overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Відповідно до\~ст. 150 ЖК України\~громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ч.1\~ст.319 Цивільного Кодексу України\~ власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст.386,\~391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім`ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 18.11.2000 року, належить квартира [ADDRESS] (а.с.10). Як вбачається з довідки Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради № 21472 від 10.06.2019 року та № 23393 від 21.06.2019 року, у квартирі [ADDRESS] , зареєстрований колишній чоловік позивача [PERSON] , відповідач по справі (а.с.9,16). Згідно акту про не проживання комітету мікрорайону №4 Краматорської міської ради від 13.06.2019 року відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою з липня 2016 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не мешкає за місцем реєстрації понад одного року без поважних причин. При таких обставинах, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі\~викладеного й\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім`ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2019 року, належить квартира [ADDRESS] (а.с.9-11,12). Як вбачається з довідки Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради № 56307 від 18.12.2019 року та № 11370, 11371, 11372 від 28.02.2020 року, у квартирі [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідачі по справі (а.с.13,25,26,27). Згідно акту про не проживання ОСББ «Ювілейна, 23» від 18.12.2019 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають за вказаною адресою з 2006 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі не мешкають за місцем реєстрації понад одного року без поважних причин. При таких обставинах, відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. На підставі викладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім`ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.05.2007 року, належить квартира [ADDRESS] (а.с.8-10). Як вбачається з довідки Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради № 23792 від 24.06.2019 року та № 27788 від 17.07.2019 року, у квартирі [ADDRESS] , зареєстрований син позивача [PERSON] , відповідач по справі (а.с.12,18). Згідно довідки № 01-19/323 від 24.06.2019 року сектору комітету мікрорайону №2, відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою з травня 2014 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не мешкає за місцем реєстрації понад одного року без поважних причин. При таких обставинах, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Згідно ч. 1 ст. 341 ЦПК України заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядається судом у такі строки з дня її надходження до суду: про госпіталізацію особи до психіатричного закладу - протягом 24 годин; про психіатричний огляд - протягом трьох днів; про надання амбулаторної психіатричної допомоги, її продовження та продовження госпіталізації - протягом десяти днів. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2005 року [PERSON] визнано недієздатним. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 01 листопада 2019 року , [PERSON] госпіталізовано до КНП «Психічна лікарня м. Краматорська» в умовах стаціонару в примусовому порядку. Згідно висновку комісії лікарів психіатрів № 48/1 від 23 квітня 2020 року [PERSON] потребує продовження примусової госпіталізації у психіатричний заклад в примусовому порядку без його усвідомленої згоди, у зв`язку з наявністю у нього психічного розладу, який обумовлює неможливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність та немає опікуна, який помер. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28 жовтня 2019 року , [INFO] померла [PERSON] . Згідно ч. 1, 2 ст. 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. При таких обставинах, суд вважає, що у відповідності зі ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» маються всі підстави для продовження госпіталізації [PERSON] у психіатричну лікарню в примусовому порядку, без його усвідомленої згоди.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Згідно ч. 1 ст. 341 ЦПК України заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядається судом у такі строки з дня її надходження до суду: про госпіталізацію особи до психіатричного закладу - протягом 24 годин; про психіатричний огляд - протягом трьох днів; про надання амбулаторної психіатричної допомоги, її продовження та продовження госпіталізації - протягом десяти днів. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16.10.2015 року [PERSON]було госпіталізовано до КЛПУ «Міська психіатрична лікарня м. Краматорська» в умовах стаціонару в примусовому порядку. З вказаного часу [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні у КЛПУ «Міська психіатрична лікарня м. Краматорська», в ході якого її стан значно не змінився, у зв'язку з чим примусова госпіталізація неодноразово продовжувалася, останній раз рішенням Краматорського міського суду від 16 жовтня 2018 року. Згідно висновку комісії лікарів психіатрів № 02-05/331 від 10.04.2019 року [PERSON] потребує продовження примусової госпіталізації у психіатричний заклад в примусовому порядку без її усвідомленої згоди, у зв'язку з наявністю у неї психічного розладу, який обумовлює неможливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч. 1, 2 ст. 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. При таких обставинах, суд вважає, що у відповідності зі ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» маються всі підстави для продовження госпіталізації [PERSON] у психіатричну лікарню в примусовому порядку, без її усвідомленої згоди.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Згідно ч. 1 ст. 341 ЦПК України заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядається судом у такі строки з дня її надходження до суду: про госпіталізацію особи до психіатричного закладу - протягом 24 годин; про психіатричний огляд - протягом трьох днів; про надання амбулаторної психіатричної допомоги, її продовження та продовження госпіталізації - протягом десяти днів. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 26.06.2019 року [PERSON] було госпіталізовано до КЛПУ «Міська психіатрична лікарня м. Краматорська» в умовах стаціонару в примусовому порядку. З вказаного часу [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні у КЛПУ «Міська психіатрична лікарня м. Краматорська», в ході якого його стан значно не змінився. Згідно висновку комісії лікарів психіатрів № 149/4 від 05.12.2019 року [PERSON] потребує продовження примусової госпіталізації у психіатричний заклад в примусовому порядку без його усвідомленої згоди, у зв`язку з наявністю у нього психічного розладу, який обумовлює неможливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Згідно ч. 1, 2 ст. 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. При таких обставинах, суд вважає, що у відповідності зі ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» маються всі підстави для продовження госпіталізації [PERSON] у психіатричну лікарню в примусовому порядку, без його усвідомленої згоди.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Згідно ч. 1 ст. 341 ЦПК України заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядається судом у такі строки з дня її надходження до суду: про госпіталізацію особи до психіатричного закладу - протягом 24 годин; про психіатричний огляд - протягом трьох днів; про надання амбулаторної психіатричної допомоги, її продовження та продовження госпіталізації - протягом десяти днів. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30.05.2018 року [PERSON]було госпіталізовано до КЛПУ «Міська психіатрична лікарня м. Краматорська» в умовах стаціонару в примусовому порядку. Згідно висновку комісії лікарів психіатрів № 138/1 від 21.11.2018 року [PERSON] потребує продовження примусової госпіталізації у психіатричний заклад в примусовому порядку без її усвідомленої згоди, у зв'язку з наявністю у неї психічного розладу, який обумовлює неможливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч. 1, 2 ст. 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. При таких обставинах, суд вважає, що у відповідності зі ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» маються всі підстави для продовження госпіталізації [PERSON] у психіатричну лікарню в примусовому порядку, без її усвідомленої згоди.

Outcome: approved