Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

В жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп., а з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія «Ютіко» суму страхового відшкодування в сумі 29701 грн. 74 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 03 лютого 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій належний йому автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2015 року відповідач визнаний винним у вчиненні ДТП. Розмір матеріального збитку, заподіяного транспортному засобу позивача, згідно Висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 2677 від 23.02.2015 року, складає 29701,74 грн. Оскільки відповідальність [PERSON] згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 2664987 застраховано у ПрАТ Українська страхова компанія «Ютіко», позивач звернувся з заявою про відшкодування матеріальної шкоди до страховика. Але, до теперішнього часу ПрАТ Українська страхова компанія «Ютіко» не відшкодувала йому заподіяну матеріальну шкоду у межах страхової суми. Заява до ПрАТ Українська страхова компанія «Ютіко» була подана ним у лютому 2015 року. На даний час встановлений Законом термін на виплату страхового відшкодування вже закінчився. Таким чином, страхова компанія порушила права позивача та умови договору страхування. Незважаючи на його неодноразові звернення та скарги, страховик добровільно відшкодувати матеріальну шкоду не бажає, що стало підставою для звернення до суду. Крім того, вказав, що йому також була спричинена моральна шкода із самим фактом пошкодження належного йому майна, оскільки він не може використовувати за призначенням пошкоджений автомобіль. Вся ця ситуація принесла йому моральне потрясіння, які він оцінив в 10000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача та просили відмовити йому в повному обсязі. Представник Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія «Ютіко» [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Раніше надала суду письмові заперечення, в яких вказала, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. При цьому, зазначила, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, в даному випадку Полісом АІ/2664987 передбачено розмір франшизи 500,00 грн., а також розмір оціненої шкоди зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним обставинам. У судовому засіданні було встановлено, що 03 лютого 2015 року, о 20 годині 05 хвилин, в м. Дніпропетровську на перехресті вул. Набережна Леніна та вул. Столярова, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON], який керував автомобілем «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER], та [PERSON], який керував автомобілем «Шевроле Авео», державний номерний знак [NUMBER]. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2015 року [PERSON] був визнаний винним в скоєному ДТП та на нього накладено адміністративне стягнення: штраф на користь держави у розмірі 425 грн. Дана постанова не була оскаржена та набрала законної сили 17.03.2015 року (а.с.8). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості [PERSON] не потребують доказування, оскільки вони встановлені постановою суду по вищевказаній справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили. У вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді, автомобілю «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], були спричинені механічні пошкодження. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON] Висновку № 267 від 23.02.2015 року експертного дослідження автотоварознавця з визначення вартості збитку в результаті пошкодження транспортного засобу, а саме автомобіля «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER], виконаного експертом - автотоварознавцем [PERSON], який має свідоцтво № 1382 від 30.10.2009 року, автомобілю позивача спричинено шкоду на суму 29701,74 грн. (а.с.21-27). Суд вважає належним та допустимим доказом, з приводу оцінки майнової шкоди позивача, Висновок експертного дослідження автотоварознавця з визначення вартості збитку в результаті пошкодження транспортного засобу № 267 від 23.02.2015 року, оскільки вказаний висновок складений повноважною особою, яка має відповідну кваліфікацію. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. [PERSON] з розясненнями п. 9 Постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обовязку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у звязку із заподіянням шкоди майну. При цьому, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія «Ютіко», на підтвердження чого йому був виданий [PERSON] № АІ/2664987 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. [PERSON] ліміт відповідальності на одного водія складає 50000,00 грн. з безумовною франшизою в сумі 500,00 грн. (а.с.69). На підставі вищевказаного, позивач у лютому 2015 року звернувся до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія «Ютіко» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Пізніше позивач звернувся до страховика з приводу проведення страхової виплати. Проте, страховик не сплатив позивачу страхове відшкодування. Разом з тим, такі дії страховика порушують чинне законодавство. Так, згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року за № 85/96-ВР, зі змінами та доповненнями, страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Відповідно же до п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не відшкодовує: шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу та згідно з п. 12.1 ст. 12 цього ж Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Інших обмежень щодо зменшення суми страхового відшкодування чи відмови у страховому відшкодуванні Законом не передбачено. Тому, посилання страховика на те, що відшкодування позивачу має бути проведено за вирахуванням ПДВ, є протиправними та не відповідають чинному законодавству. На підставі вищевказаного, сума матеріального збитку у розмірі 29201,74 грн. (з урахуванням франшизи в розмірі 500 грн., яка віднімається з загального розміру шкоди, яку зазнав позивач в сумі 29701,74 грн.) підлягає виплаті Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія «Ютіко» позивачу. Тому, суд вважає протиправними дії страховика, у звязку з чим, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з страховика на користь позивача суми страхового відшкодування в сумі 29201 грн. 74 коп. Сума же безумовної франшизи в розмірі 500 грн. підлягає стягнення з [PERSON], але позивач таких вимог не заявляв, а суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У звязку з вищевказаним, в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення 500 грн. (які за своєю складовою є безумовною франшизою), суд вважає необхідним відмовити. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. [PERSON] з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням вимог розумності та справедливості, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи характер порушення прав позивача та глибину його душевних страждань, в наслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд приходить до висновку, що необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1000 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слідує стягнути в рівних частинах судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп., тобто по 243 грн. 60 коп. з кожного з них відповідно. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial