Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

В грудні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, у якому просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 11753,72 грн. за кредитним договором № б/н від 12.01.2008 року. На обґрунтування своїх вимог ПАТ КБ «Приватбанк» зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.01.2008 року [PERSON] 12.01.2008 року отримав кредит у розмірі 500,00 грн. вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 6.6., 8.6 зазначених умов, у разі порушення зобовязань за договором також зобовязаний оплатити винагороду банку, а при порушенні грошових зобовязань більш ніж на 120 днів, сплатити банку також штраф, в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову. Оскільки взяті на себе зобовязання за кредитним договором [PERSON] не виконано, ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не зявився. Згідно письмового клопотання представник позивача просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.20). Відповідач в судове засідання не зявився. В письмових запереченнях проти позову предявлений позов не визнав. Просив суд застосувати позовну давність до всіх позовних вимог позивача та відмовити в задоволенні позву. Справу просив розглядати без його участі (а.с.28-31). Враховуючи неявку в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі укладеного між сторонами кредитного договору б/н від 12.01.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 6.6. Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку, позичальник зобовязується виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороду банку. Пунктом 8.6. зазначених умов та правил встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. З Розрахунку заборгованості за договором б/н від 12.01.2008, вбачається, що станом на 31.10.2015 року за [PERSON] рахується заборгованість в сумі 11753,72 грн., яка складається з: 2110,74 грн. заборгованість за кредитом; 5866,32 грн. заборгованість за процентами; 2978,86 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 250,00 грн. фіксована частина; 547,80 грн. процентна складова (а.с.3-5). Поряд з цим, в п. 2 Умов та правил надання банківських послуг записано, що форма договору, який укладається між банком та держателем платіжної картки складається з заяви, памятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів. Згідно п. 3.1.1. Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. В розділі 5 «Банківські послуги» заяви [PERSON] визначено кінцевий термін дії картки, а саме 01/12 (а.с.6). Таким чином дія картки закінчилася 31 січня 2012 року. У правовій позиції, висловленої Верховним Судом України у в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, вказується, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 265 ЦПК України). Право на позов за спірними правовідносинами у позивача виникло 01 лютого 2012 року, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, закінчився 31 січня 2015 року, з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду лише 02 грудня 2015 року, в матеріалах справи відсутній договір між сторонами про збільшення позовної давності, а відповідач [PERSON] заявляє про застосування позовної давності, відтак суд вважає, що позов не підлягає до задоволення у звязку з пропуском позовної давності. На підставі ст. ст. 267, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed