Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

в жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 2 140 доларів США основної суми боргу за договором позики та 5 561доларів США процентів, нарахованих на суму боргу, а всього - 7701 доларів США , що станом на день звернення до суд з позовом згідно офіційного курсу НБУ становить 216 254 грн. 86 коп. В обґрунтування позову зазначено про те, що 12.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримала у позику грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США, зі сплатою 5% річних у місяць, про що останньою надано розписку. 23.10.2017 року на адресу [PERSON] вимогу про сплату боргу у розмірі 8 797 доларів США. Позивач зазначає, що відповідачем частково повернуто борг, залишок неповернутої суми боргу становить 2 140 доларів США. За вказаних обставин, враховуючи, що відповідач у позасудовому порядку відмовляється від взятих на себе зобов?язань та повернення залишку боргу, позивач просить стягнути з відповідача 2 140 доларів США залишок основної суми боргу та 5 561 доларів США - процентів за користування грошовими коштами. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2018 року позовну заяву [PERSON] направлено до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.12.2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. На момент розгляду справи відповідач не скористалсь своїм правом на подання відзиву. Поштові відправлення повертались до сулу без вручення адресату - [PERSON] у зв?язку із закінченням встановленого строку для зберігання згідно довідок поштового відділення. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.10.2019 року закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача просив розглянути справу у відсутність сторони позивача. Відповідач у судове засідання поторно не з?явилась, повідомлялась судом про день та час розгляду справи у встановленому процесуальним законом порядку. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд надходить до наступних висновків. Матеріали цивільної справи містять копію розписки, складеної 12.04.2016 року [PERSON] , зі змісту якої вбачається, що остання отримала у борг від [PERSON] 5 000 доларів США, зобов?язалась повернути у повному об?ємі з урахуванням 5% в місяць (а.с. 10). Також, матеріали справи містять копію вимоги, підписаної [PERSON] , датованої 05.09.2017 року, адресованої [PERSON] про повернення суми позики у розмірі 5 000 доларів США та відсотків у розмірі 3 797 доларів США, протягом 30 днів з дня отримання вимоги (а.с. 11). Зазначена вимога була відправлена, що підтверджується квитанцією № 2659020408 від 23.10.2017 року про направлення рекомендованого відправлення на адресу [PERSON] . Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] здійснювалось періодичне повернення заборгованості, та станом на 26.11.2017 року залишок боргу [PERSON] становив 2 140 доларів США, що зафіксовано у розписці від 26.11.2017 року, наданої чоловіком позивача [PERSON] - [PERSON] про отримання від [PERSON] в рахунок повернення заборгованості за позикою платежу у розмірі 100 доларів США (а.с. 13). Зазначені обставини не оспорювались позивачем. Таким чином, станом на час звернення до суду з даним позовом, заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики від 12.04.2016 року становить 2 140 доларів США. Згідно зі ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Нормою ч. 1 ст. 627 ЦК встановлено що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК). Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Нормою ч. 1 ст. 1048 ЦК передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК). При укладенні договору позики 12.04.2016 року обидві сторони були вільними у виборі їх умов. Відповідно, уклавши зазначений правочин, обидві сторони, і в тому числі відповідач, погодились з тим, що його умови є вигідними для кожної із них, що підтверджується подальшими їх діями. Договір позики за своєю правовою природою є строковим договором, а відтак умова щодо строку повернення позики, внаслідок порушення якої настає відповідальність, передбачена договором, не може бути погоджена на інших умовах, ніж сама відповідальність, яка за своєю суттю є лише забезпеченням виконання основного зобов`язання. Відповідальність, передбачена договором позики, є обов`язковою умовою для договорів позики та визначена на законодавчому рівні. Відтак, суд надходить до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами спору несуть виключно характер договору позики, відповідно до положень ст.ст. 1047, 1048 ЦК України, і є встановленим фактом укладення між сторонами саме договору позики, що пов`язано з певними правовими наслідками, а саме отримання грошових коштів та обов`язок їх повернення у чітко обумовлений сторонами правочину строк. Суд вважає, що факт написання особисто відповідачем розписки, в якій останнязазначила про отримання у борг (позику) від позивача грошових коштів у розмірі 5 000 доларів США, є доказом отримання нею від позивача грошових коштів у сумі 5 000 доларів США, що не було спростовано відповідачем. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів законодавства. За змістом положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Зі змісту розписки від 12.04.2016 року вбачається, що сторони у договорі не встановлювали строк повернення отриманої відповідачем позики. 23.10.2017 року позивачем [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] направлено вимогу про повернення суми позики у розмірі 5 000 доларів США та відсотків у розмірі 3 797 доларів США, протягом 30 днів з дня отримання вимоги. 26.11.2017 р. відповідач передала в рахунок погашення суми боргу 100 доларів США, про що зазначено в розписці, а також узгоджено, що сума боргу за договором позики станом на 27.11.2017 р. становить 2140 доларів США. Судом встановлено, що ані у термін, передбачений договором, ані в подальшому відповідач отримані у позику грошові кошти за договором позики у повному обсязі позивачу не повернула. Таким чином, суд надходить до висновку про стягнення з відповідача залишку основної суми за договором позики від 12.04.2016 року у розмірі 2 140 доларів США. Згідно правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц, правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті, суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Відповідно до змісту поданої [PERSON] позовної заяви, остання просить стягнути суму боргу за договором позики в іноземній валюті. При цьому, у розписці від 12.04.2016 року сторони не погоджували визначення гривневого еквіваленту виконання зобов`язання. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 5 561 доларів США процентів за користування позикою, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що з моменту отримання грошових коштів у позику, тобто з 12.04.2016 року, відповідач [PERSON] періодично здійснювала повернення боргу, що визнається та не заперечується позивачем. Відтак, основна сума боргу за позикою зменшувалась на суми повернутих платежів, здійснених [PERSON] , а тому і проценти за користування позикою повинні були нараховуватись на відповідну суму залишку позики. Однак, перевірити вказані обставини суд позбавлений можливості, оскільки в розпорядження суду позивачем не надано відповідних доказів, відтак, суд не приймає розрахунок позивача про стягнення з відповідача процентів за користування позикою у розмірі 5 561 доларів США, у зв?язку із чим у задоволенні позову у вказаній частині слід відмовити. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial