Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Відповідач [PERSON], його захисник уточнені позовні вимоги визнали частково, надали відповідні письмові заперечення. Позивачка, її захисник на задоволенні уточнених позовних вимог наполягали. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту позивачки та коду іпн.; копія свідоцтва про народження доньки Ірини 25.12.2010 р. н.; копія свідоцтва про народження сина [PERSON] 02.07.2014 р. н., свідоцтво про шлюб сторін; копія свідоцтва № 5640/MPS; копія свідоцтва № 000351/2013/01 «Офіцера з охорони судна» І; копії свідоцтв № № 4413U, 900U; виписка за картковим рахунком клієнта за період з 01.11.2015 по 01.04.2016 р.; копія витягу з руху коштів по рахунку № 26254009720857; копії квитанцій. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки Ірини, 25.12.2010 р. н., сина [PERSON], 02.07.2014 р. н., а також стягнути на її користь 500 грн. в місяць на її утримання, до досягнення сином [PERSON] трьох років, з відповідача [PERSON], який є батьком дітей, зазначивши, що подружнє життя у них не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони не проживають разом. Ними неодноразово робилися спроби щодо примирення, однак, вони позитивних результатів не дали. На теперішній час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, вони проживають окремо з початку вересня 2016 року, сумісного господарства не ведуть. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні. Від шлюбу у сторін народилися неповнолітні діти донька Ірина, 25.12.2010 р. н. та син [PERSON], 02.07.2014 р. н., які на даний час проживають з позивачкою. Позивачка стверджувала, що усі обовязки щодо утримання та виховання сумісних з відповідачем дітей, вона несе та виконує самостійно. Як вказала позивачка, відповідач коштів на утримання дітей не надає, ухиляється від покладеного на нього обовязку по утриманню неповнолітніх дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Стан здоровя та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати своїх дітей. Інших неповнолітніх дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Відповідач офіційно в Україні не працює. Однак, згідно наданих документів, відповідач отримав свідоцтво моряка «Офіцера з охорони судна» І, пройшов відповідну атестацію, ходить у рейси під іноземним прапором, тобто має можливість сплачувати аліменти. У 2015-2016 рр. заробітна плата відповідача перераховувалась на картковий рахунок позивачки № 26254009720857. Згідно інформації Одеського управління АТ «Укрсиббанку» про рух коштів на вказаний рахунок, за періоди з 01.12.2015 по 30.03.2016 рр. надходило 6245, 00 дол. США. Позивачка на теперішній час знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, отримує державну допомогу на дитину. Інших доходів в неї не має. Таким чином, неповнолітні діти потребують матеріальної допомоги від відповідача, яку позивачка і просить стягнути на її користь на утримання неповнолітніх дітей, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) грн., щомісячно починаючи з 28.09.2016 р. до 25.12.2028 року, тобто до досягнення повноліття донькою Іриною, в розмірі 2000 (дві тисячі) грн., щомісячно починаючи з 28.09.2016 р. до 02.07.2032 року, тобто до досягнення повноліття сином [PERSON], та стягнути на її користь 500 грн. в місяць на її утримання, до досягнення сином [PERSON] трьох років. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги часткого, не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачкою, не заперечував проти того, щоб неповнолітні донька Ірина та син [PERSON], після розірвання шлюбу залишився проживати із позивачкою, в частині стягнення аліментів з нього на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей, в розмірі вказаному позивачкою, визнав частково. Відповідач вказав, що обовязок з утримання своїх дітей він розуміє та зобовязується утримувати неповнолітніх Ірину та Юрія, оскільки він їх дуже любить. Відповідач вказав, що обґрунтування позивачкою позовних вимог щодо його ухилення від утримання дітей є хибним та не відповідає дійсності. Так, з вересня 2016 року сторони не підтримують подружні стосунки, мешкають окремо, що визнають обидві сторони. Однак, відповідач стверджує, що з вересня 2016 р. він перераховував позивачці кошти на утримання дітей, купляв одяг та сплачував додаткові витрати. Так, на імя позивачки, відповідач перераховував кошти через відділення «Укрпошти»: -30/09/2016 410 грн. -12/10/2016 210 грн. + 210 грн. -24/11/2016 510 грн. Однак, позивачка від отримання вказаних грошей відмовилась, таким чином, відповідач мав на увазі, що ствердження позивачки про те, що він утримується від утримання своїх дітей, не є дійсним. Також, відповідач стверджує, що 30/01/2017 р. ним було сплачено 730 грн. за відвідування дитячого садочку донькою Іриною. Відповідач також стверджує, що він купляв дітям одяг, та якби знав, що позивачка буде вказувати, що він не має бажання утримувати дітей та ухиляється від цього обовязку, він би зберігав платіжні документи. Відповідач наполягав, що він добровільно погоджується сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, зобовязується сплачувати додаткові матеріальні витрати, купляти одяг, іграшки, їжу та сплачувати навчання та інше, брати участь у вихованні дітей, цікавитися їхнім життям, досягненнями, здоровям, та взагалі, бути добрим, надійним, люблячим батьком. Вивчивши матеріали справи, надані докази та доводи сторін, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже тривалий час не проживають разом, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У наданій суду заяві позивачка просила після розірвання шлюбу з відповідачем залишити за нею шлюбне прізвище «Яшкова». На підставі вищевказаних положень законодавства суд задовольняє вимоги позивачки щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу. У звязку із ситуацією, що склалася на момент розірвання шлюбу (догляд та часткове знаходження на утриманні дітей матірю з моменту фактичного розпаду сімї), суд визначає місце проживання неповнолітніх дітей: Ірини та Юрія разом із матірю. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 75 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина, чоловік повинні матеріально утримувати один одного, також в частині другої ст. 84 СК України зазначено, що дружина з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Так, відповідачем були надані докази сплати на користь позивачки коштів на утримання дітей, відповідач сплачував кошти за відвідування дитячого садочку донькою, купляє дітям одяг та сплачував додаткові витрати, що стверджує про бажання відповідача піклуватися та утримувати своїх дітей, також відповідач просив і надалі стягнути з нього аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) грн., щомісячно починаючи з 28.09.2016 р. до 25.12.2028 року, тобто до досягнення повноліття донькою Іриною, в розмірі 1000 (одна тисяча) грн., щомісячно починаючи з 28.09.2016 р. до 02.07.2032 року, тобто до досягнення повноліття сином [PERSON], та 500 грн. щомісячно на її утримання, до досягнення сином [PERSON] трьох років. Таким чином суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін і інтереси дітей, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, шлюб між сторонами розірвати, стягнути з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) грн., щомісячно починаючи з 28.09.2016 р. до 25.12.2028 року, тобто до досягнення повноліття донькою Іриною, в розмірі 1000 (одна тисяча) грн., щомісячно починаючи з 28.09.2016 р. до 02.07.2032 року, тобто до досягнення повноліття сином [PERSON], та 500 грн. в місяць на її утримання , до досягнення сином трьох років.

Outcome: partial