Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Виклад позиції позивача: У травні 2021 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « Транзит -Гарант» (надалі за текстом - відповідач), про встановлення факту звільнення з займаної посади. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є директором ТОВ « Транзит -Гарант». У лютому 2021 року позивачем на ім`я відповідача було подано заяву про звільнення за власним бажанням з займаної посади. 16.02.2021 року позивач звернулася до Головного управління Держпраці у Харківській області з заявою про порушення її конституційних прав на звільнення. Позивач свої обов`язки як директора відповідача фактично не виконує, документи та печатку підприємства не володіє, втім засновниками ТОВ « Транзит -Гарант» досі не прийнято рішення про її звільнення, вказані обставини позивач вважає такими, що порушують її право бути звільненим з займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з чим звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Процесуальні дії у справі 14.05.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Кононенко Т.О. Ухвалою суду від 19.05.2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 16.07.2021 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків на виконання ухвали суду від 19.05.2021 року. Ухвалою суду від 21.07.2021 року прийнято позовну заяву та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09.09.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд. У судове засідання позивач не з`явився, згідно заяви просив суд розглянути справу за його відсутності, проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, шляхом направлення судових повісток та через оголошення на сайті, про причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надіслав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносини. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] з 27.11.2013 року є керівником ТОВ « Транзит -Гарант» . У відповідності до п. 1.2. Статуту відповідача (надалі за текстом - Статут), зареєстрований в єдиному державному реєстрі 27.11.2013 р. за номером № 14801020000057437, засновниками (учасниками) Товариства є [PERSON] , розмір внеску до статутного фонду становить 500 грн, розмір частки учасника складає 50%; [PERSON] розмір внеску якого до статутного фонду становить 500 грн, розмір частки учасника складає 50%. У лютому 2021 року позивач подав заяву про звільнення з займаної посади директора ТОВ « Транзит -Гарант» за власним бажанням. Відповідна заява була направлена учасникам (засновникам) відповідачам [PERSON] , [PERSON] 04.02.2021, , що підтверджується поштовим описом вкладення до цього листа. Відповідно до п. 9.1 статуту, вищим органом товариства є загальні збори учасників. В п. 9.6 статуту передбачено, що учасники повідомляються про проведення зборів не менш як за 30 днів до скликання зборів. В підпункті «в» п. 9.7 статуту передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів учасників належить вирішення питання про призначення та відкликання виконавчого органу (тобто директора) Товариства. Згідно з п 9.14 Статуту, загальні збори учасників товариства скликаються не рідше одного разу на рік. 04.02.2021 р. позивач зверталася до учасників (засновників) відповідача з листом, в якому повідомила про необхідність проведення загальних зборів учасників ТОВ « Транзит -Гарант» у зв`язку з припиненням повноважень позивача як директора. Станом на момент розгляду даної справи загальні збори учасників ТОВ « Транзит -Гарант» щодо прийняття рішення про звільнення позивача з посади директора за його власним бажанням на підставі його заяви, не проведено. В ЄДРПОУ досі містяться відомості про позивача як директора відповідача. Оцінка суду Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору Ст. 38 КЗпП зобов`язує власника звільнити працівника в строки, про які працівник просить, також за наявності інших поважних причин. Власник зобов`язаний звільнити також працівника за власним бажанням у строки, які вказав сам працівник, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю або умови колективного чи трудового договору з цих питань. Сьогодні актуальним є право на звільнення в строк, що визначається працівником, у випадках такого порушення як затримка виплати заробітної плати. За відсутності причин, які свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку. Оскільки питання щодо звільнення директора у Товаристві з обмеженою відповідальністю « Транзит -Гарант» вирішується тільки за рішенням Загальних зборів відповідно до Статуту підприємства, ст. 58, 59 Закону України Про господарські товариства; діючого на час виникнення спірних обставин, то сам директор який є відповідальною особою, яка користується правом підпису в товаристві, має печатку товариства, та має право користуватись рахунками та коштами товариства в межах своєї компетенції, згідно зі Статутом товариства, не міг самостійно себе звільнити. Видача наказу про припинення повноважень директора здійснюється на підставі рішення загальних зборів, що також є підставою для внесення змін до державного реєстру щодо директора, та проведення з ним повного розрахунку та видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч. ч. 1, 3 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. За приписами ст. 22 Кодексу законів про працю України (надалі за текстом - КЗпП України), відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при припиненні трудового договору залежно від роду і характеру занять не допускається. З наведених приписів чинного законодавства вбачається, що елементом конституційного права особи на працю - є й право бути звільненим. Відповідно до ст. 15 Цивільного Кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Обґрунтовуючи рішення у цій справі суд наводить аргументацію, що стосується виключно спірних - трудових - правовідносин щодо оспорювання відповідачем права позивача на звільнення за власним бажанням, до яких не відносяться корпоративні питання, зокрема щодо порядку скликання, проведення, діяльності, компетенції тощо загальних зборів учасників (засновників) товариства, компетенції директора товариства. Суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а отже позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача та користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved