Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з такою заявою в якій вказувала на те, що [INFO] померла [PERSON] з якою вона постійно проживала однією сім'єю з [INFO] по день смерті. Заявниця та спадкодавець вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, взаємними правами та обов'язками, мали спільний бюджет. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка загальною площею 10,33 га., розташована в межах території Таборівської сільської ради Вознесенського району, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] належним чином прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття. Однак нотаріус відмовив заявниці в посвідченні її спадкових прав, вказуючи на необхідність підтвердження факту спільного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем однією сім'єю протягом не менш, як п'яти років до часу відкриття спадщини. В зв'язку з цим [PERSON] просила про встановлення такого факту в судовому порядку. В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі заявниці, її представник [PERSON] заяву підтримав у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Таборівської сільської ради Вознесенського району в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечує. Оскільки матеріали містять всі необхідні для вирішення справи відомості, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі заявниці та представника заінтересованої особи. Заслухавши пояснення представника заявниці [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка загальною площею 10,33 га., розташована в межах території Таборівської сільської ради Вознесенського району, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] в якості спадкоємиці четвертої черги за законом належним чином прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття. Однак нотаріус відмовив заявниці в посвідченні її спадкових прав, вказуючи на необхідність підтвердження факту спільного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем однією сім'єю протягом не менш, як п'яти років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч. 1 ст. 256 ЦПК України та не є вичерпним. Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - постанова) якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 21 постанови при вирішенні справ про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги може належати жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. В судовому засіданні з показань свідків [PERSON], [PERSON] та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 7-15) достовірно встановлено факт, що [PERSON] з часу смерті матері ([INFO]), залишившись дитиною-сиротою, дійсно постійно проживала з [PERSON] однією сім'єю по день смерті останньої. Заявниця та спадкодавець вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, взаємними правами та обов'язками, мали спільний бюджет. В той же час [PERSON] було призначено опікуном [PERSON]. Разом з тим судом не виявлено інших осіб, що прийняли спадщину після смерті [PERSON], мають право на її обов'язкову частку, заявили будь-які вимоги щодо спадкового майна та мають вищий пріоритет на спадкування (є спадкоємцями за заповітом або за законом 1-3 черг). Враховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на те, що закон не передбачає іншого порядку встановлення цього факту та від нього залежить реалізація заявницею свого майнового права, а тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved