Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

В вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу, який в лютому 2016 року уточнив та просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму боргу за весь час прострочення і три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 6426 доларів США, що еквівалентно 170289 грн., моральну шкоду в сумі 30\~000 грн., судові витрати у сумі 2200 грн., грошові кошти за послуги адвоката у сумі 5\~000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 04 травня 2011 року він позичив грошові кошти у розмірі 7400 доларів США [PERSON] строком до 04 липня 2011 року. Дружина відповідача [PERSON] надала згоду своєму чоловіку на те, що він позичає 7400 доларів США у нього в борг. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції, яку винен [PERSON] зобовязаний сплатити на його користь станом на 02 лютого 2016 року становить 6426 доларів США. Так станом на 05 лютого 2016 року сума боргу, з урахуванням втраченої вигоди, річних 3 відсотків становить 170\~289 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача 30\~000 грн. завданої йому моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволені, посилаючись на пропуск позивачем загального трирічного строку позовної давності. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як встановлено в судовому засіданні, 04 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач взяв у позивача 7400 доларів США та зобовязався їх повернути до 04 липня 2011 року (а.с.7-10). До теперішнього часу [PERSON] частково виконав взяті на себе боргові зобовязання, а саме повернув позивачу борг у сумі 5500 доларів США. Таким чином, борг відповідача на день розгляду справи складає 1900 доларів США, які необхідно стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно п. 5.2 Договору встановлено, що позичальник сплачує відсотки за надання боргу щомісячно в розмірі 111 доларів США. Таким чином, за період з 04.05.2011 року по 18.01.2012 року борг складає 7400 доларів США, а відсотки від суми боргу складають 943 доларів США, за період з 19.01.2012 року по 05.04.2015 року борг складає 4400 доларів США, а відсотки від суми боргу складають 2508 доларів США, за період з 06.04.2015 року по 31.05.2015 року борг складає 3400 доларів США, а відсотки від суми боргу складають 93 доларів США, за період з 31.05.2015 року по 30.11.2015 року борг складає 2900 доларів США, а відсотки від суми боргу складають 261 доларів США, за період з 30.11.2015 року по 30.12.2015 року борг складає 2400 доларів США, а відсотки від суми боргу складають 36 доларів США, за період з 30.12.2015 року по 05.02.2016 року борг складає 1900 доларів США, а відсотки від суми боргу складають 34 доларів США. Всього сума відсотків від суми боргу складають 3875 доларів США. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 7.1 Договору встановлено, що якщо позичальник в порушення умов Договору своєчасно не повернув суму боргу, то у відповідності зі ст. 625 та 1050 ЦК України, він зобовязаний повернути суму заборгованості з врахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочки, а також 3% річних від простроченої суми. Таким чином, за період з 04.05.2011 року по 18.01.2012 року 3% річних складають 157 доларів США, за період з 19.01.2012 року по 05.04.2015 року 3% річних складають 429 доларів США, за період з 06.04.2015 року по 31.05.2015 року 3% річних складають 14 доларів США, за період з 31.05.2015 року по 30.11.2015 року 3% річних складають 44 доларів США, за період з 30.11.2015 року по 30.12.2015 року 3% річних складають 6 доларів США, за період з 30.12.2015 року по 05.02.2016 року 3% річних складають 1 долар США. Всього сума 3% річних складає 651 доларів США. Таким чином, загальна сума, яка належить до сплати позивачу, визначається наступним чином: основний борг у розмірі 1900 доларів США, відсотки у розмірі 3875 доларів США та 3% річних у розмірі 651 доларів США, а всього сума заборгованості складає 6426 доларів США, що в гривневому еквівалентні складає 170 289 грн. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 30 000 грн., то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», \~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведений належними доказами факт завдання йому моральної шкоди відповідачем, оскільки відповідні процесуальні рішення щодо встановлення вини відповідача відсутні, не доведено протиправність дій (бездіяльності) відповідача, якими було завдано моральну шкоду, та не доведено в чому полягає причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями (бездіяльністю) відповідача та вини останнього в заподіянні моральної шкоди, досліджені судом докази не є\~достатніми для висновку про доведеність позовних вимог щодо стягнення на підставі ст. 1167 ЦК України із відповідача 30 000 грн. моральної шкоди, а тому відсутні всі підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача коштів у відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.\~Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати\~\~40\~\~відсотків\~\~встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Відповідно до ч.1,2,3 ст. 200 ЦПК України, під час вчинення окремої процесуальної дії поза судовим засіданням складається протокол, який приєднується до справи та повинен бути оформлений не пізніше наступного дня після вчинення окремої процесуальної дії. Проте, на обґрунтування факту надання допомоги адвокатом поза судовим засіданням, не надано протоколів, що підтверджують вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Крім того, факт оплати правової допомоги має підтверджуватися відповідними фінансовими документами. Дані правові позиції викладені у рішеннях Верховного Суду України від 01.10.2002 року, від 13.12.2006 року, від 13.04.2011 року, однак суду не надано доказу на підтвердження факту оплати правової допомоги. Таким чином, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, докази на підтвердження як факту оплати правової допомоги та і факту надання та тривалості надання правової допомоги, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення даної вимоги. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1702,89 грн. в межах задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial