норми повністю спростовують нормативне обґрунтування позову [PERSON] та, в сукупності із наданими та дослідженими письмовими доказами, підтверджують правильність правової позиції відповідачки [PERSON] Разом з тим, суд вважає некоректним та неправильним обґрунтування своїх позовних вимог позивачем [PERSON] на підставі ст.. 72 ЖК УРСР, оскільки вказана норма передбачає можливість визнання особи в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки виключно в неприватизованому житловому приміщенні. До такого ж висновку приходить суд і щодо посилання позивачем на ст.ст. 163 та 167 ЖК УРСР, які стосуються наймачів та членів його сім»ї та розірвання договору найму з ними. З огляду на досліджені обставини, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] до [PERSON]І про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed