Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особистою приватною власністю нерухомого майна, а саме квартиру [ADDRESS]. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 06 вересня 2003 року уклав шлюб із відповідачкою [PERSON]. В період реєстрації шлюбу, 10 жовтня 2003 року позивачем було придбано квартиру [ADDRESS]. Вказує, що оскільки з моменту реєстрації його з відповідачкою шлюбу до договору купівлі-продажу та реєстрації права власності на квартиру пройшов один місяць, спільних коштів вони не набули, тому спірна квартира належить виключно йому на праві приватної власності. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Норми Сімейного Кодексу України у ст.57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею \\ ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй \\ йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені ст. 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Судом встановлено, 06 вересня 2003 року був укладений шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 05 серпня 2015 року шлюб розірвано. В період реєстрації шлюбу, 10 жовтня 2003 року позивачем було придбано квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого 10 жовтня 2003 року приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Голуб О.Є. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідачка визнала ту обставину, що квартира [ADDRESS] позивачем було придбано квартиру хоча і після реєстрації шлюбу, однак за його особисті кошти. Ця обставина визнана сторонами та не підлягає доказуванню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що за [PERSON] слід визнати право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], придбану на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10 жовтня 2003 року приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Голуб О.Є., реєстровий номер №2750.

Outcome: approved