Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

В жовтні 2017 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання його повнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з дня предявлення даного позову і до досягнення дитиною 23-х років. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що відповідач є батьком повнолітнього: [PERSON], [INFO], який навчається на денній формі навчання в Державному вищому навчальному закладі «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на факультеті «Промислового і цивільного будівництва». Син проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, має власний магазин та повинен допомагати своєму синові. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги позивачки та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 500 грн., а виключенням канікулярних днів, оскільки його доходи не дають йому змоги платити більше, на підтвердження чого надав суду докази того, що він є приватним підприємцем та податкові декларації про його доходи. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком повнолітнього: [PERSON], [INFO], який є студентом та навчається на першому курсі денної форми навчання, на бюджетній основі, в Державному вищому навчальному закладі «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на факультеті «Промислового і цивільного будівництва», що підтверджується довідкою Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» від 01.09.2017 року за № 213 (а.с.3). Відповідач не надає належної матеріальної допомоги і ухиляється від покладеного на нього, у відповідності до ст. 199 Сімейного кодексу України, обов'язку із утримання повнолітньої дитини віком до 23 років в разі, якщо дитина продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Зазначені обставини не заперечував в судовому засіданні й сам відповідач. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Позивачка просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, судом встановлено, що відповідач дійсно є приватним підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії В02 № 168818. При цьому, відповідач надав суду податкову декларацію про свої доходи за 2016 рік, з якої вбачається, що його загальний дохід за 2016 рік склав 18700 грн., тобто приблизно 1558,33 грн. на місяць. Також, з декларації вбачається, що відповідач перебуває на єдиному податку. Відповідач вказав, що надати декларацію про доходи за поточний рік він не може, оскільки рік не закінчився. Тобто, зазначені обставини вказують на те, що заявлені позивачкою вимоги не можуть бути задоволені в повному обсязі, оскільки відповідач не має постійного, сталого щомісячного доходу, у звязку з чим неможливо виділити частину від його заробітку. Тому, з урахуванням положень ст. 182 СК України та ч. 1 ст. 199 СК України, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання його повнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, що підлягає індексації згідно до закону, починаючи стягнення з 11 жовтня 2017 року і до закінчення дитиною навчання у навчальному закладі, але не більше ніж до 11 січня 2022 року, допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 640 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial