Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернувся з позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього рішенням суду на користь відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO], з 1/4 частини всіх видів його доходу на 1/6 частину заробітку. Рішенням від 20 лютого 2017 року Новгород-Сіверський районний суд у задоволенні позову [PERSON] відмовив. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 192 Сімейного Кодексу України щодо встановлення обставин, наявність яких передбачає зміну розміру аліментів. Позивач вказує, що суд необґрунтовано не врахував, як підставу для зменшення розміру аліментів, декілька обставин, а саме, зміну його сімейного стану та наявність у нього від другого шлюбу двох малолітніх дітей, на утримання яких з нього також стягуються аліменти. Зазначає також, що оспорюваним рішенням суд поставив його трьох дітей в різне по рівню забезпеченості з його боку становище, оскільки на дитину відповідача відраховується 1/4 частина заробітку, а на двох інших лише по 1/6 частині на кожного, тому висновок суду про те, що вказані частки стягуваних аліментів є майже рівними, являється безпідставним. В письмових запереченнях [PERSON], вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим та не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить відхилити її, а рішення суду залишити без змін. Вислухавши суддюдоповідача, заслухавши пояснення відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що сам факт зміни сімейного стану позивача є недостатньою правовою підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки після зміни сімейного становища майновий стан [PERSON] жодним чином у бік погіршення не змінився. Районний суд також зазначив, що заробітна плата позивача є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а отже, його витрати на утримання дітей у другому шлюбі не обмежуються лише виконанням позивачем аліментних зобовязань. З довідок про розмір отримуваних відповідачем та третьою особою у визначених за рішенням суду частках аліментів вбачається, що розмір вказаних відрахувань на утримання всіх трьох дітей позивача фактично є рівним. Проте, з таким висновком районного суду не може погодитись апеляційний суд, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам законодавства, якими регулюються спірні правовідносини. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 травня 2007 року по 14 січня 2011 року, являються батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 8). Рішенням від 05 березня 2009 року Новгород-Сіверський районний суд стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 січня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення був виданий виконавчий лист (а.с. 9). На даний час позивач перебуває у зареєстрованому 12 листопада 2011 року шлюбі з [PERSON], третьою особою у справі (а.с. 7). В даному шлюбі у позивача народилось двоє дітей дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 5). Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 16 лютого 2016 року з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення кожною дитиною повноліття (а.с. 10). На даний час, як встановлено по справі, позивач сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини доходу та аліменти на утримання дочки [PERSON] і сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини його заробітку. Звернувшись до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON], позивач послався на те, що від другого шлюбу має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а загальний розмір стягуваних з нього аліментів за судовими рішеннями перевищує 50 % його заробітної плати, що суперечить чинному законодавству. Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України та розяснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів. Не в повній мірі проаналізувавши наведені норми, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для зменшення розміру аліментів, які повинні стягуватися з [PERSON] на користь відповідача на утримання їхньої неповнолітньої дитини, до 1/6 частини його доходу. Так, районний суд в своєму рішенні послався на те, що після зміни сімейного стану позивача його майнове становище жодним чином не змінилося у бік погіршення, оскільки розмір заробітної плати, отримуваної [PERSON] на час звернення до суду, значно збільшився у порівнянні з тим розміром заробітної плати, яку отримував позивач на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] Проте, законодавець не ставить в залежність обовязкову зміну матеріального стану внаслідок зміни сімейного стану та вказує, що підставою позову може бути одна з визначених у ст. 192 СК України умов. Разом з тим, мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції не врахував, що саме реєстрація у 2011 році другого шлюбу та поява у позивача в 2012 та 2014 роках ще двох малолітніх дітей вказує на те, що його сімейний, а отже і матеріальний стан зазнали змін, оскільки утримання двох дітей безумовно потребує матеріальних витрат. Ця обставина не враховувалась і не могла бути врахована Новгород-Сіверським районним судом в 2009 році при вирішенні справи про визначення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] - [PERSON]. Вказуючи, що витрати позивача на дітей у другій родині не обмежуються лише аліментними зобовязаннями, оскільки [PERSON] проживає з їх матірю у шлюбі, суд першої інстанції фактично ототожнив аліментні відносини із власністю подружжя на набуті одним із них кошти. При цьому суд робить суперечливий висновок відносно того, що розмір фактично отримуваних аліментів на кожну дитину є рівним. Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що 1/4 та 1/6 частки не є рівними і це відповідним чином відображено у довідках про розмір сплачуваних позивачем аліментів на утримання кожної з трьох дітей (а.с. 25, 26). Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що позивачем надано належні в контексті положень ст.ст. 58-60 ЦПК України докази на підтвердження, як цього вимагають положення ст. 192 СК України, змін у сімейному стані, тобто змін щодо тих обставин, які враховувались судом при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку на утримання сина [PERSON]. З урахуванням наведеного, виходячи з принципу розумності, справедливості, інтересів малолітніх дітей та однакового ставлення батька до них, колегія суддів вважає, що розмір присуджених до стягнення з позивача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], слід зменшити до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, а отже заявлений [PERSON] позов підлягає задоволенню. Враховуючи, що при ухваленні судового рішення районним судом неправильно застосовані норми матеріального права, апеляційний суд на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про задоволення позову [PERSON]

Outcome: approved