Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] року помер батько позивачів [PERSON] Усе належне йому майно [PERSON] заповів своїй дочці [PERSON] Згідно рішення Ковельського районного суду Волинської області від 31 березня 1977 року, колгоспний двір [PERSON] та [PERSON] розділений, [PERSON] виділено з колгоспного двору кімнату № 1, кухню, передню, ? хліва, веранду, прибудову. Ці приміщення та будівлі розташовані в будинку [ADDRESS] Позивачі, оформляючи спадщину після [PERSON], з'ясували, що цілий вказаний будинок, включно з часткою [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, належить відповідачу [PERSON] [PERSON] успадкувала цей будинок після свого чоловіка [PERSON] - сина [PERSON] та [PERSON] Однією з підстав для видачі вказаного свідоцтва є свідоцтво про право власності на цілий будинок, видане на ім'я [PERSON] Позивачі, вважаючи, що вони позбулися частини спадкового майна [PERSON], а саме, вказаних приміщень та будівель, які тому належали, просять визнати недійсними згадані свідоцтво про право на спадщину та свідоцтво про право власності, а також скасувати запис про реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач позов не визнала і заперечила його тим, що [PERSON] ще в 1998 році відмовився від своєї частки у спірному будинку на користь свого сина і її чоловіка - [PERSON], про що 10.08.1998 року подав заяву в Уховецьку сільську раду. Ця заява стала підставою для прийняття виконкомом ради рішення від 12.08.1998 року про надання дозволу на оформлення права власності на спірний житловий будинок. Наслідком цього рішення стало видання свідоцтва про право власності на цілий будинок на ім'я матері її чоловіка [PERSON] 16 березня 1999 року. Оскільки [PERSON] заповіла все своє майно її чоловіку [PERSON] і той прийняв спадщину, він набув право власності на спірний будинок. 11.09.2014 року [PERSON] помер і вона успадкувала належне йому майно, в тому числі і спірний будинок, про що отримала свідоцтво. Просить у позові відмовити і, крім цього, заявляє про застосування строку позовної давності, оскільки з моменту відмови [PERSON] від належної йому частки у спірному будинку на користь її чоловіка [PERSON] минуло 18 років і сам він після цієї відмови прожив ще 15 років, не пред'являючи щодо частки у спірному будинку жодних вимог. Представник Уховецької сільської ради Ковельського району та третя особа Олєйнікова О.В. покладаються на розсуд суду. В позові слід відмовити повністю. [INFO] року помер батько позивачів [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 03 жовтня 2013 року. Усе належне йому майно [PERSON] заповів своїй дочці [PERSON], що підтверджується заповітом від 16 червня 2009 року. Згідно рішення Ковельського районного суду Волинської області від 31 березня 1977 року, колгоспний двір [PERSON] та [PERSON] розділений, [PERSON] виділено з колгоспного двору кімнату № 1, кухню, передню, ? хліва, веранду, прибудову. Ці приміщення та будівлі розташовані в будинку [ADDRESS] [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим [INFO] року. Усе належне йому майно [PERSON] заповіла своєму сину [PERSON], що підтверджується заповітом від 22 квітня 1993 року. 10 серпня 1998 року [PERSON] звернувся до виконкому Уховецької сільської ради Ковельського району з заявою про відмову від своєї частки у житловому будинку [ADDRESS] Виконком Уховецької сільської ради Ковельського району рішенням № 17 від 12 серпня 1998 року «Про оформлення права власності на жилий будинок по [ADDRESS] дав дозвіл на оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON], який належав його матері [PERSON] А також дав дозвіл на відчуження частини житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] згідно поданої ним заяви. На підставі вказаного рішення виконкому 16 березня 1999 року на ім'я [PERSON] було видане свідоцтво [NUMBER] про право власності на житловий будинок [ADDRESS] Зазначений у свідоцтві будинок зареєстрований Волинським обласним бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] та записаний в реєстрову книгу за реєстровим № 06. [INFO] року помер [PERSON] - син [PERSON] та чоловік [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Спадкоємцем за законом після нього є його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину. 07 грудня 2015 року [PERSON] приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Олєйніковою О.В., було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] зареєстроване в реєстрі за № 2876. У свідоцтві зазначено, що будинок належав спадкодавцю [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 16.03.1999 року Уховецькою сільською радою Ковельського району Волинської області на підставі рішення виконкому № 17 від 12.08.1998 року. Третя особа, приватний нотаріус, Олєйнікова О.В. пояснила, що згадане свідоцтво видане на ім'я [PERSON] Однак, [PERSON], її син, був єдиним спадкоємцем за законом після неї, який прийняв спадщину, тому набув право власності на спірний будинок з моменту відкриття спадщини, хоч і не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивачі доводять, що [PERSON] не мав наміру відчужувати присуджену йому рішенням суду частину спірного житлового будинку, заяви про відмову від цієї частини виконкому Уховецької сільської ради не писав, підпис на ній йому не належить. До того ж, у заяві не вказано у чию користь відбувається відмова. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вказана заява надійшла з Державного архіву Волинської області разом з копією рішення виконкому Уховецької сільської ради Ковельського району Волинської області № 17 від 12.08.1998 року, тобто і заява, і рішення є офіційними документами, які здані на зберігання в державний архів у встановленому порядку. Заперечення позивачами вказаних документів, зокрема, належності [PERSON] підпису на заяві, є голослівним, не підтвердженим жодним доказом. Процедура підготовки рішення виконкому, отримання необхідних для цього рішення документів, зокрема заяв, є офіційною процедурою, так само як процедура прийняття самого рішення. Ні саме рішення, ні додана до нього заява не містять інформації, яка може породити сумнів у дотриманні вказаної процедури, зокрема, в належності [PERSON] підпису на заяві. Позивачі не подали доказів, які можуть такий сумнів породити. Щодо того, що у заяві [PERSON] не вказано у чию користь відбувається відмова, то пункт 1 рішення виконкому приводить до однозначного висновку, що відмова відбулася в користь сина [PERSON] [PERSON] У цьому пункті йдеться про дозвіл на оформлення [PERSON] права власності на цілий житловий будинок. У пункті 2 рішення йдеться про дозвіл [PERSON] на відчуження частини цього ж будинку, тобто ці пункти взаємопов'язані і приводять до однозначного висновку про те, що [PERSON] уступив право власності на належну йому згідно рішення суду частину будинку в користь сина [PERSON] Такий висновок підтверджується також датою заяви і датою рішення: 10.08.1998 року та 12.08.1998 року. Отже, в судовому засіданні доведено, що у серпні 1998 року [PERSON] уступив право власності на належну йому згідно рішення суду частину будинку в користь сина [PERSON] Позивачі вказували також на порушення процедури відчуження [PERSON] належної йому згідно рішення суду частину будинку. А саме, що він мав оформити право власності на частину будинку на себе і далі відчужити цю частину [PERSON], уклавши відповідний договір, який має бути нотаріально посвідчений та зареєстрований у встановленому порядку. А також на те, що у рішенні йшлося про оформлення права власності на користь [PERSON], а свідоцтво видане на ім'я [PERSON], яка, до того ж, на цей час вже померла. Ці порушення дійсно існують, є очевидними і могли б слугувати підставами для визнання оспорюваних позивачами свідоцтв недійсними. Однак, незважаючи на формальне існування вказаних підстав, слід зважити, що строк захисту порушеного права має свої, передбачені законом, межі. З моменту відмови [PERSON] від належної йому частки у спірному будинку на користь сина [PERSON] минуло 18 років і сам [PERSON] після цієї відмови прожив ще 15 років, не пред'являючи щодо частки у спірному будинку жодних вимог. При цьому він знав або повинен був знати про порушення процедури відчуження належної йому частини спірного житлового будинку, зокрема, про необхідність для цього оформлення права власності на себе та укладення нотаріально посвідченого договору. Таке його знання підтверджує хоча б та обставина, що, як видно з доданих позивачами свідоцтв про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, [PERSON] за життя оформив на себе право власності на інше, крім спірного будинку, нерухоме майно. Зазначена обставина також, до речі, підтверджує, що [PERSON] відмовився від належної йому частки у спірному житловому будинку на користь сина [PERSON], тому і не оформляв право власності на себе. Згідно ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.ч.3,4,5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. [PERSON] заявила про застосування строку позовної давності щодо вимог позивачів. Строк позовної давності за зверненням про визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок недійсним сплив ще за життя [PERSON] Для його спадкоємців цей строк також вважається таким, що сплив. Раз сам спадкодавець не звернувся з заявою до суду про відновлення порушеного права, пропустив строк позовної давності, цей строк вважається пропущеним також для його спадкоємців, які спадкують комплекс прав і обов'язків прав спадкодавця щодо майна, який склався на дату відкриття спадщини. Позивачі не вказали на поважні причини пропуску [PERSON] строку позовної давності за його життя, тому слід вважати, що такі поважні причини відсутні. Оскільки оспорюване позивачами свідоцтво про право на спадщину за законом ґрунтується на свідоцтві про право власності на житловий будинок, підстави для визнання якого недійсним відсутні через пропущення строку позовної давності, то також відсутні підстави для визнання недійсним і цього свідоцтва, так само як і підстави для скасування запису про реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Outcome: dismissed