Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

В жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні автомобілем, передання дублікатів ключів від автомобіля, свідоцтва про реєстрацію автомобіля та встановлення порядку користування автомобілем, посилаючись на те, що в 2013 році шлюб між сторонами було розірвано. Згідно рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 10.02.2015 визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по Ѕ частині автомобіля SKODA FELISIA 1998 року випуску, державний номер [NUMBER] . Станом на день звернення до суду з даним позовом, всі документи та сам автомобіль залишився в користуванні відповідача [PERSON] , яка позбавляє позивача права володіти та користуватись спірним автомобілем. Крім того, 13.03.2015 відповідачем було здійснено заміну номерних знаків автомобіля на [NUMBER] , без згоди позивача. Враховуючи, що позивач є інвалідом 2 групи, йому необхідне забезпечення користування автомобілем. Ухвалою судді від 13 січня 2021 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В березні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення витрат на утримання майна, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь витрати на утримання автомобіля SKODA FELISIA 1998 року випуску, державний номер [NUMBER] за період з 2017 року по 2020 рік в загальному розмірі 42 850 грн.00 коп. та сплачений нею судовий збір в розмірі 908 грн. Ухвалою суду від 22 березня 2021 року прийнято до провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на утримання майна. Перейти до розгляду справи в порідку загального позовного провадження починаючи зі стадії підготовчого провадження. 02.04.2021 електронною поштою на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву від [PERSON] , в якому він просив в задоволенні зустрічного позову відмовити за недоведеністю, так як транспортний засіб використовується виключно позивачем [PERSON] у своїх інтересах і усі витрати по його утриманню має нести вона. 19.04.2021 до канцелярії суду представником відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокатом Герасименком А.О. подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на утримання автомобіля в загальному розмірі 52700,00 грн. та судовий збір в розмірі 908 грн. Ухвалою суду від 12 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник Герасименко А. в судовому засіданні позов не визнали, зустрічний позов підтримали, просили задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін та ъх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано /а.с.4/. Відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2015 року визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину автомобіля SKODA FELISIA 1998 року випуску, державний номер [NUMBER] . Визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину автомобіля SKODA FELISIA 1998 року випуску, державний номер [NUMBER] /а.с.5-6/. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Обов`язковість виконання судового рішення передбачено положеннями Конституції України, вимогами законів, зокрема ст. 18 ЦПК України, де зазначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС від 15.10.2020, [PERSON] зверталась 13.03.2015 з питання перереєстрації у зв`язку зі зміною анкетних даних власника (без зміни регіону реєстрації); номерні знаки змінено з [NUMBER] на [NUMBER] /а.с.8/. Згідно п.7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі-власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів(хвороба,відрядження або інші поважні причини). Отже, відповідач за первісним позовом [PERSON] , яка є співвласником спірного автомобіля, одноособово, на власний розсуд, протягом одного місяця після рішення суду, відповідно до якого визнано за кожним із колишнього подружжя право спільної часткової власності на автомобіль, здійснила його перереєстрацію на своє ім`я, чим фактично порушила права [PERSON] та позбавила його права користування майном, що є спільній частковій власності. При цьому, відповідач [PERSON] доказів умисного ухилення позивача (після рішення апеляційного суду) від перереєстрації спірного транспортного засобусуду не надала. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що даний факт свідчить про наявність підстав для звернення позивача до суду з даним позовом, оскільки спір не було вирішено сторонами в порядку домовленостей між колишнім подружжям. Згідно зі статями 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Стаття 358 ЦК України визначає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 16,391 ЦК України). Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Отже, змістом правовідносин спільної часткової власності є право кожного зі співвласників володіти, користуватись і розпоряджатись спільною річчю, а також обов`язок кожного зі співвласників погодити свою поведінку щодо володіння, користування й розпорядження спільною річчю з іншими співвласниками. Учасники спільної часткової власності вправі визначити порядок користування спільною річчю. У разі, коли співвласники не дійдуть згоди щодо здійснення права спільної часткової власності, а також за умови відсутності між ними добровільної домовленості щодо порядку користування майном, яке перебуває у їхній спільній власності, кожен з них вправі звернутись до суду за захистом порушеного права у спосіб, передбачений ч.3 ст. 358 ЦК України. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що первинне значення у врегулюванні правовідносин між співвласниками має їх домовленість, яка не може підмінятися рішенням суду, проте, при виникненні конфліктної ситуації, що унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном, такий порядок користування може встановити суд з метою забезпечення рівної реалізації співвласниками їх прав. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 523/4575/16-ц, провадження № 61-4013св18. Отже, будь-хто з подружжя, права якого порушені іншим з подружжя в частині користування спільним майном, яке набуте за час шлюбу, не позбавлений права на судовий захист у разі доведеності обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги про встановлення порядку користування таким майном без наміру припинити спільну власність. Матеріали справи свідчать про те, що спірний автомобіль є спільною частковою власністю сторін. Як стверджує позивач, відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні автомобілем, що э у спільній частковій власності колишнього подружжя. З даного приводу позивач [PERSON] звертався до Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, що підтверджено відповіддю №13409/125/48/04-20 від 07.07.2020 /а.с.7/. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що позивач [PERSON] звертався до відповідачки [PERSON] про надання йому в користування спірного автомобіля SKODA FELISIA, але відповідачка перешкоджає йому у праві користування та ігнорує звернення. Судом встановлено, що потреба в експлуатації автомобіля виникла у позивача в зв`язку з хворобою, що підтверджено Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №438289, де вказано, що [PERSON] , з 21.07.2020 встановлена 2 група інвалідності загального захворювання, а також, пенсійним посвідченням серії [NUMBER] /а.с.2-3/. З огляду на викладене вище, на думку суду, буде справедливим встановити порядок користуванням автомобілем між співвласниками, передаючи рухоме майно у користування кожному почергово. Таким чином, запропонований позивачем порядок користування автомобілем, який є неподільною річчю, надасть сторонам можливість користуватись та володіти ним протягом певного часу- одного місяця, що узгоджується з вимогами ст. 319, 321, 358 ЦК України, враховуючи, що між сторонами склалися неприязні стосунки. Отже, позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні автомобілем, передання дублікатів ключів від автомобіля, свідоцтва про реєстрацію автомобіля та встановлення порядку користування автомобілем є обґрунтованим та доведеним, а тому є підстави для його задоволення в повному обсязі. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на утримання майна, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Таким чином, обов`язок забезпечення належного технічного стану спірного автомобіля та його належної комплектації покладений не лише на позивача [PERSON] а і на відповідача [PERSON] , як співвласників автомобіля. Проте, судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] , самостійно, на власний розсуд, протягом одного місяця після рішення суду, відповідно до якого визнано за кожним із колишнього подружжя право спільної часткової власності на автомобіль, здійснила його перереєстрацію на своє ім`я, чим фактично порушила права [PERSON] та позбавила його права користування майном, що є спільній частковій власності. Отже, з моменту перереєстрації автомобіля на ім`я [PERSON] -13.03.2015 року, автомобіль знаходився у користуванні лише позивачки, (не заперечувалось позивачем), що свідчить про те, що інший законний співвласник [PERSON] не експлуатував спірний автомобіль, не користувався ним у своїх потребах та фактично був позбавлений права володіння та користування майном, що є спільні частковій власності. Крім цього, як вбачається з копії постанови Святошинського районного суду м.Києва від 08.06.2017 року, [PERSON] була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу (а.с.61-63). Звертаючись до суду з зустрічним позовом, [PERSON] зазначає, що витрати на утримання автомобіля SKODA FELISIA 1998 року випуску, державний номер [NUMBER] за період з 2017 року по 2020 рік в загальному розмірі, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, становлять -52 700 гривень, а оскільки відповідач є співвласником автомобіля, то відповідно повинен нести обов`язок по утриманню та ремонту транспортного засобу. В судовому засіданні були оглянуті оригінали актів виконаних робіт на загальну суму 52 700 гривень, що датовані періодом часу з 2015 року по 2020 рік. У суду відсутні сумніви щодо достовірності наданих актів та сум, що зазначені як витрати на ремонт автомобіля SKODA FELISIA 1998 року випуску, державний номер [NUMBER] , проте, понесені [PERSON] витрати не можуть бути стягненні з відповідача [PERSON] , який з 2015 року по даний час позбавлений реальної можливості користування автомобілем, співвласником якого він є згідно рішення суду, внаслідок спричинених [PERSON] перешкод. Суд, також звертає увагу, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому, обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. Відсутність порушеного права та інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. В даному випадку, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено порушення її законних прав або законного інтересу відповідачем, а матеріали справи не містять доказів, що підтверджують право користування автомобілем відповідачем [PERSON] , які б, в свою чергу, стали підставою для стягнення з останнього витрат, пов`язаних з ремонтом та утримання майна, що перебуває у спільні частковій власності сторін по справі. Навпаки, судом встановлено, що спірний транспортний засіб, використовується понад шість років виключно позивачем [PERSON] , а отже і витрати по утриманню автомобіля має нести саме позивач за зустрічним позовом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на сукупність досліджених судом доказів суд доходить висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає до задоволення, а позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню внаслідок їх недоведеності належними та допустимим доказами всупереч власному обов`язку доказування.

Outcome: approved