Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

В вересні 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що знаходилась у шлюбі з [PERSON], зареєстрованому 15 травня 1982 року відділом ЗАГСу Дзержинського міськвиконкому Донецької області, за актовим записом № 183. В травні 1988 року її чоловік отримав в користування земельну ділянку для будівництва гаражу по вулиці Пушкаренка (колишня назва Фурманова) в м. Торецьку (колишня назва Дзержинськ) Донецької області. Свої обовязки забудовника її чоловік виконав належним чином, а саме в 1989 році він збудував гараж на відведеній йому для цієї мети земельній ділянці і розпочав його експлуатацію. Понад 20 років її чоловік постійно, безперервно, відкрито і добросовісно володів та користувався для власних потреб зазначеним нерухомим майном, сплачував комунальні платежі, здійснював капітальний та поточні ремонти. 02 листопада 2015 року її чоловік помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому на праві власності майно. Єдиним спадкоємцем померлого є вона, його дружина, яка в установленому порядку звернулася до нотаріальної контори за оформленням спадщини після смерті чоловіка. Під час оформлення спадщини було виявлено, що її чоловік за життя не отримав свідоцтва про право власності на гараж, у звязку з цим вона не може реалізувати своє право на оформлення спадщини від померлого чоловіка. Визнання права власності на гараж необхідно їй для прийняття спадщини від чоловіка [PERSON], який помер 02.11.2015 року. Позивач в судове засідання не зявилася, її інтереси за довіреністю представляв [PERSON], який в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, оскільки вважає їх необґрунтованими і недоведеними в суді. В обґрунтування своїх заперечень суду повідомила, що чоловік позивача по справі за життя збудував гараж по вул.Пушкаренка (колишня назва Фурманова) в м. Торецьку (колишня назва Дзержинськ) Донецької області на земельній ділянці, площа якої була самовільно збільшена самим забудовником на 0,3 х 1,9 м. У звязку з цим, вважає, що збудований [PERSON] гараж є самочинним будівництвом, тому у позивача не має підстав для визнання права власності в порядку спадкування на гараж, що залишився після померлого 02 листопада 2015 року чоловіка [PERSON] Просила суд розглянути справу на розсуд суду. Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи і надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено на підставі свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 7), що позивач знаходилась у шлюбі з [PERSON], зареєстрованим 15 травня 1982 року відділом ЗАГСу Дзержинського міськвиконкому Донецької області, за актовим записом № 183. 03 травня 1988 року на підставі рішення виконкому Дзержинської міської Ради народних депутатів № 142 від 19.04.1988 року (а.с. 8) чоловік позивача по справі отримав в користування земельну ділянку для будівництва гаражу по вулиці Пушкаренка (колишня назва Фурманова) в м. Торецьку (колишня назва Дзержинськ) Донецької області. Після отримання всієї дозвільної документації чоловік позивача по справі розпочав будівництво гаражу, яке було закінчено в 1989 році. Понад 20 років чоловік позивача постійно, безперервно, відкрито і добросовісно володів та користувався для власних потреб зазначеним нерухомим майном, сплачував комунальні платежі, здійснював капітальний та поточні ремонти. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення. Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Зазначеною постановою встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням Держбудом. На виконання цієї постанови місцеві органи влади розробили та затвердили, за погодженням Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності, державними технічними комісіями. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Відповідно до п. 4 додатку № 1 Інструкції Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та погодженої Заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року (в редакції, чинній на час завершення будівництва), реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу провадилася бюро технічної інвентаризації на підставі договорів про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови і експлуатації будівель, передбачених постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У від 10 листопада 1944 року Про впорядкування користування державними будівлями житлового і нежитлового фонду і земельними ділянками, які обслуговують їх. Відповідно до абзацу другого пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, тощо, затвердженого наказом Мінрегіону № 91 від 24.06.2011 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.07.2011 року за № 830/19568, із змінами затвердженими наказом Мінрегіону № 304 від 13.06.2012 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 09 липня 2012 року за № 1132/2144. передбачено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових, садових і дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт складений за результатами технічної інвентаризації. Про реєстрацію спірного нерухомого майна - гаражу за [PERSON] свідчить технічний паспорт на гараж, складений ТОВ «Проектне бюро «Геобудресурс» 05.04.2016 року (а.с. 9-11). 02 листопада 2015 року [PERSON], чоловік позивача помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 12). Після смерті чоловіка відкрилася спадщина у вигляді гаражу по вул. Пушкаренка (колишня назва Фурманова) в м. Торецьку (колишня назва Дзержинськ) Донецької області. Єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] за законом першої черги є його дружина, позивач по справі. Згідно інформації приватного нотаріуса Дзержинського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 28) єдиною спадкоємицею, яка звернулась за оформленням своїх спадкових прав після померлого 02 листопада 2015 року [PERSON] є [PERSON], тобто позивач по справі. Згідно з а. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. З матеріалів справи вбачається, що постановою приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу від 06.05.2016 року [PERSON] відмовлено в оформленні права на спадщину на спірний гараж (а.с. 14). Ураховуючи те, що позивачем втрачена можливість отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, її вимоги про визнання права на спадщину підлягають судовому захисту. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії до приватного нотаріуса звернулася саме [PERSON] Отже, позивач своєчасно в межах шестимісячного строку звернулася до нотаріуса (а.с. 14; 28; 30-32). Таким чином, суд вважає, що [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] у вигляді гаражу за адресою: Донецька область, м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), вул. Пушкаренка (колишня назва Фурманова), а тому за позивачем з вищевказаних підстав необхідно визнати право власності на цей гараж. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про визнання права власності підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved