Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

В грудні 2020р. позивач ФОП [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики б/н від 19 червня 2019р. в сумі - 400000,0 грн., суму втрат з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення у розмірі 8040,0 грн., суму трьох відсотків річних з простроченої суми у розмірі 8000,0 грн., суму пені у розмірі 18076,5 грн. та понесені судові витрати (судовий збір у розмірі 4341,18 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19 червня 2019р. між сторонами було укладено договір позики, за яким позивачем було надано відповідачу у власність 400000,0 грн. на строк до 01 квітня 2020р., а позичальник зобов`язався повернути отриману суму позики у відповідності до умов договору в обумовлений строк. Однак у встановлений строк відповідач суму позики не повернув. В досудовому порядку, позивач у вересні 2020р. звернувся із вимогою до відповідача з метою повернення суми боргу з урахуванням сум пені та штрафних санкцій за прострочення, проте останній хоча і визнав суму заборгованості, однак її не повернув. Оскільки в позасудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2021р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. До судового засідання стороною позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся за своїм місцем реєстрації, про поважність причин неявки в судові засідання не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 19 червня 2019р. між сторонами було укладено договір безпроцентної позики, відповідно до п. 1 якого, позикодавець (позивач) зобов`язався надати позичальникові (відповідачу) безпроцентну грошову позику, а позичальник зобов`язався повернути суму позики в обумовлений строк. Відповідно до п.3 цього договору сума позики за договором становить 400000,0 грн., позичальник зобов`язується повернути суму позики в повному обсязі в строк до 01 квітня 2020р. (п. 6 договору позики). Згідно з п.5 цього договору позикодавець зобов`язується надати визначену цим договором позику протягом 3 (трьох) календарних днів з дня укладення цього договору. Позика надається у готівковій формі. Про факт отримання позики позичальник видає позикодавцеві належним чином оформлену розписку. На підтвердження факту отримання суми позики відповідачем була складена розписка, копія якої наявна у матеріалах справи. Згідно п. 7 цього договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно п. 9 цього договору, у випадку прострочення повернення позики позичальник виплачує позикодавцеві пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення. Судом встановлено, що в позасудовому порядку, позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення суми позики, з урахуванням сум пені та штрафних санкцій за час прострочення. Але дана вимога не була виконана відповідачем, хоча останній під час отримання вимоги 09 вересня 2020р. підтвердив суму боргу та запропонував можливі умови виконання, які також не виконав. Жодних доказів на підтвердження виконання договору позики в частині її повернення суду не надано. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що відповідачем не повернутий основний борг у розмірі 400000,0 грн., сума втрат з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення (з квітня по жовтень 2020р.) у розмірі 8040,0 грн., сума трьох процентів річних з простроченої суми за період з 01 квітня по 30 листопада 2020р. у розмірі 8000,0 грн., а також сума пені за період з 01 квітня по 30 листопада 2020р. у розмірі 18076,5 грн., надавши суду обґрунтований та вірний розрахунок значеної суми заборгованості за договором позики. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно вимог ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно пункту 9 договору позики передбачено обов`язок оплати позичальником пені у разі прострочення повернення позики у розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно положень договору (п.8.) у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем суми заборгованості за договором позики позивачу судом не встановлено. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики у розмірі 434116,5 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4341,18 грн., та сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,0 грн.

Outcome: approved