Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Вимоги обґрунтовані тим, що 22.06.2017 Ковельська міська рада прийняла рішення № 27/13 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання [PERSON] безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 877 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . В той же час, 19.04.2016 року позивач звернулась до Ковельської міської ради із заявою про врахування її інтересів при розробленні проекту містобудівної документації розміщення житлової забудови в [ADDRESS] . На вказану заяву позивачу була надана відповідь про те, що їй необхідно подати у відділ містобудування та архітектури схему розташування земельної ділянки по [ADDRESS] , а також документ, що посвідчує право користування зазначеною земельною ділянкою. 17.05.2016 позивачем було подано схему земельної ділянки, після чого ніяких листів щодо спірної земельної ділянки на адресу позивача не надходило. В червні 2018 року позивач дізналась, що земельна ділянка, на яку вона претендує, передана у приватну власність [PERSON] на підставі вказаного вище рішення. Позивач вважає, що зазначене рішення Ковельської міської ради прийняте з порушенням вимог законодавства та порушує її охоронюваний інтерес на вказану ділянку, зокрема, тому, що вона використовує цю ділянку понад 15 років, просить визнати дії ради незаконними та скасувати рішення. Відповідач позов не визнав повністю і заперечив його тим, що позивач не має передбачених законом документів, які можуть підтвердити її право на спірну земельну ділянку чи інтерес щодо неї. Без оформлення вказаних документів, право чи інтерес на земельну ділянку у позивача не виникло, а отже, і не можуть бути порушені. В той же час, 19.10.2015 до Ковельської міської ради звернулась з заявою [PERSON] про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 800 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Розглянувши подану заяву, перевіривши права третіх осіб на зазначену земельну ділянку, врахувавши відсутність будь-яких документів що підтверджували право на неї інших осіб, рішенням Ковельської міської ради від 22.10.2015 за № 78/55 [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в [ADDRESS] . Після затвердження детального плану території по [ADDRESS] , рішенням Ковельської міської ради від 22.06.2017 № 27/13 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] . Відповідач просить у позові відмовити. В позові слід відмовити повністю. Згідно ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК України: «1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.» Згідно ч.5 ст.20, ст.22 ЗК УРСР від 08.07.1970 року: «Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. Приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.» Згідно ч.ч.1, 5-8 ст.17, ст.22, ч.1 ст.23 ЗК України від 18.12.1990 року: «Передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу. Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.» Згідно ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.116, ч.ч.1,2 ст.118, ст.ст.125, 126 ЗК України від 25.10.2001 року: «Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Позивач не довела, що вона має будь-яке право чи будь-який охоронюваний законом інтерес щодо спірної земельної ділянки, які набуті на підставі вказаних нормативних актів. 19.04.2016 року позивач звернулась до Ковельської міської ради із заявою про врахування її інтересів при розробленні проекту містобудівної документації розміщення житлової забудови в [ADDRESS] . На вказану заяву позивачу була надана відповідь про те, що їй необхідно подати у відділ містобудування та архітектури схему розташування земельної ділянки по [ADDRESS] , а також документ, що посвідчує право користування зазначеною земельною ділянкою. 17.05.2016 позивачем було подано схему земельної ділянки, після чого ніяких листів щодо спірної земельної ділянки на адресу позивача не надходило. Однак, ще до цих звернень позивача рішенням Ковельської міської ради від 22.10.2015 № 78/55 [PERSON] надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель Ковельської міської ради, не наданих у власність чи користування, орієнтовною площею 1000 кв. м., в [ADDRESS]. 22 червня 2017 року Ковельською міською радою прийнято рішення № 27/13, згідно якого було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 877 кв. м. по [ADDRESS] (кадастровий номер 0710400000:06:001:0023) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель Ковельської міської ради, не наданих у власність чи користування, враховуючи рішення міської ради від 22.10.2015 № 78/55. Позивач не довела, що зазначене вище рішення Ковельської міської ради № 27/13 від 22.06.2017 порушує її право чи інтерес. Позивач не довела, що відповідач передав у власність [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS] , якою вона володіла чи користувалась на законній правовій підставі. Користування земельною ділянкою без належної правової підстави, хоч яким би воно не було тривалим, не породжує права чи охоронюваного законом інтересу щодо цієї ділянки. Зокрема, таке користування не зумовлює переваги на отримання такої земельної ділянки у власність чи користування і, відповідно, охоронюваного законом інтересу щодо цієї ділянки. Позивач не довела, що має переважне щодо [PERSON] право на приватизацію спірної ділянки на основі якихось, передбачених законом, обставин. Посилання позивача на те, що вона добросовісно, відкрито і безперервно протягом 15 років користується земельною ділянкою по [ADDRESS] не може слугувати правовою підставою для користування позивачем спірною земельною ділянкою. Такою підставою є: записи в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, при цьому, приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється (ЗК УРСР від 08.07.1970 року); державні акти, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів, при цьому, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється (ЗК України від 18.12.1990 року); державна реєстрація права на земельну ділянку, оформлена відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ЗК України від 25.10.2001 року). Відповідно до ст.119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом п`ятнадцяти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування (набувальна давність). Отже, навіть якщо умови набувальної давності існують, це не призводить до автоматичного виникнення права власності на земельну ділянку, все одно має бути дотриманий загальний порядок надання земельних ділянок у власність або користування, передбачений ст.ст.118, 123 ЗК України. Існування умов набувальної давності надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування, рішення щодо цього звернення приймається у загальному порядку, за умови дотримання передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів. До того ж, позивач не надала доказів того, що вона добросовісно, відкрито і безперервно користуються спірною земельною ділянкою протягом п`ятнадцяти років і всі її доводи ґрунтуються лише на її твердженнях. Згідно із статтею 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. У разі звернення особи з таким клопотанням та при отриманні відмови в задоволенні клопотання про передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, або залишення його без розгляду, особа має право оскаржити такі дії органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування до суду в установленому законом порядку. Позивач не довела, що вона зверталась у встановленому порядку з клопотанням про передачу спірної земельної ділянки у власність або надання її в користування, зокрема, з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо надання їй цієї ділянки у власність чи користування. В той час, коли інша особа, яка набула спірну ділянку у власність, - [PERSON] , - з таким клопотанням звернулась і зробила це раніше будь-яких звернень позивача. Та обставина, що позивач, за її твердженням, фактично користується спірною земельною ділянкою і користувалась нею раніше, за умови відсутності у неї будь-якої правової підстави для такого користування, не може виправдати втручання у право власності іншої особи, в даному випадку [PERSON] , яке вже набуте. Питання кому саме передати у власність земельну ділянку вирішувалося у відповідному порядку і саме тоді позивачу необхідно було наводити аргументи у свою користь перед органом, який надає земельну ділянку, а не зараз, коли ділянка вже надана іншій особі. У позивача було достатньо часу для того щоб порушити питання про надання їй спірної земельної ділянки у власність чи користування (понад 15 років), не чекаючи поки це питання порушить інша особа. Позивач не надала документи, якими підтверджені межі земельної ділянки, якою вона користується, так само як не подала відповідні документи, які підтверджують правову підставу такого користування. Твердження позивача, що орган, який надавав земельну ділянку у власність [PERSON] , не мав права надавати зазначену земельну ділянку, оскільки її фактично використовує позивач, не заслуговують на увагу. Втручання у вже набуте право власності на земельну ділянку має бути пропорційним і виправданим. Втручання у це право лише тому, що земельна ділянка перед її наданням не була вилучена у особи, яка не мала правових підстав нею користуватися, є, поза сумнівом, невиправданим, оскільки буде обумовлюватися виключно формальними міркуваннями. До того ж, позивач це фактичне користування не довела. Інші доводи позивача щодо порушень встановленого порядку під час передачі відповідачу земельної ділянки у власність суд відхиляє, оскільки позивач не довела, що вона мала будь-яке право чи охоронюваний інтерес щодо спірної земельної ділянки. А неіснуючі право чи інтерес не можуть бути порушені. Позивач не підтвердила відповідними доказами свої вимоги, а тому у їх задоволенні слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed