Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про зобов'язання відповідача, як орендодавця, виконати вимоги ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про оренду землі» та припинити дію договору оренди земельної ділянки від 29 грудня 2012 року, починаючи з 09 лютого 2015 року, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 27 січня 2015 року згідно договору купівлі-продажу вона продала нежитлове приміщення магазину, яке розташоване в [ADDRESS] та належало їй на праві приватної власності. На свою заяву про припинення у відповідності до п.п. 3 п. 30 дії договору оренди земельної ділянки в зв'язку з продажем об'єкта нерухомості, який розміщений на ній, отримала відмову, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про оренду землі». Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено. Зобов'язано Чернігівську міську раду, як орендодавця, виконати вимоги ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про оренду землі» та припинити дію договору оренди земельної ділянки № 2870 від 29 грудня 2012 року, починаючи з 09 лютого 2015 року. В апеляційній скарзі Чернігівська міська рада, посилаючись на необґрунтованість судового рішення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України та ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі», не дав належної оцінки тій обставині, що претензій до [PERSON], як орендаря земельної ділянки, у Чернігівської міської ради немає, а отже і підстави для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки відсутні. Крім того, Чернігівською міською радою відповідне рішення про розірвання договору оренди у межах її повноважень не приймалось. Представник відповідача зазначає, що ст. 7 ЗУ «Про оренду землі» не визначено жодної вимоги чи обов'язку про припинення договору оренди земельної ділянки для орендодавця, також не передбачено і способу дій Чернігівської міської ради щодо подальшого їх виконання. Вказує, що жодної конкретизації, які саме дії повинен вчинити відповідач на виконання вказаної вище норми, не міститься і в самому рішенні суду. Апеляційна скарга також містить посилання на те, що на підставі приписів ч. 3 ст. 653 ЦК України припинення договору оренди земельної ділянки можливе лише з моменту набрання чинності судовим рішенням у справі, а не з будь-якої дати, зазначеної позивачем у позові. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Чернігівської міської ради підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, враховуючи наступне. Відповідно з положеннями ст. 213 ЦПК України, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі договору купівлі-продажу право власності на нежитлове приміщення (магазин) по [ADDRESS] перейшло від [PERSON] до іншої особи; дія договору оренди земельної ділянки, на якій розташований об'єкт нерухомості, відповідно п.п. 3 п. 30, на даний час не припинена, а отже вказаний договір оренди земельної ділянки, укладений 29 грудня 2012 року між сторонами, підлягає припиненню на підставі ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі». Проте з таким висновком районного суду не може погодитись апеляційний суд, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, враховуючи наступне. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» та положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. По справі встановлено, що 29 грудня 2012 року між Чернігівською міською радою в особі начальника управління земельних ресурсів міської ради [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки № 2870 (а.с. 9-10), відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв довгострокове платне користування земельну ділянку (кадастровий № [NUMBER]), що розташована в [ADDRESS] для експлуатації магазину терміном до 31 жовтня 2019 року. 27 січня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення - приміщення магазину загальною площею 58,4 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] (а.с. 14-15). Право приватної власності [PERSON] на зазначений об'єкт нерухомості підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], виданого 15 травня 2008 року виконкомом Чернігівської міської ради. 09 лютого 2015 року позивач звернулась до Чернігівської міської ради, а 27 лютого 2015 року - до управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради із заявою про припинення договору оренди земельної ділянки від 29 грудня 2012 року в зв'язку зі зміною власника об'єкта нерухомості, однак листом начальника управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради від 27 березня 2015 року зазначену пропозицію було відхилено та роз'яснено заявнику про неможливість зміни або розірвання договору в односторонньому порядку (а.с. 7). Як зазначала в засіданні апеляційного суду [PERSON] та її представник, підставою позову, є зміна власника нежитлового приміщення до якого перейшло право оренди земельної ділянки на якій розташований магазин і тому Чернігівська міська рада повинна припинити договір оренди земельної ділянки від 29 грудня 2012 року та змінити орендаря. При цьому позивач та її представник категорично заперечували проти такого способу припинення договору оренди земельної ділянки як його дострокове розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору, як це передбачено ст.32 Закону України «Про оренду землі». Відповідно ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ч. 1 ст. 93 ЗК України та ст. 1 ЗУ «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Статтею 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Зазначеною правовою нормою не встановлено припинення договірних зобов»язань, шляхом покладання обов»язку на сторону договору припинити його дію, якщо згода сторін про це не досягнута. Пунктом 29 договору оренди земельної ділянки від 29 грудня 2012 року, укладеного сторонами у даній справі, передбачені підстави припинення договору: :закінчення строку, на який його укладено, придбання орендарем земельної ділянки у власність примусовий викуп(вилучення) земельної ділянки у разі суспільної необхідності в порядку встановленому законом неможливість використання земельної ділянки внаслідок обставин, що не залежать від Орендаря, або Орендодавця(у разі зміни господарювання, внаслідок змін у чинному законодавстві України),в інших випадках передбачених законодавством України. Пунктом 30 договору оренди земельної ділянки від29 грудня 2012 року, підставами розірвання договору є: взаємна згода сторін, вимога однієї із сторін у випадку невиконання іншою стороною обов»язків, передбачених договором, добровільна відмова Орендаря від оренди земельної ділянки або припинення діяльності Орендаря. Частиною 1 ст. 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Пунктами «а», «е» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом(частини1,3 ст.31 Закону України «Про оренду землі»). Разом з тим, статтею 32 Закону України»Про оренду землі» передбачено такий спосіб припинення договору оренди землі як його дострокове розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору, проте проти такого способу припинення договору оренди землі заперечує позивач. Приписами ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про оренду землі» якою обґрунтовувалися позовні так і Договором оренди земельної ділянки укладеного сторонами 29 грудня 2012 року між сторонами не передбачено обов»язку міської ради як орендодавця припинити дію договору оренди земельної ділянки у разі переходу права власності на будівлю розташованій на орендованій земельній ділянці до іншої особи. Крім того, у ч.4ст.32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи - не є підставою для зміни умов або розірвання договору оренди, якщо інше не передбачено договором оренди земельної ділянки. Також правою нормою на яку посилається позивач та суд першої інстанції, не визначено спосіб дій Чернігівської міської ради, щодо подальшого виконання рішення суду по припиненню дії договору оренди земельної ділянки. Крім того, суд першої інстанції поклавши на Чернігівську міську раду обов»язок припинити дію договору, починаючи з 09 лютого 2015 року, не звернув уваги що виходячи з положень ч.3ст.653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядк , зобов»язання змінюються або припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили Момент, з якого рішення суду набирає законної сили, визначається нормами процесуального законодавства. Відповідно до положень ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Оскільки згоди сторін по припиненню [PERSON] права користування земельною ділянкою не досягнуто, Чернігівська міська рада вважає, що підстав для дострокового припинення договору оренди земельної ділянки відсутні, тому вимога позивача щодо обов»язку відповідача припинити дію договору оренди земельної ділянки починаючи з 09 лютого 2015 року не породжує правових наслідків і не є тим способом захисту який застосовується судом для припинення договірних зобов»язань. Суд першої інстанції неповно з»ясував обставини що мають значення для справи, при вирішенні справи неправильно кваліфікував взаємовідносини сторін,тому постановлене ним рішення не є законним і обґрунтованим. В тому разі коли фактичне користування земельною ділянкою та зведеною на ній будівлею здійснює її новий власник, умовами договору та законодавством передбачена можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору, проте з такими вимогами щодо способу припинення права користування земельною ділянкою [PERSON] до суду не зверталася, суд відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Враховуючи те, що позивачем не доведено наявність порушеного права, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення позову, в зв'язку з чим рішення суду першої інстанції на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Чернігівської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії.

Outcome: dismissed