Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

В жовтні 2015р. заявники [PERSON], [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва із спільною заявою про розірвання шлюбу. Свою заяву, заявники обґрунтовували тим, що 05 жовтня 2007р. між ними було зареєстровано шлюб в Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ у м. Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів 05 жовтня 2007р. зроблено актовий запис №1191. Під час шлюбу в них народилася дитина: [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, ведення господарства, в результаті чого між ними втрачені почуття любові та поваги. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу не можливе та суперечить їх інтересам. В судове засідання заявники не з'явилися, при цьому, до початку судового засідання через канцелярію суду останніми були подані заяви про розгляд даної справи за їх відсутності, вимоги поданої ними заяви про розірвання шлюбу підтримали в повному обсязі, просили суд її задовольнити. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2007р., в шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 234 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. У відповідності з ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Частиною 3 цієї статті передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають на заявників. Заявники не ведуть спільного господарства, при цьому вони намагалися зберегти сім'ю, проте звертали увагу суду, що збереження шлюбу неможливо. Спір між сторонами з приводу утримання їх спільної дитини, а також майновий спір, відсутні та сторони домовилися, що після розірвання шлюбу, їх спільна дитина: [PERSON], [INFO], буде постійно проживати разом з матір'ю, батько буде сплачувати аліменти на утримання дитини. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, а також враховуючи виконання сторонами приписів ст. 109 СК України, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Сторони вирішили, що після розірвання шлюбу вони не будуть змінювати свої прізвища.

Outcome: approved