Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

В жовтні 2016р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Київський іпотечний центр», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON], ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», в якому просила суд: витребувати у відповідача на свою користь нежитлове приміщення, загальною площею 190,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що 16 вересня 2008р. між третіми особами було укладено кредитний договір № 6813583 (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав [PERSON]. кредит у розмірі 500000,0 євро зі сплатою 13,15% строком до 16 вересня 2015р., а остання зобов'язалася використати кредит за цільовим призначенням та повернути його частинами в порядку та в строки, визначені в кредитному договорі. У забезпечення виконання даного зобов'язання між позивачкою та третьою особою ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» 16 вересня 2008р. було укладено договір іпотеки №6814022 (далі по тексту - договір іпотеки), відповідно до якого позивачкою було передано в іпотеку наступне майно: нежилі приміщення з №1 по №14 (групи приміщень №79А) (в літ. А) загальною площею 190,60кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. 25 жовтня 2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. на підставі звернення ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» був вчинений виконавчий напис №14587 щодо звернення стягнення з [PERSON] у сумі 6105835,27 грн. На думку сторони позивача, на підставі вказаного виконавчого напису, державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 30307719 від 04 липня 2016р., відповідно до якого було зареєстровано право власності на предмет іпотеки за договором іпотеки за третьою особою ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», яке зазначене спірне майно відчужила відповідачу на підставі договору купівлі - продажу від 07 жовтня 2016р. Сторона позивача вважає, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2016р. по цивільній справі № 758/13715/15-ц. яке набрало законної сили, визнано вищезазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, і на підставі цього напису за третьою особою ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» було зареєстровано право власності на предмет іпотеки, то сторона позивача вправі вимагати витребування цього майна від добросовісного набувача - сторони відповідача, оскільки ці приміщення перебувають у чужому незаконному володінні. В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити, надавши до суду письмові пояснення, зазначивши що належне позивачці майно, яке за договором іпотеки було передано в іпотеку, вибуло з володіння позивачки поза її волею. Представник відповідача проти позову заперечував. В порядку ст. ст. 27, 31 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р. стороною відповідача було подано до суду письмові заперечення на позов, в яких сторона відповідача зазначала, що витребуване позивачкою майно - нежитлові приміщення, відповідачем набуті на законних підставах, оскільки правочин за яким відповідач набув це майно в установленому законом порядку не оскаржувався, а третя особа ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», як іпотекодержатель зареєструвала право власності за собою на спірне майно не на підставі виконавчого напису, а на підставі положень договору іпотеки. Також представник відповідача звертав увагу суду, що стороною позивача оскаржувався в установленому законом порядку договір іпотеки, та позов було залишено без розгляду, а також стороною в порядку адміністративного судочинства оскаржувалися дії державного реєстратора, рішенням суду першої інстанції в задоволенні адміністративного позову було відмовлено, проте рішення не набрало законної сили. Представник третьої особи ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» проти позову заперечував, надавши до суду письмові заперечення на позов, в порядку ст. 27 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р., наголошуючи, що при реєстрації права власності державному реєстратору не подавався виконавчий напис, та вимоги сторони позивача є безпідставними та необґрунтованими. В судове засідання 10 липня 2018р. представник третьої особи не з'явився, поважності причин неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON], про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, свого представника до суду не направила, поважності причин неявки не повідомила, пояснення на позов третьою особою не подавалися. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи «Перший Український Міжнародний Банк», розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 16 вересня 2008р. між третіми особами був укладений кредитний договір, відповідно до п.1.1., 1.3., 1.4. даного договору банк надав [PERSON] кредит у розмірі 500000,0 євро, зі сплатою 13,15% річних, терміном до 16 вересня 2015р. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 16 вересня 2008р. між позивачкою [PERSON] та третьою особою ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за №10408, з додатковими угодами до нього: договір про внесення змін та доповнень № 6814022/20110802 від 02 серпня 2011р., договір про внесення змін та доповнень №6814022/2 від 05 липня 2012р., відповідно до якого позивачкою було передано в іпотеку наступне майно: нежилі приміщення з №1 по №14 (групи приміщень №79А) (в літ. А) загальною площею 190,60 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. 25 жовтня 2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. на підставі звернення третьої особи ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» був вчинений виконавчий напис №14587 щодо звернення стягнення з [PERSON] у сумі 6105835,27 грн. 04 липня 2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: нежилі приміщення з №1 по №14 (групи приміщень №79А) (в літ. А) загальною площею 190,60 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2016р. по цивільній справі № 758/13715/15-ц, позов [PERSON] до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 25 жовтня2015р.,зареєстрований в реєстрі за № 14587, щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором, на загальну суму у розмірі 6105835,27 грн. 07 жовтня 2016р. між третьою особою ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачем було укладено договору купівлі - продажу, відповідно до якого третя особа передала у приватну власність відповідача нежилі приміщення з №1 по №14 (групи приміщень №79А) (в літ. А) загальною площею 190,60 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS], а відповідач прийняв ці приміщення та сплатив за них обумовлену грошову суму. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача зазначала, що на підставі вказаного вище виконавчого напису державним реєстратором було зареєстровано право власності на предмет іпотеки за договором іпотеки за третьою особою ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», а оскільки правовою підставою для прийняття рішення про реєстрацію права власності на спірні приміщення був виконавчий напис, який за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2016р. по цивільній справі № 758/13715/15-ц, визнаний таким, що не підлягає виконанню - спірне нежитлове приміщення перебуває в чужому незаконному володінні (у відповідача) і підлягає витребуванню на користь позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Водночас, згідно п. 3) ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У відповідності до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013р., запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав; 7) виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі. Ведення реєстраційної справи у паперовій формі здійснюється виключно державними реєстраторами, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, за місцезнаходженням відповідного майна; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджений постановою КМУ від 25 грудня 2015р. №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі по тексту - Порядок). Пунктом 6 Порядку визначено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим порядком. У відповідності до п. 8 та п. 18 Порядку, під час формування та реєстрації заяви у базі даних заяв уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник встановлює особу заявника, що здійснюється за документом, що посвідчує таку особу. Документом, що посвідчує особу, є паспорт громадянина України, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний, дипломатичний чи службовий паспорт іноземця або документ, що його замінює. У разі вилучення у громадянина України паспорта громадянина України у зв'язку з отриманням дозволу для виїзду за кордон на постійне проживання документом, що посвідчує особу громадянина України, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відміткою про постійне проживання за кордоном. Документом, що посвідчує особу, яка не досягла 16-річного віку, є свідоцтво про народження. Документом, що посвідчує посадову особу державного органу або органу місцевого самоврядування, є службове посвідчення. У разі подання заяви уповноваженою на те особою уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник перевіряє обсяг повноважень такої особи за документом, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи. Обсяг повноважень особи, уповноваженої діяти від імені юридичної особи, перевіряється на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за допомогою порталу електронних сервісів. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. У разі проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, будівлю або споруду одночасно з державною реєстрацією прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також у разі проведення державної реєстрації речових прав, що є похідними від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно державним реєстратором приймається одне рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав. Судом встановлено, що 04 липня 2016р. представником ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» було подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за договором іпотеки, при цьому зазначеним представником не було подано серед переліку документів державному реєстратору виконавчий напис, вчинений 25 жовтня 2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. на підставі звернення третьої особи ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» за реєстровим №14587 щодо звернення стягнення з [PERSON] у сумі 6105835,27 грн. Таким чином, твердження сторони позивача, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за третьою особою ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» відбулась на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2016р. по цивільній справі № 758/13715/15-ц є помилковим. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed