Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу, який в жовтні 2018 року уточнив та просив стягнути з [PERSON] на його користь 216 224 грн. 13 коп. боргу за договором позики з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 08 листопада 2014 року відповідач позичив у нього 94604 грн., які зобовязався повернути до 08 грудня 2014 року, на підтвердження чого надав йому розписку. У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув, ухиляється від виконання боргових зобовязань, а тому він звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Адвокат відповідача за договором про надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Встановлено, що 08 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів підтверджений розпискою (а.с.3), за яким відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти у розмірі 94604 грн. та зобовязався повернути борг в строк до 08 грудня 2014 року. Вищевказаний договір позики (розписка) підписаний відповідачем, отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. 07 грудня 2017 року відповідач повернув позивачу частину боргових грошових коштів у розмірі 5000 грн., що підтверджується квитанцією про переказ грошових коштів на імя [PERSON] від 17 грудня 2017 року (а.с.50). Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Отже факт знаходження боргового документу оригіналу розписки у [PERSON], свідчить про невиконання зі сторони [PERSON] своїх боргових зобов'язань. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по договору позики (розписки) від 08 листопада 2014 року зі сторони [PERSON] перед [PERSON] Відповідач грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернув, а тому суд прийшов до висновку, що основний борг по договором позики (розпискою) складає 89604 грн., які необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь суми інфляційних витрат та 3% річних за прострочення повернення позики за договором позики (розписки) від 08 листопада 2014 року, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За умовами договору позики (розпискою) від 08 листопада 2014 року, [PERSON] повинен був повернути [PERSON] 94604 грн. до 08 грудня 2014 року, однак 07 грудня 2017 року порушуючи умови договору позики (розписки) повернув грошові кошти у розмірі 5000 грн. Разом з тим, грошові кошти у розмірі 89604 грн. відповідач позивачу не повернув, а тому є всі правові підстави для стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання. З дати повернення позики і по день постановлені рішення минуло 1454 дні, тому розмір суми витрат від інфляції складає 92188 грн. 13 коп. та розмір 3% річних складає 10708 грн. Загальна сума інфляційних втрат з урахуванням 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання складає 102896 грн. 13 коп. Таким чином, загальна сума, яка належить до сплати позивачу, визначається наступним чином: 192500 грн. 13 коп. заборгованості за договором позики від 08 листопада 2014 року, що складається з суми позики у розмірі 89604 грн., суми інфляційних витрат у розмірі 92188 грн. 13 коп. та 3% річних за прострочення повернення позики у розмірі 10708 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави повинно бути стягнено судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 1925,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial