Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі по тексту - відповідач), третя особа - Національний банк України, просила визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов'язати останнього надати інформацію на запит позивача від 01.07.2015р., а саме: повідомити чи подавалась на Міжбанківську валютну біржу від відповідача від 10.05.2006р. на конвертацію в сумі 47 000 доларі США від заявника через банк і купівлю української гривні; повідомити чи направлялась заявка від 10.05.2006р. про продаж на Міжбанківській валютній біржі в сумі 47 000 доларів США від позичальника через банк на купівлю української гривні; якщо така направлялась, то надати інформацію по якому курсу був проведений продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано після продажу вказаної суми валюти; повідомити номер валютного рахунку, на який банк зарахував 47 000 доларів США кредитних коштів; надати копії меморіальних ордерів (заяви на видачу готівки) та/або платіжних доручень на оплату 47 000 доларів США - на споживчі цілі; надати розрахунки щодо суми непогашеного кредиту, суми нарахованих відсотків (комісії), суми сплачених відсотків (комісії), суми нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій, сальдо розрахунків на дату надання інформації; підтвердити повноваження ПАТ «ВА БАНК» [PERSON], судові витрат покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.05.2006р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 59/06, відповідно до умов якого Банк надав позивачу грошові кошти в розмірі 47 000 доларів США, на купівлю квартири, строком до 09.05.2026 року, відсоткова ставка 12, 00 %. Проте, позичальник стверджує, що не має жодного документу, які б вказували про перехід права власності на 47 000 доларів США від банку до позивача, валютний рахунок не відкривався, заявки на конвертацію доларів в грошову одиницю України позичальник не подавав, заяви про перерахування цих кошті в оплату нерухомості не подавались. Представник позивача звертався до відповідача із відповідним запитом щодо надання інформації, яку позивач просить надати в своїх позовних вимогах, разом з тим, зі слів позивача, відповідач відмовився надавати вказану інформацію, повідомивши, що така інформація надається з дозволу власника та є банківською таємницею. Вказану бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною, а інформацію, яку запитував представник позивача в своєму запиті - не відноситься до обмеженою, тому що стосується позивача як сторони правочину. Позивач мав право на отримання відповідної інформації, що передбачено положеннями Закону України «Про банки і банківську діяльність» і оборав належний спосіб захисту своїх прав. Запит до банку не протирічить і нормам закону України «Про доступ до публічної інформації». Враховуючи вище викладене, позивач був змушений звернутися до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з'явився, поважності причин неявки до суду не повідомив, заперечення на позов не подавав. Представник третьої особи про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з'явився, поважності причин неявки до суду не повідомив, заперечення на позов не подавав Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10 травня 2006 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір № 59/06ф (а.с. 7-9), відповідно до умов якого Кредитодавець (відповідач) надає Позичальнику (позивачу) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (кредит) в сумі 47 000 доларів США, з терміном користування до 16-00 09 травня 2026 року, плата за користування кредитом - 12, 00 % річних, цільове призначення: на придбання квартири (п.п. 1.1.-1.2.). Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2015 року [PERSON], який діє від імені [PERSON], звернувся до відповідача та третьої особи із запитом щодо надання інформації (а.с. 10, 11), а саме: повідомити чи передавались права кредитора по даному кредитному договору третім особам, якщо передавались, то направити правові підстави такої передачі; надати інформацію щодо суми погашеного кредиту, суми нарахованих відсотків (комісії), суми сплачених відсотків (комісії), суми нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій, сальдо розрахунків на дату надання інформації; надати Положення (інструкцію) про кредитування, що діяла на дату підписання спірного правочину (10 травня 206 року); підтвердити повноваження особи, яка підписала договір про надання споживчого кредиту № 59/06ф від 10 травня 2006 року від імені Банку; повідомити чи направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США в сумі 47 000 доларів США від Позичальника через Банк на купівлю української гривні; якщо така заявка направлялась, то повідомити, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано після продажу вказаної суми валюти; повідомити номер валютного рахунку, на який банк зарахував 47 000 доларів США кредитних коштів; надати копії меморіальних ордерів (заяви на видачу готівки) та/або платіжних доручень на оплату 47 000 доларів США від 10 травня 2006 року - на купівлю квартири. Представник позивача пояснив, що відповідач незаконно відмовив позивачу у наданні такої інформації. За правилами ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За рекомендаціями абз 2 п 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Стаття 16 ЦК України такого способу захисту як визначені позивачем у п.п.3-8 позовної заяви вимоги, зокрема зобов»язання надати інформацію, не передбачає. За таких обставин, з огляду на обраних позивачем спосіб захисту своїх прав, позовні вимоги задоволенню також не підлягають. При цьому, позивач не позбавлений можливості захистити свої інтереси у разі пред'явлення до нього позову про стягнення заборгованості за кредитом. В той же час, ч.2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів та передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію : 1) відомості, які підлягають обов'язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан; 2) перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; 3) перелік послуг, що надаються банком; 4) ціну банківських послуг; 5) іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відома банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третіми особами при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, є банківською таємницею. Згідно зі ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо юридичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками з письмового дозволу власника такої інформації або за рішенням суду. Положеннями статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банк зобов'язаний ідентифікувати осіб, уповноважених діяти від імені клієнтів та вимагати надати документи, що підтверджують особу представника та його повноваження. Статтею 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем в розумінні ст. 60 ЦПК України, не було надано доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач отримав вказаний запит та відмовив в подальшому позивачу в отриманні інформації, яку запитував представник позивача в своєму запиті від 01 липня 2015 року. Враховуючи вище викладене та ту обставину, що позивачем не було доведено порушення прав останнього внаслідок незаконної бездіяльності відповідача, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, суд звертає увагу позивача на ту обставину, що відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі постанови Правління НБУ від 19.03.2015р. № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2015р. прийнято рішення № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», призначено уповноважену особу на Фонду на ліквідацію Банку - [PERSON] строком на 1 рік з 20.03.2015р. по 19.03.2016р. включно. Ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п.6 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Відповідно до ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ( у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) Уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду. За таких обставин, зазначені позовні вимоги можуть бути пред'явлені позивачем до Уповноваженої особи Фонду в порядку адміністративного судочинства, оскільки на цей час у відповідача відсутні повноваження на вчинення відповідних дій. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed