Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу за її відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про право власності на житло від 07.08.1996р.; копія технічного паспорту на квартиру № 1 у житловому будинку № 146 по вул. 28 Червня в м. Рені. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.08.1996р. відповідачу [PERSON] належить квартира № 1 у житловому будинку № 146 по вул. 28 Червня в м. Рені. У 2004р. відповідач [PERSON] продала позивачу [PERSON] вищезазначену квартиру № 1 у житловому будинку № 146 по вул. 28 Червня в м. Рені. Тоді ж позивач заселився на зазначеній житлоплощі та з того часу мешкає у ній. Отже, з 2004 року по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє квартирою, стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. На момент укладення договору купівлі продажу нерухомості сторони не оформили його у письмовому вигляді та не засвідчили нотаріально. Так, позивач із-за відсутності часу на оформлення нерухомості видав на імя відповідача доручення, яким надав їй усі необхідні повноваження для нотаріального посвідчення договору купівлі продажу квартири. Нещодавно позивач дізнався, що відповідач не оформила квартиру на його імя. Позивач неодноразово звертався до власника квартири із проханням переоформити квартиру відповідним чином, але кожен раз вона запевняла його що скоро усе оформить. За весь час володіння позивача квартирою, відповідач, як власник, не предявив до позивача жодних вимог про витребування нерухомості. У звязку із вищевикладеними обставинами позивач [PERSON] вважає, що має право на квартиру, оскільки з 2004 р. володіє та безперервно користується нею, слідкує за її технічним станом, несе витрати у звязку із її утриманням, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на нерухомість. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 2004р. між ним та відповідачем була досягнута домовленість про куплю продаж квартира № 1 у житловому будинку № 146 по вул. 28 Червня в м. Рені. Письмово та в нотаріальному порядку вони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 2004р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє нерухомістю, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивача квартирою, відповідач, як власник, не предявив до позивача жодних вимог про витребування квартири, документів на неї, не брала участі у її утриманні та не несла витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем квартира № 1 у житловому будинку № 146 по вул. 28 Червня в м. Рені є добросовісним (тобто позивач вважає, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була досягнута домовленість про куплю - продаж), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачував комунальні платежі за утримання квартирою, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що квартира цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON] внаслідок чого останній набув право власності на неї за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на квартиру.

Outcome: approved