Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

В вересні 2018 року акціонерне товариство (далі АТ) «Укрсоцбанк» звернулося до суду з вказаним позовом. В жовтні 2018 року справу передано до Комінтернівського районного суду м. Харкова для розгляду за підсудністю. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 28 грудня 2006 року [PERSON] уклала з позивачем кредитний договір № 831/3/27/31/6-244, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 76500 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 10 грудня 2016 року. \~ \~ \~ \~В забезпечення належного виконання кредитних зобовязань було укладено договір поруки № 831/4/27/31/6-382 від 28 грудня 2006 року з [PERSON] \~ \~ \~ \~Посилаючись на неналежне виконання відповідачкою кредитних зобовязань та на вимоги ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідачів, як солідарних боржників заборгованість за договором кредиту, яка станом на 16 липня 2018 року становить 140420,77 доларів США, з яких: сума заборгованості за кредитом 59925 доларів США, 80495,77 доларів США заборгованість за відсотками, а також понесені ним судові витрати зі сплати судового збору. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, направила до суду свого представника, який проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на пропуск Банком строку позовної давності. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, подав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, в задоволенні позовних вимог просив відмовити, застосувавши до вимог Банку строки позовної давності. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 28 грудня 2006 року [PERSON] уклала з позивачем кредитний договір № 831/3/27/31/6-244, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 76500 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 10 грудня 2016 року (а.с. 5-7). \~ \~ \~ \~В забезпечення належного виконання кредитних зобовязань було укладено договір поруки № 831/4/27/31/6-382 від 28 грудня 2006 року з [PERSON], за умовами якого останній взяв на себе зобовязання в повному обсязі відповідати за належне виконання [PERSON] кредитних зобовязань (а.с. 10). \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідачка не виконувала зобовязання належним чином, внаслідок чого в неї виникла заборгованість. Відповідачі заявили про застосування до вимог позивача позовної давності. Розглянувши заяву про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно із пунктом 4.5 договору кредиту від\~28 грудня 2006 року № 831/3/27/31/6-244 в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше 60 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Отже, у такий спосіб сторони договору врегулювали питання щодо дострокового повернення кредитних коштів, тобто зміну строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що останній платіж за кредитним договором відповідач [PERSON] здійснила 10 лютого 2009 року. З матеріалів справи вбачається, що 7 травня 2014 року Банк направив досудову вимогу про дострокове виконання зобовязань за договором кредиту відповідачам (а.с. 72-75), тому відповідно до пункту 4.5 зазначеного договору строк користування кредитними коштами вважається таким, що сплив. Позивачем АТ «Укрсоцбанк» позов до суду предявлено 7 вересня 2018 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, який передбачений статтею 257 ЦК України. Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Доказів переривання строку позовної давності представником позивача суду не надано. \~ \~ \~ \~З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що заява відповідачів про застосування строку позовної давності обґрунтована та підлягає задоволенню, що є підставою для відмови в задоволенні позову. \~ \~ \~ \~Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed