Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

В вересні місяці 2017 року Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації [PERSON] звернулося до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], Державної казначейської служби України, третя особа: прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої протиправною бездіяльністю органом досудового розслідування, посадовою особою органу прокуратури. В обґрунтування позову зазначила, що власник квартири № 42 по вул. Косіора в м. Дніпропетровську Глушин [PERSON] з метою продажу квартири 01.11.2005 видав [PERSON] і [PERSON] довіреність, яку посвідчив приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (бланк ВСЕ №714996, реєстровий №16949). 25 травня 2006 між [PERSON] та [PERSON], яка діяла по довіреності від [PERSON], на підставі якої був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири. До підписання договору [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США. 25 липня 2006 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3347, до підписання якого [PERSON] передав [PERSON] 8 000 (вісім тисяч) доларів США. 03 серпня 2006 [PERSON] отримав свідоцтво про реєстрацію права власності на квартиру, видане КП «ДМБТІ», за вказану квартиру [PERSON] сплатив 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США, що було еквівалентно 90 000 (дев'яносто тисяч) грн., а також ним було сплачено всі збори і податки. 22 вересня 2006 [PERSON] витратив усі грошові кошти, отримані за продаж квартири на алкогольні напої, та за наполяганням свого брата [PERSON] подає в міліцію заяву про те, що нібито шахраї незаконно заволоділи його квартирою, в той час як він ([PERSON]П.) квартиру не продавав і не хотів продавати, довіреності на право продажу квартири нікому не видавав, в нотаріальній конторі [PERSON] він 01.11.2005 не був, а потім 27.10.2006 дав завідомо неправдиві показання слідчому Заставському І.А. під час його допиту у кримінальній справі 64061766 про те, що він довіреність не підписував, а його підпис підроблений, а [PERSON] незаконно заволодів його квартирою. 30 вересня 2006 дільничним інспектором міліції Індустріального РВ [PERSON] на підставі проведеної перевірки, під час якої були опитані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи - оскільки факту шахрайства не було. 20 жовтня 2006 прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська [PERSON] скасував постанову про відмову в порушенні кримінальної справи і порушив кримінальну справу №64061766 за ч. 2 ст. 190 КК України за фактом купівлі [PERSON] квартири. 10 листопада 2006 слідчим призначено судову почеркознавчу експертизу підпису гр. [PERSON] в довіреності від 01.11.2005, посвідченій приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]; 30 листопада 2006 головним спеціалістом групи експертно-криміналістичного забезпечення Індустріального РВ ДМУ підполковником міліції [PERSON] зроблено висновок судової почеркознавчої експертизи №64/04-308, згідно з яким підпис у довіреності від 01.11.2005 від імені [PERSON], яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою. На підставі вказаного висновку експерта [PERSON] [PERSON] був заарештований та перебував в ізоляторі тимчасового тримання, його було обвинувачено у шахрайстві, і за рішенням суду скасували його право власності на придбану ним квартиру [ADDRESS] в Дніпропетровську. 06 грудня 2006 [PERSON] було незаконно затримано за підозрою у скоєнні злочину по кримінальній справі № 64061766 слідчим з СУ УМВС України в області [PERSON] Підставою для затримання [PERSON] стало наступне: нібито [PERSON] вказав на [PERSON], як на особу яка заволоділа шахрайським шляхом його квартирою № 42 на вул. Косіора, будинок № 32 в м. Дніпропетровську; висновок судової почеркознавчої експертизи від 30.11.2006 № 64/04-308, яка виконана головним спеціалістом групи експертно-криміналістичного забезпечення Індустріального РВ ДМУ підполковником міліції [PERSON], згідно якої підпис в довіреності виконано не [PERSON] 08 грудня 2006 постановою слідчого Заставського I.A. до [PERSON] було застосовано запобіжний захід підписку про невиїзд. 12 грудня 2006 постановою слідчого Заставського I.A. Співаку О.В. було пред'явлено обвинувачення у скоєнні передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України злочину. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2011 по цивільній справі № 0417/2-426/2011 за позовом [PERSON] визнано недійсною довіреність від імені [PERSON], виданої на ім'я [PERSON] та [PERSON], посвідчену 01 листопада 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровану в реєстрі за № 16949; визнано недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 25 липня 2006 року та зареєстрований в реєстрі за №3347; визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію права власності на [PERSON] на нерухоме майно, видане комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 03.08.2006. Як зазначається позивачем при зверненні до суду підставою для ухвалення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська такого рішення про позбавлення [PERSON] права власності на зазначене вище нерухоме майно, став висновок судової почеркознавчої експертизи від 30.11.2006 № 64/04-308, яка виконана головним спеціалістом групи експертно-криміналістичного забезпечення Індустріального РВ ДМУ підполковником міліції [PERSON] [PERSON] домігся порушення кримінального провадження про скоєння відносно нього [PERSON] злочинів за ст.ст. 190, 384 КК України, які дали [PERSON] право стверджувати, що саме експерт [PERSON] дав завідомо неправдивий висновок почеркознавчої експертизи № 64/04-308 від 30.11.2006. 25 травня 2015 року у кримінальному провадженні за №12012040640000379 був зроблений висновок двома експертами Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №1281-15 судової комісійної почеркознавчої експертизи підпису [PERSON] в довіреності від 01.11.2005 року, відповідно до якого: «Підписи від імені [PERSON] в графах: «Підпис» в наданих в оригіналах в двох примірниках довіреності від 01 листопада 2005 року (реєстр № 16949) - виконані самим [PERSON]». 17 вересня 2015 року слідчим Климась Ю.І. кримінальне провадження №42014040000000218 закрито за відсутністю події злочину за фактом заволодіння [PERSON] квартирою №42 по вулиці Косіора, будинок №32 в м. Дніпропетровську. 03 серпня 2015 року прокуратурою Дніпропетровської області внесено до ЄРДР за №42015040000000637 з правовою кваліфікацією ч.1 ст.384 КК України, відомості про спеціаліста групи експертно-криміналістичного забезпечення Індустріального РВ Дніпропетровського МУ на підставі постанови слідчого від 10.11.2006 року про призначення почеркознавчої експертизи у кримінальній справі №64061766 за винесення завідомо неправдивий висновок судової почеркознавчої експертизи №64/04-308 від 30.11.2006 року на підставі якого слідчим 12.12.2006 року [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності. 14 грудня 2015 року прокуратурою Дніпропетровської області внесено до ЄРДР за №42015040000001011 з правовою кваліфікацією ч.2 ст.367 КК України, відомості за фактом службової недбалості спеціаліста експертно-криміналістичного забезпечення роботи Індустріального РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] при проведенні почеркознавчої експертизи, за результатами якої [PERSON] зробив висновок експерта від 03.11.2006 №64/04-308, який став підставою для обвинувачення [PERSON] в особливо тяжкому злочині і який став штучним доказом для незаконного заволодіння гр. [PERSON] квартирою №42 по вулиці Косіора, будинок №32 в м. Дніпропетровську. Позивач зазначає, що в рамках кримінального провадження №42015040000000637 від 11.11.2016 подав до прокуратури Дніпропетровської області два клопотання про призначення комісійної експертизи у кримінальному провадженні та витребування комісійної експертизи від 29.09.2016 для приєднання до матеріалів кримінального провадження, та клопотання про витребування документальних доказів та приєднання їх до провадження. Проте клопотання не розглянуті, у звязку з чим змушений був звернутися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на бездіяльність слідчого прокуратури Дніпропетровської області щодо не розгляду клопотань від 11.11.2016. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2016 визнано бездіяльність слідчого в ОВС прокуратури Дніпропетровської області [PERSON], яка полягає у не розгляді клопотань [PERSON] від 11.11.2016, поданих в рамках кримінального провадження №42015040000000637- протиправною, а також зобовязано слідчого в ОВС прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] розглянути два клопотання [PERSON] від 11.11.2016, подані в рамках кримінального провадження №42015040000000637, та повідомити його про результати розгляду клопотань. Проте станом на 26.12.2017 слідчим в ОВС прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2016 не виконано, його два клопотання від 11.11.2016 про призначення комісійної експертизи у кримінальному провадженні та витребування комісійної експертизи від 29.09.2016 для приєднання до матеріалів кримінального провадження, та клопотання про витребування документальних доказів та приєднання їх до провадження не розглянуті. Позивач зазначає, що бездіяльність слідчого в ОВС прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] у не розгляді його два клопотання від 11.11.2016 в рамках кримінального провадження №42015040000000637, про призначення комісійної експертизи у кримінальному провадженні та витребування комісійної експертизи від 29.09.2016 для приєднання до матеріалів кримінального провадження, та клопотання про витребування документальних доказів та приєднання їх до провадження триває з 11.11.2016 по 26.12.2017, що складає більше 13 місяців та є тривалою протиправною бездіяльністю, у звязку з чим [PERSON] завдана моральна шкода у розмірі 77 000,00 грн., а також матеріальна шкода в розмірі 3\~000,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON], м. Дніпро, вул. Передова, 617 моральну шкоду в розмірі 77 000,00 грн., матеріальну шкоду в розмірі 3\~000,00 грн. а також компенсацію за відрив від звичайних занять, що повязана із явкою до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладених в позовній заяві та наполягав на задоволені позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомила. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, надіслав до суду заперечення в яких позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволені відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та надав до суду свої заперечення в яких просив позовні вимоги Громадської організації «дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» залишити без задоволення. Заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 03 серпня 2015 року прокуратурою Дніпропетровської області внесено до ЄРДР за №42015040000000637 з правовою кваліфікацією ч.1 ст.384 КК України, відомості про спеціаліста групи експертно-криміналістичного забезпечення Індустріального РВ Дніпропетровського МУ на підставі постанови слідчого від 10.11.2006 року про призначення почеркознавчої експертизи у кримінальній справі №64061766 за винесення завідомо неправдивий висновок судової почеркознавчої експертизи №64/04-308 від 30.11.2006 року на підставі якого слідчим 12.12.2006 року [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності. 14 грудня 2015 року прокуратурою Дніпропетровської області внесено до ЄРДР за №42015040000001011 з правовою кваліфікацією ч.2 ст.367 КК України, відомості за фактом службової недбалості спеціаліста експертно-криміналістичного забезпечення роботи Індустріального РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] при проведенні почеркознавчої експертизи, за результатами якої [PERSON] зробив висновок експерта від 03.11.2006 №64/04-308, який став підставою для обвинувачення [PERSON] в особливо тяжкому злочині і який став штучним доказом для незаконного заволодіння гр. [PERSON] квартирою №42 по вулиці Косіора, будинок №32 в м. Дніпропетровську. Позивачем в рамках кримінального провадження №42015040000000637 від 11.11.2016 подано до прокуратури Дніпропетровської області два клопотання про призначення комісійної експертизи у кримінальному провадженні та витребування комісійної експертизи від 29.09.2016 для приєднання до матеріалів кримінального провадження, та клопотання про витребування документальних доказів та приєднання їх до провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2016 визнано бездіяльність слідчого в ОВС прокуратури Дніпропетровської області [PERSON], яка полягає у не розгляді клопотань [PERSON] від 11.11.2016, поданих в рамках кримінального провадження №42015040000000637- протиправною, а також зобовязано слідчого в ОВС прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] розглянути два клопотання [PERSON] від 11.11.2016, подані в рамках кримінального провадження №42015040000000637, та повідомити його про результати розгляду клопотань. Судом встановлено, що 11 листопада 2016 року до прокуратури Дніпропетровської області надійшли два клопотання потерпілого у кримінальному провадженні № 42015040000000637 [PERSON] про витребування з СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та приєднання до матеріалів провадження завірених копій висновків двох експертів КНДІСЕ від 29.09.2016; призначення комісійної почеркознавчої експертизи підпису [PERSON] в довіреності від 01.11.2005 по зразкам, які були у розпорядженні експерта [PERSON] у 2006 році; отримання в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська завіреної копії вироку від 28.12.2010 у справі № 1-173/10 копії рішення від 08.09.2011 по цивільній справі № 0417/2-426/2011. Вказані клопотання [PERSON] цього ж дня зареєстровано за вхідними номерами 55881 вх-16 та 55882 вх-16. Старшим слідчим першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області [PERSON], який входить до складу слідчої групи у кримінальному провадженні, 14.11.2016 надано відповідь [PERSON] про задоволення його клопотань № 55881 вх-16 та № 55882 вх-16. В подальшому, в межах проведення слідчих дій за кримінальним провадженням, слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] 05.12.2016, на виконання клопотання потерпілого [PERSON] від 11.11.2016 до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за вихідним номером 17/1-4128вих-16 направлено запит про надання належним чином завірених копій вироку вказаного суду від 28.12.2010 у справі № 1-173/10 та рішення від 08.09.2011 у цивільній справі № 0417/2-426/2011. Також , 05.12.2016 на виконання клопотання потерпілого [PERSON] від 11.11.2016 до СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області направлено запит про надання завіреної копії висновку експертів КНДІСЕ від 29.09.2016 № \~ \~ \~ \~8225/8226/16-32, виконаної в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12012040640000379. Таким чином, суд приходить до висновку, що слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] в рамках кримінального провадження №42015040000000637 два клопотання від 11.11.2016 про призначення комісійної експертизи у кримінальному провадженні та витребування комісійної експертизи від 29.09.2016 для приєднання до матеріалів кримінального провадження, та клопотання про витребування документальних доказів та приєднання їх до провадження, подані [PERSON] розглянуті та задоволені в повному обсязі, а тому бездіяльність слідчого в ОВС прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] у не розгляді клопотання [PERSON] не вбачається. Разом з тим, відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 23 ЦК України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи тощо. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. За загальними приписами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, випадки, коли відшкодування завданої шкоди здійснюється за рахунок Державного бюджету України встановлено ч. 2 ст. 1167 і розширено у ст. 1176 ЦК України та Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Предметом у даній цивільній справі є бездіяльність посадової особи прокуратури, яка полягає у не розгляді двох клопотань в рамках кримінального провадження. Проте, чинним цивільним законодавством не передбачено такої підстави для відшкодування особі моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України. Натомість, Глава 9 КПК України передбачає захист приватних прав та інтересів окремих осіб, у тому числі і потерпілого, яким заподіяно матеріальної або моральної шкоди. При цьому, ст. 130 КПК України чітко передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом, тобто ст. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», під дію яких не підпадає бездіяльність посадової особи. Отже, вимоги [PERSON] про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 77 тис. грн. за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку є безпідставними та необгрунтованими. Заявляючи про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області [PERSON], позивач зазначає, що це реальні збитки, які він мусив зробити для відновлення свого порушеного права, повязаних з втратою заробітку, через те, що він не мав можливості здійснювати підприємницьку діяльність, яку він оцінює в 3 тис. грн. В силу приписів статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Окрім того, стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. При цьому збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто, упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний дохід, що покладає на позивача обов'язок довести, шо ці доходи (янгола) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі відсутності порушення його прав. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. [PERSON] зазначає у позові, що він є фізичною-особою підприємцем, а у фізичних осіб, що є підприємцями, неодержаним доходом, який може бути стягнений у складі збитків, є чистий дохід, тобто різниця між неодержаним (але таким, який міг бути отриманий при відсутності порушення з боку боржника) валовим доходом (сумою виручки в грошовій чи натуральній формі) та тими витратами, що безпосередньо пов'язані з одержанням доходу і які громадянин повинен був зробити у зв'язку з одержанням доходу. Заявляючи до стягнення 3\~000,00 грн., позивач зазначає, що ці кошти є упущеною ним вигодою у зв'язку з витрачанням робочого часу на участь у розгляді судової справи та прибуттям до органу прокуратури. При цьому, розрахунок заявлених витрат позивачем здійснено у співвідношенні до погодинного розміру мінімальної заробітної плати, а не відповідно до реального втраченого доходу. Тобто, заявлена сума неотриманого заробітку є лише припущенням позивача. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є не обгрунтовуваними та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed