Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

В грудні 2017р. позивач КС «Істок» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 41-45) до відповідачів: [PERSON], [PERSON], в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму у розмірі 30494,28 грн.; судовий збір у розмірі 1600,0 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05 січня 2017р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № ДК2-440 (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 17000,0 грн. на строк користування до 25 грудня 2017р. і зобов'язався повернути у терміни встановлені кредитним договором, відсоткова ставка за кредитом становить 0,001% річних, плата за надання кредиту складає - 43,99 % річних. Разом з тим, з метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, 05 січня 2017р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № ДК2-440ДП1 (далі по тексту - договір поруки). Відповідач [PERSON], свої зобов'язання за кредитним договором, як і відповідач [PERSON] за договором поруки, належним чином не виконують, щомісячні платежі за кредитним договором і в термін, встановлений ним, не здійснюються, решта заборгованості не повертається. Станом на 31 грудня 2017р. сума заборгованості становить 30494,28 грн. і складається: 10716,06 грн. - тіло неповернутого кредиту; 16865,36 грн. - плата за супровід кредиту; 0,16 грн. - сума відсотків за користування кредитом; 2289,27 грн. - сума інфляційних нарахувань; 623,42 грн. - 3,0 річних. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Малинникова О.Ф. від 16 березня 2018р. у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Розпорядженням від 10 вересня 2018р. № 01-08-1112 здійснено повторний автоматичний розподіл справи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 12 вересня 2018р. призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. До судового засідання стороною позивача було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та сторона не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі, про час та місце розгляду справи були повідомлені за місцем своєї реєстрації, в судове засідання не з'явилися, поважності причин неявки суду не повідомили, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідачі відзив на позов не подавали. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 05 січня 2017р., позивачем, згідно укладеного з відповідачем [PERSON] кредитним договором було надано останньому кредит в розмірі 17000,0 грн. на умовах його забезпечення, строковості, повернення та платності, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 0,001% річних (п. 2.5 кредитного договору) та плати за надання кредиту 43,999 % щорічно. Крім того, 05 січня 2017р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого відповідач [PERSON] поручається перед КС «Істок» за виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до п.2.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором солідарно, нарівні з позичальником. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, станом на 31 грудня 2017р. сума заборгованості становить 30494,28 грн. і складається: 10716,06 грн. - тіло неповернутого кредиту; 16865,36 грн. - плата за супровід кредиту; 0,16 грн. - сума відсотків за користування кредитом; 2289,27 грн. - сума інфляційних нарахувань; 623,42 грн. - 3,0 річних. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 550, 624 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності з ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що в позасудовому порядку, позивачем було направлено відповідачам, як позичальнику та поручителю вимогу про сплату суми заборгованості протягом 30 днів з часу отримання вимоги. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок к доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з кожного із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 800,0 грн. з кожного, а не в солідарному порядку.

Outcome: approved