Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Відповідач [PERSON] , у судові засідання, які призначалися, будучи належним чином сповіщена відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, не з`явилась, про причини неявки суд не сповістила, була попереджена, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки справа буде розглянута у її відсутності на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляється заочне рішення). Позивач, її представник [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту гр. України на ім`я [PERSON] та її іпн; копія відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно; копія інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.07.2019р.; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості 2/3 часток на спірну квартиру; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.09.2014р.; копії квитанції про сплату комунальних послуг. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачу на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 26.08.2008р. належить 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Право власності відповідачки було зареєстровано належним чином. Інша 1/3 частина квартири належить позивачу на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 20.06.2014р. Останній раз відповідач [PERSON] була у м. Рені у 2008р. і з того часу та по теперішній час уся квартира перебуває в повному та одноособовому володіння позивача, яка несе витрати на утримання цієї квартири. Отже, позивач, як фактичний власник спірної частини квартири, більше десяти років постійно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном, доглядає та стежить за його технічним станом, проводить поточний ремонт, сплачує комунальні платежі, тощо, та продовжує здійснювати вказані дії по теперішній час. За весь час володіння позивачем нерухомим спірним майном, як добросовісним набувачем, відповідач, як власник вищевказаної частини квартири, інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача, вказане нерухоме майно, вимог щодо повернення нерухомості не висували, відповідач у квартирі фактично не проживає, знаходиться на постійному проживанні в іншій місцевості. У зв`язку із вищевикладеними обставинами позивач вважає, що має всі підстави для визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , оскільки більше десяти років продовжує добросовісно, відкрито і безперервно володіти належною відповідачу частиною нерухомості, яка є предметом спору, слідкує за технічним станом та несе витрати у зв`язку із утриманням квартири, як фактичний власник усієї нерухомості, що підтверджується відповідними доказами, по теперішній час, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на належну частину відповідача вищевказаної квартири. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з матеріалів справи та наданих доказів, на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 26.08.2008р. належить 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Право власності відповідача було зареєстровано належним чином. Відповідач більше 10 років не проживає у зазначеній квартирі. Позивач з 2008р. проживає у вказаній квартирі, відкрито та безперервно володіє усією частиною, доглядає за її технічним станом, робить поточний ремонт, сплачує комунальні платежі тощо, по теперішній час. Отже, позивач, як фактичний власник спірної частини квартири, більше десяти років постійно, відкрито та безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, доглядає та стежить за його технічним станом, сплачує комунальні платежі, тощо, та продовжує здійснювати вказані дії по теперішній час. За весь час володіння позивачем нерухомим спірним майном, як добросовісним набувачем, відповідач, як власник вищевказаної частини квартири, інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача, вказане нерухоме майно, вимог щодо повернення нерухомості не висували, відповідач у квартирі фактично не проживає. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем вищевказаною квартирою м є добросовісним (позивач добросовісно, відкрито і безперервно фактично володіє належним відповідачу на праві власності частиною квартири, більше десяти років, та продовжує вчиняти вказані дії по теперішній час), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником нерухомого майна, сплачує комунальні платежі за утримання квартирою, користується нею на власний розсуд та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що 2/3 частини квартири, яка de jure належить відповідачу, однак якою добросовісно, цілком з законних підстав, заволоділа позивач, внаслідок вищевказаних обставин, які знайшли своє підтвердження під час судового засідання, таким чином, суд вважає, що позивач набула право власності на 2/3 частини спірного нерухомого майна за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на вищевказане нерухоме майно.

Outcome: approved