Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Відповідач [PERSON] позов визнає , а.с. 25 заява . Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу вказуючи , що 15 квітня 2000 року вони зареєстрували шлюб з відповідачем , від шлюбу мають дітей сина [PERSON], [INFO] . Подружні відносини вони припинили з серпня 2013 року , спільне господарство не ведуть. Миритися не бажає . Вважає що їх сім'я розпалась і просить їх шлюб припинити шляхом розірвання . Майнового спору в них немає . Син [PERSON] проживає з ним , і позов на аліменти він подав окремо . Понесені ним витрати по справі в виді сплати судового збору просить не відшкодовувати . Позивач свої позовні вимоги підтримує , справу просить розглянути за його відсутності письмовим провадженням , про що надана відповідна заява а.с. 28 заява . Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 квітня 2000 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області , актовий запис за № 19 . Від шлюбу мають неповнолітніх дітей : сина [PERSON], [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду , відповідно до статті 110 цього Кодексу . Судом встановлено що подружжя спільно не проживає з серпня 2013 року , примирення сторони не досягли , і на розлученні сторони наполягають . Тому з'ясувавши фактичні взаємини подружжя , причини позову , наявність неповнолітньої дитини , встановив при таких стосунках між подружжям подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам , та дітей , що має істотне значення , а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка , в зв'язку з чим суд приходить до висновку що позов слід задовольнити . Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище . Відповідачці [PERSON] після розірвання шлюбу залишити її прізвище - [PERSON] , так як інших вимог не має в її заяві а.с. 25 .

Outcome: approved