Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

В грудні 2013 року позивач Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» в особі відділення «Київська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ БАНК» звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 серпня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем укладено договір, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 100 000 грн. на споживчі цілі, а відповідач у свою чергу зобов'язалась погашати кредит та сплачувати проценти відповідно до графіку погашення заборгованості. Посилаючись на те, що відповідач порушила умови договору щодо повернення кредитних коштів, позивач просив суд стягнути суму заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки її неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 17 серпня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53400304232B, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 100 000, 00 грн. під 24,5 % відсотків річних, а позичальник зобов'язався повернути в строк до 17.08.2016 р. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби в інтересах сім'ї (а.с. 14-20). Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2., 3.3 кредитного договору, банк надав позичальнику грошові кошти у користування (кредит) в сумі 100 000 грн. 00 коп. під 25 % процентів річних, а позичальник зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням та повернути банку в строк до 16.05.2017 року або достроково, також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені кредитним договором. Згідно з п. 2.1 кредитного договору, позичальник зобов'язується використати кредит виключного за цільовим призначенням: на споживчі потреби. У відповідності до п. 5.1.1. кредитного договору, позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується копією меморіального ордеру № 33874 від 17.08.2012 року (а.с. 7). Проте, всупереч вимогам Кредитного договору, позичальник не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором. Як визначено ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 9.4 кредитного договору встановлено, що сторони домовились, що будь-яке порушення позичальником умов договору повинно розглядатися як істотне порушення цього договору, яке надає право банку в порядку, передбаченому цим договором та/або чинним законодавством України, незалежно від встановлених цим договором строків виконання зобов'язань, вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за цим договором. Також у ст. 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Пунктом 7.1. кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0, 5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення. Стаття 1050 ЦК України передбачає наслідки порушення договору позичальником, а саме, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач взяті на себе зобов'язання за укладеним між сторонами договорами виконав належним чином. Проте, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв'язку із чим у неї виникла заборгованість за кредитним договором № R53400304232B від 17.08.2012 року, підтверджена розрахунком заборгованості за кредитними договорами, що становить: 103 956 гривень 31 копійок, що складає: 7 457, 60 грн. - сума простроченої заборгованості за кредитом; 81 668, 87 - сума поточної заборгованості за кредитом ; 2, 96 грн. - інфляційні втрати; 59, 45 грн. - 3 % відсотки річних; 7 400, 14 грн. - сума простроченої заборгованості за відсотками; 477, 55 грн. - сума заборгованості за відсотками за період з 18.09.2013 р. по 25.09.2013 р.; 52,88 грн. - 3 відсотки річних; 3,35 грн. - інфляційні втрати; 6 6833,53 грн. - сума пені нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, за таких обставин, коли судом встановлено, що зобов'язання по кредитному договору відповідачем не виконуються, у зв'язку з чим виникла кредитна заборгованість, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, оскільки суд задовольняє позов з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню 1039 гривень 56 копійок у відшкодування судових витрат. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved