Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

В жовтні 2013 року позивач Виконавчий комітет Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідачів аліменти у розмірі по 1/4 частині доходів на утримання дитини [PERSON], [INFO], але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що відповідачі в офіційному шлюбі не перебувають, однак мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яка перебуває на обліку в органі опіки та піклування Виконавчого комітету Підгородненської міської ради як дитина, по відношенню до якої батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Відповідачі ніде не працюють, проживають спільно з [PERSON], [INFO], пенсіонером і пенсія якого є єдиним доходом усієї сім'ї. [PERSON] та [PERSON] доля доньки не турбує, її вихованням вони взагалі не займаються. Крім цього, між ними часто виникають сварки з голосним виясненням стосунків та побоями. Згідно інформації бази МВС України [PERSON] перебуває на обліку як повія, доньці вона уваги не приділяє, їжу не готує, одяг не купує. Дитина неодноразово тікала з дому та бродяжила, затримувалась працівниками міліції у компанії неблагополучних підлітків у м. Дніпропетровську. Відповідачі не розшукують доньку та не цікавляться чим вона займається. Відповідачі усвідомлюють, що повністю втратили авторитет у доньки та не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав відносно доньки [PERSON], про що 27 липня 2013 року надали письмову згоду. На даний час, після чергового затримання працівниками міліції, [PERSON] перебуває у дитячому притулку «Надія» у м. Дніпропетровську. Поведінка батьків має негативні наслідки для дитини: [PERSON] не отримує належної освіти, більшість часу проводить на вулиці в компанії неблагополучних підлітків, бродяжить. [PERSON] та [PERSON] самоусунулися від виховання, навчання та утримання доньки та не стали для неї прикладом для наслідування. З Відповідачами неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо необхідності належного виховання власної доньки, але вони всіляко ухилялись від спілкування та надання пояснень щодо невиконання ними батьківських обов'язків відносно дитини. Батьки [PERSON] неодноразово були притягнуті до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. На даний час всі методи профілактичного впливу на [PERSON] та [PERSON] вичерпані. Вони продовжують ухилятися від виконання батьківських обов'язків та негативно впливають на доньку, не займаються її вихованням. Питання про ухилення [PERSON] та [PERSON] від виховання доньки розглянуто на засіданні виконавчого комітету Підгородненської міської ради 25 вересня 2013 року, де було прийнято рішення про звернення з позовною заявою до суду про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх доньки [PERSON]. Представник позивача Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за довіреністю Букрєєва О.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації за довіреністю Краснощок О.О. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи, з урахуванням обставин, які згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, суд дійшов наступного. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25 березня 2002 року виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с.9). Відповідачі в зареєстрованому шлюбі не перебувають. На момент розгляду справи дитина перебуває у дитячому притулку «Надія» в м. Дніпропетровську. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з приписами пунктів 15, 16 Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інш.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявляючи позовні вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] позивач зазначає, що відповідачі жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконують, не проявляють до дитини батьківської турботи, не цікавляться та не відвідують її у дитячому закладі, не турбуються про її фізичний і духовний розвиток, не надають матеріальної допомоги на її утримання та виховання. Проте, у ході розгляду справи було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] усвідомили свою поведінку, мають постійні місця роботи, на яких характеризуються позитивно, вони категорично не згодні з позбавленням їх батьківських прав, не відмовляються від дочки, дуже її люблять та мають намір з нею спілкуватися, приймати участь у її вихованні, матеріально підтримувати, просили суд надати їм шанс все виправити та бути гарними батьками. Також, відповідачами створено належні житлові умови для проживання дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 30 січня 2014 року. Даючи оцінку висновку Служби у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації від 27 грудня 2013 року про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав, суд зауважує, що сам по собі такий висновок не може бути підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав і оцінюється в сукупності з іншими доказами по справі. Дійсно, поведінка відповідачів, не у повному обсязі відповідає вимогам закону, проте з врахуванням обставин справи, особистості відповідачів, в тому числі їх бажання відновити спілкування з донькою та приймати участь у її вихованні, суд розцінює як перегляд свого ставлення до дитини та зміну своєї поведінки. Будь-яких інших підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав, передбачених ст. 164 СК України, представниками позивача та третьої особи не наведено, в обґрунтування позову не надано достатніх доказів на підтвердження вищевказаних обставин, у зв'язку з чим суд не знаходить підстав для застосування до відповідачів такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed