Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 19 червня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь матеріальний збиток завданий у результаті ДТП в сумі 20630,27 гривень, що складається із витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, вартості оцінки автомобіля та витрат на пальне; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, завдану в результаті ДТП в розмірі 5000 гривень. Позов обґрунтований наступним. 24 травня 2019 року відповідач [PERSON] порушив правила перегону тварин, чим спричинив пошкодження транспортного засобу належного позивачу. Внаслідок цієї ДТП автомобіль позивача зазнав ряду механічних пошкоджень. Зокрема: тріщини скла лівої блок-фари; деформації до 20% переднього лівого крила; деформації до 20% панелі передніх лівих дверей; деформації до 20% панелі задніх лівих дверей; деформації до 20% панелі задньої лівої боковини, поломки опускного скла задніх лівих дверей (не працює на підйом). Позивач вказує, що в діях відповідача наявне адміністративне правопорушення, а саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Також позивач вказує, що відповідач, як особа, яка супроводжує тварину повинен був забезпечити безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою. Крім матеріальних збитків позивач вказує, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, який він пережив під час та після вказаної події. 19 липня 2019 року [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити [PERSON] в повному обсязі. Відзив на позовну заяву мотивований наступним. В позовній заяві позивач зазначає, подія відбулася 24.05.2019 року, тоді як насправді подія відбулася 23.05.2019 року. Позивач зазначає, що відповідач вчинив адміністративне правопорушення, однак з доданого до матеріалів позову листа Томашпільського ВП, з якого вбачається, що в діях відповідача склад адміністративного правопорушення відсутній. Відповідач також вказує, що 23.05.2019 року забирав свою корову з пасовища і коли худоба, а саме його корова та ще п`ять корів рухалося по правому узбіччю дороги та проходили повз автомобіль [PERSON] , який стояв частково на узбіччі, частково на проїжджій частині, корови злякалися трактора, яким керував позивач та почали штовхатися, внаслідок чого корова, яка не належить відповідачу зіштовхнулася з автомобілем позивача. Відповідач також зазначає, що позивач знав, що у даний час по дорозі на якій він залишив автомобіль проходить худоба. 02 серпня 2019 року [PERSON] надіслав до суду відповідь на відзив в якому просить задовольнити позов в повному обсязі. Відповідь на відзив мотивована наступним. 24 травня 2019 року відповідач [PERSON] порушив правила перегону тварин, чим спричинив пошкодження транспортного засобу належного позивачу. Внаслідок цієї ДТП автомобіль позивача зазнав ряду механічних пошкоджень. Зокрема: тріщини скла лівої блок-фари; деформації до 20% переднього лівого крила; деформації до 20% панелі передніх лівих дверей; деформації до 20% панелі задніх лівих дверей; деформації до 20% панелі задньої лівої боковини, поломки опускного скла задніх лівих дверей (не працює на підйом). Позивач вказує, що в діях відповідача наявне адміністративне правопорушення, а саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Крім матеріальних збитків позивач вказує, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, який він пережив під час та після вказаної події. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 25 червня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання призначено на 17 жовтня 2019 року. 19 липня 2019 року [PERSON] надіслав до суду відзив 02 серпня 2019 року [PERSON] було подано відповідь на відзив. Ухвалою Томашпільського районного суду від 17 жовтня 2019 року розгляд справи відкладено на 12 грудня 2019 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 12 грудня 2019 року розгляд справи відкладено на 11 лютого 2020 року. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Семко\~В.М. позов підтримали за обставин, викладених у позовній заяві, та відповіді на відзив попросили його задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Барвінський О.П. у судовому засіданні позов не визнали та заперечували в його задоволенні посилаючись на обставини зазначені у відзиві. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що не являється погоничем тварин і проганяв лише свою корову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що був вечір, близько сьомої години, вона була на подвір`ї, як тільки зайшла до хати, то почула, що з череди йшла худоба. Вийшовши відчиняти хвіртку, почула гупання та побачила, що корови боряться біля їхньої машини і що відповідач не може їх розборонити. Доки побігла вдягтися він їх розігнав і погнав далі. Після чого вона прибігла до чоловіка, який був на городі трактором і сказала йти перевірити, що з машиною. З чоловіком пішли до відповідача на наступний ранок. На запитання, чи бачила вона яка корова пошкодила авто, свідок відповіла, що обидві протягнули рогом. Інша належала [PERSON] . На запитання де саме знаходився її чоловік, свідок відповіла, що на сусідському городі культивував. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до п.11 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст.1166 Цивільного кодексу України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Встановленими судом обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань з відшкодуванню шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки та право особи на зворотну вимогу (регрес) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Судом встановлено, що 23 травня 2019 року відповідач [PERSON] забирав свою корову з пасовища, і коли худоба, а саме його корова та ще декілька корів проходили біля машини відповідача, одна з них нанесла вказаному автомобілю пошкодження. Власником автомобіля KIA SOUL, державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] -позивач у справі.(а.с.7) Як вбачається із матеріалів ЖЕО, Томашпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області, у діях відповідача ознак адміністративного або кримінального правопорушення не вбачається. Відповідно до рапорту чергового Томашпільського ВП одна з корів пошкодила рогами лако-фарбне покриття автомобіля позивача. Як вбачається із висновку автотоварознавчої експертизи матеріальний збиток становить 18030,47 гривень (а.с.16) Як вбачається із заяви про проведення дослідження автомобіля KIA SOUL, державний номерний знак [NUMBER] , експерта не було повідомлено про кримінальну відповідальність. Відповідно до акту прийому виконаних робіт, [PERSON] сплатив за проведення автотоварозновчої експертизи 2000 гривень. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, з вищезазначеного вбачається, що посилання позивача на вчинення відповідачем адміністративного правопорушення не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та спростовується долученими до матеріалів доказами. Позивач також посилається на ст.9 закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» відповідно до якої особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою, проте позивачем не доведено, що відповідач під час даної події ніс відповідальність за інших корів окрім своєї. Також позивачем не доведено, що саме корова відповідача нанесла пошкодження автомобілю, оскільки, відповідно до показів свідка, пошкодження автомобілю наносили дві корови, одна з яких належала іншій особі. Той факт, що відповідач був прогоничем тварин також не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Таким чином вина відповідача у завданій шкоді не доведена в судовому засіданні. Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до от. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Твердження [PERSON] , що крім матеріальних збитків, йому було завдано моральної шкоди, не підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, у судовому засіданні не доведено обставини на які посилається позивач, не підтверджено, що шкоду завдано внаслідок дій відповідача, а тому позовні вимоги [PERSON] суд вважає такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст., 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed