Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

В вересні 2016 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 14123 грн. 56 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ Комерційний банк Український фінансовий світ та [PERSON] було укладено кредитний договір №008/2240-О від 08.07.2013 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 1800 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 73 % річних, з кінцевим терміном повернення до 07.07.2014 року. В грудні 2013 року відповідачу збільшено ліміт овердрафту до 6000 грн. та зменшено процентну ставку до 24% та в січні 2014 року продовжено термін повернення кредитних коштів до 16.01.2015 року. Відповідно до умов договору [PERSON] повинна була щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобовязання згідно графіку погашення кредиту. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, відповідно до цього Банк станом на 19.07.2016 року нарахував заборгованість за кредитом на загальну суму 14123 грн. 56 коп., з них поточна заборгованість за кредитом у сумі 5860 грн. 21 коп., заборгованість по процентам у сумі 2831 грн. 93 коп., пеню за прострочення сплати кредиту та процентів у сумі 5431грн. 42 коп. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлений через засоби масової інформації газету «Урядовий курєр» № 247 від 29.12.2016 року відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за її відсутності суду не надавала, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. В своєму позові позивач зазначив, що між ними та [PERSON] був укладений кредитний договір №008/2240-О від 08.07.2013 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 1800 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 73 % річних, з кінцевим терміном повернення до 07.07.2014 року. В грудні 2013 року відповідачу збільшено ліміт овердрафту до 6000 грн. та зменшено процентну ставку до 24% та в січні 2014 року продовжено термін повернення кредитних коштів до 16.01.2015 року. Однак, в порушення умов договору [PERSON] несвоєчасно сплачувала суми кредиту, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за кредитом, яка станом на 19.07.2016 року складає 14123 грн. 56 коп. З огляду на це, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 129 Конституції України,\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в пункті 6\~постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», при ухваленні рішення суд відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст.58\~та\~59 ЦПК України\~про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України\~встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Виходячи з наведених правових норм, єдиним належним та допустимим доказом укладення між сторонами кредитного договору та досягнутих сторонами умов такого договору є укладений ними в письмовій формі кредитний договір, зі змісту якого суд має встановити умови надання кредиту, зокрема, суму кредиту, строк та порядок її повернення; річну відсоткову ставку за кредитом, строки та порядок її сплати; відповідальність за порушення умов кредитного договору. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог ні оригінал, ні належним чином посвідчену копію договору № 008/2240-О від 08.07.2013 року про надання відповідачу [PERSON] кредиту, заборгованість за яким вимагає стягнути, не надав. Надані на підтвердження факту заволодіння майном банку звернення до Міністерства внутрішніх справ України від 15 серпня 2014 року б/н та витяг з кримінального провадження № 12016050500000754 не є доказами укладення між сторонами кредитного договору. На підтвердження позовних вимог ПАТ КБ «Український фінансовий світ» надало виписки з особового рахунку, відкритого на імя [PERSON] за період з 08.07.2013 року по 10.08.2016 року. Проте, зазначені виписки не є належним та допустимим доказом укладення між сторонами кредитного договору, змісту його умов та отримання позивачем коштів за кредитним договором. Відповідно до частини 1\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Крім того, за відсутності самого кредитного договору суд не має можливості перевірити чи дійсно рахунок № 22094001210811.980 було відкрито саме на підставі кредитного договору № 008/2240-О від 08.07.2013 року, укладеного з [PERSON] З виписки цього особового рахунку не вбачається зміст зобовязань банку та позичальника щодо умов надання кредитних коштів, їх повернення та сплати процентів за користування кредитом. Зазначена виписка не підписана посадовою особою банка, яка несе відповідальність за ведення бухгалтерського обліку та, відповідно, за достовірність зазначених в виписках відомостей. Відповідно до частини 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є недоведеними, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, що суд позбавлений можливості встановити наявність між сторонами кредитних правовідносин, перевірити суму кредиту та процентів, а ухвалювати судове рішення на припущеннях недопустимо, а відтак в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed