Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернувся у суд із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. На обґрунтування вимог позивач вказав, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями № 74 по вулиці Радянській в смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області на підставі Договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] за реєстровим № 1043. Власником домоволодіння № 72 по вулиці Радянській в смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області є [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 02 квітня 2004 року державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] за реєстровим № 1071. Посилаючись на те, що відповідачем порушено межові знаки між земельними ділянками та побудовано гараж з порушенням норм ДБН, [PERSON] просив зобовязати [PERSON] усунути перешкоди шляхом знесення гаражу та огорожі, а при відмові добровільно виконати рішення суду здійснити знесення цих конструкцій за його рахунок. Відповідач позов не визнав, посилаючись на обізнаність [PERSON] щодо побудованого гаражу на час придбання ним домоволодіння № 74 за вказаною адресою. Крім того, вказував, що гараж був побудований його батьками в 1970 році. Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 03 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що суд не надав оцінки доказам щодо місцезнаходження гаражу, який розташовано на межі поруч з його будинком, а обмежився лише тим, що він відізвав заяву з ГАСК; судом не враховано положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини. Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надав. Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що [PERSON] не є належною особою, оскільки не має права висувати вимоги щодо знесення самовільно побудованих споруд на сусідніх земельних ділянках. Крім того, строк позовної давності пропущено без поважних причин, оскільки позивач знав про фактичні межі земельної ділянки та надвірні будівлі сусідньої ділянки [PERSON] Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи; неправильно застосував норми матеріального, процесуального права. За статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначені вимоги закону залишились поза увагою суду першої інстанції. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями № 74 по вулиці Радянській в смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області на підставі Договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] за реєстровим № 1043. Власником домоволодіння № 72 по вулиці Радянській в смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області є [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 02 квітня 2004 року державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] за реєстровим № 1071 (а. с. 4, 98-99). Згідно з частинами 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Нормами статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 10 ЦПК України). За змістом частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні спавши не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказував, що гараж побудовано, а паркан встановлено його батьками ще в 1970 році за погодженням з колишніми власниками домоволодіння № 72 по вулиці Радянській в смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області. Цей гараж не є самочинним будівництвом, оскільки зазначений в технічному паспорті, станом виготовлення на 16 вересня 2003 року. Разом з тим, сам по собі факт володіння відповідачем сусіднім з позивачем домоволодінням не може вважатися створенням перешкод у розумінні статті 391 ЦК України. Управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування (стаття 6 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-У1 (з наступними змінами) «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон № 3038-У1). Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 7 Закону № 3038-У1 управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування обєктів містобудування, проектної документації. Відповідно до частини 1 статті 38 Закону № 3038-У1 у разі виявленні факту самочинного будівництва обєкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. Висновки компетентних органів про неправомірну поведінку [PERSON] щодо зведення гаражу та встановлення паркану в матеріалах справи відсутні. Із акту перевірки фактів, викладених у заяві [PERSON], складеного 20 січня 2017 року заступником Великобурлуцьукої селищної ради Великобурлуцького району Харківської області з питань діяльності виконавчих органів [PERSON], завідувачем сектору містобудування та архітектури Великобурлуцької районної державної адміністрації Великобурлуцького району Харківської області [PERSON], землевпорядником Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області [PERSON] та депутатом Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області по 20 виборчому округу [PERSON], вбачається, що будівництво будинку та господарських будівель проводилось без паспортів забудови та на підставі усних домовленостей з колишніми власниками будинку № 74 по вулиці Радянській в смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області, встановити попередні межі земельних ділянок, які надавались для забудови, не надається можливим. Комісією було запропоновано дійти згоди щодо спільного використання частини межі на основі добросусідських відносин. Провівши переговори між собою, сусіди домовились про спільне використання спірної межі. В заяві від 29 березня 2017 року, направленої на імя начальника ДАБК м. Харкова [PERSON], [PERSON] просив припинити розгляд його заяв від 04 листопада 2016 року та від 22 грудня 2016 року щодо незаконної забудови гаражу, який розташований за адресою: домоволодіння № 72 по вулиці Радянській в смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області (а. с. 104, 109). При цьому, в суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що на час придбання домоволодіння № 74 по вулиці Радянській в смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області на земельній ділянці № 72 за цією ж адресою, вже було збудовано гараж та зведено паркан. Це питання він не зясовував з колишніми власниками домоволодіння № 74. З огляду на це, підстав для задоволення позову немає. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з інших підстав. Посилання на положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини щодо спірних правовідносин є помилковим. Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінки доказам щодо місцезнаходження гаражу не можуть бути прийняті до уваги з урахуванням приписів вказаних вимог Закону № 3038-У1.

Outcome: partial