Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

Відповідно до положення статті 55 Закону України «Про Національний банк України», головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 3 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 15.05.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту №300і/2008. Пунктом 1.1. Договору кредиту визначено, що кредитор зобов'язується надати Позивальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 42 500,00 доларів США зі сплатою 13,5% процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в додатку №1 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною. 22.07.2010 між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладена додаткова угода №1 до договору кредиту №300і/2008. Пунктом 1 Додаткової угоди №1 сторони погодили, що залишок заборгованості за Кредитом станом на дату укладення додаткової угоди складає 40 591,50 доларів США, залишок заборгованості за процентами - 7 078,23 доларів США. Встановлена нова процентна ставка - 13,95% річних. Кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту - 14.05.2028 (п. 2.2 Додаткової угоди №1). Відповідно до п.3.3.7 Договору кредиту позичальник зобов'язаний сплачувати Кредитору проценти в розмірі, передбаченому п.1.1, 2.4, 2.10 цього Договору та комісії в розмірах та в порядку, передбачених цим Договором. Пунктом 3.3.8 Договору кредиту сторони погодили, що позичальник зобов'язується своєчасно та в повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1, 2.4 Договору. Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Поняття поруки закріплено у ст. 553 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за Договором кредиту між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] №300і/2008 укладено Договір поруки № П300і/2008, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань за Договором кредиту №300і/2008 від 15.05.2008 року, який був укладений між кредитором і боржником [PERSON], у повному обсязі. Відповідно до п. 4.1 Договору поруки, у випадку порушення поручителем вимог п. 3.1.1 цього Договору, поручитель зобов'язаний сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період, від суми невиконаного забезпеченого порукою зобов'язання, за кожний день прострочення. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Позичальник зобов'язаний повернути кредитору відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов'язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Крім того, 15.05.2008 між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір іпотеки №ІП 300і/2008, згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира, загальною площею 65,0 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, 01.02.2013 рішенням Краматорського міського суду Донецької області по справі №0528/17524/2012 звернуте стягнення на предмет іпотеки. З довідки станом на 10.04.2018 судом встановлено, що предмет іпотеки було реалізовано за 19 201,92 долари США. Сума від реалізації предмета іпотеки була зарахована банком в рахунок сплати боргу за кредитом 01.03.2013. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. З огляду на викладене, в розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним Договором кредиту та Договором поруки, та у зв'язку із неналежним виконанням боржниками умов зазначених Договорів, у позивача як кредитора за спірними зобов'язаннями виникло право вимоги стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту, по відсоткам за користування кредитом, а також по передбаченим Договорами санкціям. Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, при солідарному обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язків частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Частиною 1 ст. 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Як убачається з матеріалів справи та наданих позивачем розрахунків, відповідачами порушено умови Договору кредиту № 300і/2008 від 15.05.2008 та Договору поруки № П300і/2008 від 15.05.2008 року, в частині своєчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 08.06.2017 року заборгованість відповідачів перед Банком становить 45 865,471 доларів США грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 21 389,58 доларів США; сума заборгованості за відсотками - 24475,83 доларів США, що підтверджено наявними в матеріалах справи розрахунками. Відповідно до пункту 4.5 договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених підпунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Тобто, такими умовами договору банк встановив термін виконання основного зобов'язання, фактично змінив термін виконання зобов'язання. Пунктом 2.2. Додаткової угоди №1 сторони погодили, що погашення залишку кредитної заборгованості, починаючи з дати укладання Договору, здійснюється до 15 числа (включно) кожного місяця, згідно з графіком. Таким чином, умовами договору визначено погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів - місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст.258 ч.2 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. З доданого до позову розрахунку заборгованості за кредитом суд вбачає, що останній платіж за кредитним договором було здійснено 01.03.2013 року у сумі - 19 202,13 доларів США, що свідчить про неналежне виконання позичальником обов'язків, покладених кредитних договором, а тому за визначенням пункту 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто 31.05.2013. В період з 01.03.2013 по вересень 2017 жодних платежів по кредиту не здійснювалось. Таким чином, оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 31.05.2013, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 28.09.2017. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ч.4 ЦК України). Таким чином, враховуючи заяву відповідачів [PERSON] та [PERSON] про застосування строків позовної давності, на підставі ст. 267 ЦК України суд відмовляє у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВС від 04.07.2018 по справі № 768/13818/16-ц (№ в ЄДРСР 75133247). Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed