Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Відповідно до довідки ЖБК «Будівельник-3» від 10.06.1991р. №70 (дублікат від 12.01.2016р. №1), квартира [ADDRESS] на праві власності належить колишньому подружжю [PERSON] (8,2 кв. загальної площі) та [PERSON] (51,8 кв.м. загальної площі). [PERSON] подарувала належну їй частку квартири [ADDRESS] сину [PERSON], про що між ними було укладено договір дарування квартири ЖБК, який 17.06.1991р. посвідчено державним нотаріусом 12-ї київської державної нотаріальної контори Дмитрієвою Т.Н. за реєстровим №1С-247. Новим власником право власності відповідно до договору 24.06.1991 року зареєстроване в Київському МБТІ, на що вказує відповідний запис на договорі. 23.02.2016р. [PERSON] звернувся до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві із заявою про проведення державної реєстрації права власності на частку квартири відповідно до вказаного договору дарування. Проте 29.02.2016р. державним реєстратором Зеленовою Є.М. було прийнято рішення про відмову [PERSON] в проведенні реєстрації у зв'язку з неможливістю визначити розмір частки в праві власності на квартиру, що належить заявнику, через невідповідність технічних даних квартири, що зазначені в наведених вище документах, даним зазначеним в технічному паспорті на квартиру від 18.01.2016р. №21716. Крім того, [INFO]. помер [PERSON] 09.09.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкава О.В. заведено спадкову справу №17/2015. З огляду на матеріали спадкової справи, за спадщиною звернувся лише син спадкодавця [PERSON] Проте, у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, щодо належної спадкодавцю частки квартири [ADDRESS], нотаріус відмовила у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру, про що 26.05.2016р. винесла відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Тому, [PERSON] в квітні 2016р. заявив позов до Київської міської ради, за яким просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку прийняття дарунку від [PERSON] та в порядку спадкування після [PERSON] Позов мотивований тим, що набути таке право в загальному порядку позивач не може. На задоволення клопотання позивача до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ЖБК «Будівельник-3». Позивач в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, пославшись на доводи та підстави викладені в позовній заяві. Відповідачі своїх представників в суд не направили, заперечень до позову не надходило. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд знаходить за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечував. Вислухавши позивача, дослідивши надані докази суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Так, згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03.08.2004 року визнаються дійсними у разі відсутності їх держаної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації прав. Статтею 15 Закону України «Про власність» (в редакції чинній на час відкриття спадщини) встановлено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Верховний Суд України в пункті 8 постанови Пленуму № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. роз'яснив, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Оскільки, спадкодавець [PERSON], як це вбачається з довідки ЖБК «Будівельник- 3» за життя, сплатив пайові внески за спірну квартиру, то суд вважає, що він набула право власності на неї, а відтак таке право має увійти до спадщини, що залишилась після його смерті. Разом з тим, позивач вправі зареєструвати своє право власності на частку в спірній квартирі, набуте на підставі договору дарування, в порядку визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Проте, технічні дані квартири, що зазначені в технічному паспорті і в договорі дарування не відповідають один одному, що дійсно не дає можливості реєстратору визначитись з розміром частки квартири. Ці ж розбіжності не дозволяють суду визначити також і розмір частки спадкового майна. Між тим, з огляду на наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що на даний час позивач де факто набув право власності на спірну квартиру в цілому, проте в силу причин, що не залежать від його волі, не може таке право оформити в загальному порядку. Тому, суд погоджується, що права позивача порушені, і такі права можуть бути відновлені лише шляхом їх визнання в судовому порядку, що узгоджується з приписами ст.ст. 16, 392 ЦК України. Отже, позов підлягає задоволенню. Питання перерозподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved