Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

В грудні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 16 травня 2006 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який остаточно встановив на рівні 5 870 грн., а відповідачка зобовязалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 36 % річних від розміру заборгованості та в подвійному розмірі в разі порушення строку повернення кредиту. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обов'язок останньої сплачувати неустойку (при порушенні грошових зобов'язань понад 120 днів - штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову). Крім цього в разі порушення позичальником взятих на себе зобовязань банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту. В звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 20 січня 2014 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитом станом на 30 вересня 2013 року в загальному розмірі 29\~064,36 грн., в тому числі заборгованість по кредиту 5\~863,26 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 21\~340,89 грн.; нарахований штраф за порушення зобов'язань в загальному розмірі 1\~860,21 грн. Проте позичальник рішення суду не виконала та продовжує не виконувати умови договору в звязку з чим станом на 30 листопада 2017 року загальний залишок заборгованості становить 15\~974,43 грн., що складається з боргу по процентам та нарахованої неустойки (штрафів) Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] в повному обсязі. Суд проводив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 16 травня 2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитний договір б/н в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, банківських тарифів, діє з моменту його укладення до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Відповідно до договору банк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який остаточно встановив на рівні 5 870 грн., а відповідачка зобовязалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 3 % на місяць від розміру заборгованості (36 % річних) та в подвійному розмірі в разі порушення строку повернення кредиту. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обов'язок останньої сплачувати неустойку (при порушенні грошових зобов'язань понад 120 днів - штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову). Крім цього в разі порушення позичальником взятих на себе зобовязань, банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту. Згідно\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК\~України передбачає, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому згідно\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже відповідачка, підписавши 16 травня 2006 року заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, отримавши кредитну картку та користуючись кредитними коштами, приєдналася та погодилася з відповідними умовами, тарифами банку, що свідчить про досягнення домовленості та укладення кредитного договору між сторонами. Договір є обов'язковим для виконання сторонами(ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобовязання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобовязання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обовязку виконання зобовязання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним. При цьому в звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 20 січня 2014 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитом станом на 30 вересня 2013 року в загальному розмірі 29\~064,36 грн., в тому числі заборгованість по кредиту 5\~863,26 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 21\~340,89 грн.; нарахований штраф за порушення зобов'язань в загальному розмірі 1\~860,21 грн. Як вбачається з розрахунку боргу, станом на 30 листопада 2017 року заборгованість по кредитному договору (без врахування раніше стягнутої судовим рішенням суми) становить: -заборгованість по кредиту 5\~863,26 грн.; -заборгованість по процентам 37\~938,65 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобовязання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Зокрема, відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналогічні умови містить й кредитний договір. Тому наявність рішення суду про стягнення боргу за грошовим зобовязанням, що не було виконане вчасно, не може свідчити про припинення між сторонами зобовязання до дня його фактичного виконання. Аналогічні висновки зробив в своїй постанові від 23 вересня 2015 року по справі №6-1206цс15 Верховний Суд України, який зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо повного виконання відповідачкою судового рішення про стягнення боргу, а тому суд вважає, що зобов'язання між сторонами не припинилося. Таким чином ПАТ КБ «ПриватБанк» правомірно продовжував нараховувати [PERSON] проценти за період з 30 вересня 2013 року по 30 листопада 2017 року. Тому розмір заборгованості в межах вимог позивача за вирахуванням раніше стягнутої суми становить 14\~737,55 грн. (проценти). Розмір нарахованого штрафу становить 1\~236,88 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1 600 грн. судового збору.

Outcome: approved