Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Відповідач [PERSON], позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, просив розглянути справу без його участі, про що надав відповідну заяву. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу у її відсутності, надала відповідну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб між [PERSON] та [PERSON]; копія паспорту громадянки України - [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO].н.; копія довідки виконкому Ренійської міської ради від 13.07.2018р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просила розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з нього аліменти на її утримання та на утримання малолітньої доньки [PERSON], 2017 р. н., який є батьком дитини, зазначивши, що подружнє життя у них не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо. Таким чином, сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, сторони наполягали на його розірванні. Від шлюбу є неповнолітня дитина: донька [PERSON], [INFO], питання щодо утримання та виховання якої позивачка вирішує самостійно. Дитина мешкає разом із позивачкою, яка самостійно доглядає та утримує її. Позивачка самостійно не може в достатній мірі забезпечити доньку усім необхідним для належного її проживання та життєдіяльності тощо. Відповідач допомогу на утримання малолітньої доньки не надає, хоча, він як батько зобов'язаний це робити, має таку матеріальну можливість, оскільки отримує доходи з неофіційних джерел, отже має реальну можливість та зобов'язаний надавати своїй доньці матеріальну допомогу. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Стан здоров'я та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати свою дитину. Таким чином, неповнолітня донька [PERSON] потребує матеріальної допомоги від відповідача, яку позивачка і просить стягнути на утримання малолітньої дитини: доньки [PERSON], 2017 р. н., у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідач має сплачувати аліменти на утримання позивача, як дружину, оскільки позивачка працювати не в змозі, оскільки доглядає за дитиною, та іншого доходу окрім соціальної допомоги на дитину вона не отримує, тому просить стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною трьох років. Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони тривалий час не проживають разом, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально утримувати один одного. Ст. 84 СК України встановлено право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів ; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, «за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина». При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Оскільки відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачці на утримання їх сумісної доньки не надається, а домовленість про способи, періоди надання утримання на дитину між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін, матеріальне положення та стан здоров'я відповідача, який не має на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб тощо і інтереси дитини, задовольняє позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на її утримання та на утримання дитини в повному обсязі.

Outcome: approved