Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

В грудні 2013 року комунальне підприємство «Макіївтепломережа» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплопостачання. В обґрунтування своїх вимог посилалося на те, що відповідач проживає в квартирі [ADDRESS], проте надані послуги з теплопостачання своєчасно не сплачує. У зв'язку з цим за період з 01 листопада 2000 року по 01 листопада 2013 року утворилася заборгованість у сумі 12 566 грн. 78 коп., яку просило стягнути на свою користь разом із витратами, пов'язаними зі сплатою судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп. Рішенням Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 10 квітня 2014 року позов комунального підприємства «Макіївтепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплопостачання задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь комунального підприємства «Макіївтепломережа» заборгованість в сумі 2 144 грн. 72 коп. за період з 25 травня 2011 року по 01 листопада 2013 року та судовий збір у розмірі 39 грн. 15 коп. В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду в частині стягнення заборгованості та стягнути з [PERSON] борг за послуги теплопостачання, враховуючи строк позовної давності, за період з 01 січня 2011 року по 01 листопада 2013 року в сумі 3 345 грн. 15 коп., а також витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп. та 121 грн. 80 коп., сплачених за подання апеляційної скарги, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника комунального підприємства «Макіївтепломережа» Бабіч Т.П., яка просила скаргу задовольнити та стягнути заборгованість в межах строку позовної давності, пояснення представника відповідача [PERSON], яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольнивши частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за надані послуги з теплопостачання необхідно стягнути з відповідача починаючи з 25 травня 2011 року, оскільки саме цього дня він зареєстрував своє право власності на квартиру у встановленому законом порядку у державного реєстратора. Проте з таким висновком суду погодитися не можна. Як встановлено судом першої інстанції, відповідач [PERSON] на підставі письмового договору дарування від 23 лютого 2007 року отримав у власність квартиру [ADDRESS]. Цей договір посвідчено нотаріусом Другої макіївської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 139 та 25 травня 2011 року зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 27-28). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 5 Цивільного кодексу України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст. 657 ЦК України в редакції, яка діяла на момент набуття відповідачем права власності на квартиру, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Частиною 4 статті 334 ЦК України в редакції, яка діяла на момент набуття відповідачем права власності на квартиру, встановлено, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Частиною першою статті 210 Кодексу визначено, що правочин підлягає реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Пунктом 5 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 671, державній реєстрації підлягають правочини, зокрема, договір купівлі-продажу, міни, земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна. Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням (пункт 6 вказаного Тимчасового порядку). З витягу з Державного реєстру правочинів вбачається, що договір дарування був зареєстрований нотаріусом у реєстрі 23 лютого 2007 року (а.с. 29-30). Таким чином, виходячи з положень закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, право власності відповідача на квартиру [ADDRESS] виникло 23 лютого 2007 року, а тому висновки суду першої інстанції не відповідають положенням закону та обставинам справи в зв'язку з чим ухвалене ним рішення необхідно скасувати. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В своїх запереченнях проти позову відповідач посилався на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду, що розцінюється апеляційним судом як його заява про її застосування. З розрахунку позивача вбачається, що заборгованість за період з 01 січня 2011 року по 01 листопада 2013 року з урахуванням платежу відповідача в листопаді 2013 року в сумі 369,39 грн.(а.с. 8-10, 79) становить 3 345 грн. 15 коп. і підлягає стягненню. Той факт, що відповідач у квартирі не проживав не є підставою для звільнення його від обов'язку оплачувати комунальні послуги. В матеріалах справи наявний акт обстеження квартири відповідача від 24 грудня 2011 року з якого вбачається, що в належній йому квартирі відсутні прилади опалення. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, і це підтверджується наданим розрахунком заборгованості, що після надання відповідачем зазначеного акту нарахування комунальних послуг було припинено з травня 2012 року. Доказів тому, що відповідач повідомляв позивача про відсутність в квартирі приладів опалення і у попередні роки, суду не надано. Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції з відповідача, згідно із ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог необхідно стягнути на користь позивача судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подачу позовної заяви в сумі 61 грн. 07 коп. та сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 121 грн. 80 коп., а разом - 182 грн. 87 коп.

Outcome: partial