Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Виконуючий обов'язки керівника Запорізької місцевої прокуратури № 2 звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Запорізької міської ради, Державної інспекції сільського господарства у Запорізькій області до [PERSON], про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування позову зазначив, що Запорізькою місцевою прокуратурою № 2 за результатами вивчення вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2016 у справі № 335/1948/15-к за обвинуваченням [PERSON] у вчинені злочину передбачено ч. 1 ст. 197-1 КК України встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави. Так, зазначеним вироком суду [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 197-1 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 4 250,00 гривень. Вирок набрав законної сили. Однак, на теперішній час [PERSON] не відшкодовано шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 163 398,48 гривень. Також, згідно акту перевірки Держсільгоспінспекції в Запорізькій області від 30.10.2014, [PERSON] досі не звільнив самовільно зайняту земельну ділянку. Прокурор вважає, що вищезазначена сума підлягає примусовому стягненню з [PERSON] на користь Запорізької міської ради, а самовільно зайнята земельна ділянка - поверненню її володільцю. Посилаючись на ст. 121 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 12, 116, 122, 125, 126, 211, 212 Земельного кодексу України, ст. 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 56 Закону України «Про охорону земель» та ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», просив суд стягнути з [PERSON] на користь Запорізької міської ради шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 163 398,48 гривень та зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,5178 га, що розташована на перехрещені [ADDRESS], вартістю 3169194,09 гривень шляхом демонтажу вхідних воріт забезпечивши вільний доступ до земельної ділянки та повернути її власнику землі - територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. Прокурор у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Представник позивача Запорізької міської ради у судовому засіданні підтримав позов прокурора, просив задовольнити його у повному обсязі. Представник позивача Державної інспекції сільського господарства у Запорізькій області у судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином про що в матеріалах справи є відповідні докази. Раніше до суду від Державної інспекції сільського господарства у Запорізькій області надійшов лист щодо перебування у стадії припинення та відсутності кваліфікованих спеціалістів на представництво у суді. За таких обставин та враховуючи явку прокурора у судове засідання, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність представника цього позивача. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позову з тих підстав, що прокурором не наведено підстав для представництва інтересів територіальної громади. Також прокурором не надано обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави, що є порушенням ст. 45 ЦПК України. Крім цього, звертаючись з позовом до суду, прокурор посилається на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у відношенні [PERSON], та акти перевірок з розрахунком. При цьому, матеріали обстеження земельної ділянки, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів (постанова КМУ від 01.11.2000) відсутні. Таким чином, визначити площу земельної ділянки проведенням топографо-геодезичних робіт неможливо, оскільки дані роботи проводяться для складання картографічних матеріалів в процесі виготовлення проектів землеустрою інженером-землевпорядником для оформлення та отримання кадастрового номеру земельної ділянки. Враховуючи зазначене вище, земельні ділянки, про які йде мова, а ні 0,9592 га, а ні 0,5178 га не є самостійними, відокремленими та індивідуально визначеними об'єктами цивільних правовідносин, зазначені земельні ділянки не зареєстровані в Державному земельному кадастрі, що підтверджується відповіддю Головного управління Держземагенства у Запорізькій області в листі від 12.08.2014 № 32-8-02-7073/2 14, не присвоєно кадастрові номери, а отже й відсутня будь-яка проектно-технічна документація за цими ділянками. Поряд із цим, у розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки [PERSON] зазначено, що джерелом одержання показника площі, на якій виявлено самовільне зайняття земельної ділянки є акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства. При цьому, з урахуванням значеного вище, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 106 від 30.10.2014 не містить дійсних підтверджених належним чином відомостей про проведення вимірів площі земельної ділянки. Крім того, інші документи, які були складені при проведені перевірки Державною інспекцією сільського господарства Запорізької області також не містять відомостей про дійсні підтверджені площі земельних ділянок. Тобто, за відсутності підтверджених об'єктивних відомостей про площу земельних ділянок, які були самовільно зайняті, неможливо стверджувати про вірно розрахований розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок. Крім того, в акті перевірки дотримання земельного законодавства, наявного в матеріалах справи, державним інспектором сільського господарства лише зазначено, що гр. [PERSON] самовільно зайнята земельна ділянка шляхом розташування охоронюваної автостоянки на перехресті [ADDRESS], також без зазначення, в який час та спосіб, або яким шляхом. Просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, що з'явились у судове засідання, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2016 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 Кримінального кодексу України, тобто у самовільному зайнятті земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 4 250,00 гривень. Вирок в апеляційному порядку не оскаржувався та набрав законної сили 18 березня 2016 р. (арк. справи 10 - 11). Вказаним вироком було встановлено наступні обставини. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №33/31 від 27.01.2004 земельну ділянку площею 0,9592 га, що розташована у м. Запоріжжі на перехрещені вул. Перемоги та бульвару Центрального, було передано ЗАТ «Молодіжний житловий комплекс «Вознесенка» для розташування складів на період будівництва житлового будинку за рахунок земель Запорізької міської ради. У подальшому для проведення будівельних робіт та для забезпечення охорони майна ЗАТ «Молодіжний житловий комплекс «Вознесенка» тимчасово огородили місцевість проведення будівельних робіт металевою сіткою. В подальшому через відсутність фінансування будівельних робіт, земельна ділянка була залишена але огорожа не демонтована. [PERSON], усвідомлюючи, що право власності на земельну ділянку будь-яких розмірів і не залежно від місця знаходження, оформлюється в порядку передбаченим законодавством України, врахувавши що земельна ділянка призначена для будівництва, огороджена, але має прогалини у секціях, відповідно до чого вхід на територію здійснюється у вільному порядку без перешкод, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи прямий умисел, з метою самовільного зайняття земельної ділянки, організував охорону вказаної земельної ділянки в якості платної стоянки автотранспорту з обмеженим доступом, що виразилось у встановленні вхідних воріт, що зачинялися за допомогою навісного замка. Крім того, залучив без укладання будь-яких трудових та цивільно-правових договорів чотирьох охоронців: [PERSON],, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які чергували щодобово та отримували за це грошові кошти. Відповідно до листа Держземагенства Головного управління Держземагенства в Запорізькій області від 12.08.2014, будь-які правовстановлюючі документи щодо права власності на вказану земельну ділянку, не реєструвалися. Також згідно інформації Управління з питань земельних відноси Запорізької міської ради, з моменту існування управління, а саме з 2009 року, рішення про надання у власність чи користування земельної ділянки на перехрещені вул. Перемоги та бульвару Центрального в м. Запоріжжя Управлінням не готувалось, договір оренди землі за даною адресою в базі, не укладався. Крім того, згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 106 від 30.10.2014, складеним старшим державним інспектором сільського господарства в Запорізькій області встановлено, що [PERSON] самовільно зайнята земельна ділянка, шляхом розташування платної охоронюваної автостоянки на перехресті [ADDRESS]. За результатом проведення топографо-геодезичних робіт, виконаних інженером-геодезистом, встановлено, що площа самовільно зайнятої земельної ділянки складає 0,5178 га. Будь-які рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або вчинені правочини щодо такої земельної ділянки - відсутні. Документи, що посвідчують державну реєстрацію права користування [PERSON] на вище зазначену земельну ділянку - відсутні. Державна реєстрація права на цю земельну ділянку не проведена, що є порушенням ст. 125 Земельного кодексу України. Також, згідно розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки акту обстеження земельної ділянки № 81 від 30.10.2014, встановлено, що внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, [PERSON] завдав шкоди охоронюваним правам держави у особі територіальної громади м. Запоріжжя, на загальну суму 163 398,48 гривень, що вважається значною шкодою, оскільки відповідно до ст.197-1 КК України шкода, передбачена частиною першою цієї статті, визнається значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Також при постановленні вироку суд послався на такі докази: - рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №33/31 від 27.01.2004, яким земельну ділянку площею 0,9592 га, що розташована у м. Запоріжжі на перехрещені вул. Перемоги та бульвару Центрального, було передано ЗАТ «Молодіжний житловий комплекс «Вознесенка» для розташування складів на період будівництва житлового будинку за рахунок земель Запорізької міської ради; лист Головного управління Держземагенства в Запорізькій області від 12.08.2014 № 32-8-0.2-7073/2-14 за якого, будь-які правовстановлюючі документи щодо права власності на спірну земельну ділянку, не реєструвалися; лист Управління з питань земельних відносив ЗМР від 08.08.2014 №3784, за якого, з 2009 року, рішень про надання земельної ділянки по [ADDRESS] не готувалось; акт № 106 перевірки дотримання земельного законодавства від 09.09.2014, яким встановлено порушення вимог земельного законодавства у виді використання земельної ділянки [PERSON] без правовстановлюючих документів; - пояснювальну записку обвинуваченого [PERSON] від 29.09.2014 на ім'я начальника державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області, де останній зазначав, що працював охоронцем в МЖК «Вознесенка» до 2007 року, в цьому ж році на об'єкті стало дві організації, зокрема і «Чорноморспецпроект» зі своєю землею. Між територією двох організацій залишалась земельна ділянка близько 0,7 га, яка належала місту. Обвинувачений звертався за отриманням дозволу. Разом з охоронцями по графіках почали чергувати члени ГО «Спи спокійно», які в подальшому обмежилися, лише внесками у фонд оплати праці охоронців в розмірі 5 грн. за зберігання автомобілів вітчизняного виробництва, та 7 грн. за зберігання іномарок. Обвинувачений просив залишити їх в спокої, дати можливість працювати мирно. - лист Управління з питань земельних відносив ЗМР від 17.01.2015 № 0085/02-03 зі змісту якого випливає, що з 2009 року від ГО «Спи С» заяв щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] не надходило; - наказ № 1 від 13.06.2009 року ГО «Спи С», згідно якого головою правління організації обрано [PERSON]; - акт № 106 перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 30.10.2014, яким зафіксовано, що площа самовільно зайнятої земельної ділянки складає 0,5178 га., та акт обстеження земельної ділянки № 81 від 30.10.2014, яким зафіксовано, що самовільно зайнята земельна ділянка відноситься до земель житлового та громадського призначення з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку; - журнали прийому-здачі чергувань між охоронцями [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тут же старшим охоронцем об'єкта зазначений [PERSON] Зазначені докази були прийняті судом як належні та допустимі. Згідно з п. 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту), без спеціального дозволу» № 963 від 25.07.2007 розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держсільгоспінспекцією та її територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держсільгоспінспекцією на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно- кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.2000 № 1619. Державним інспектором сільського господарства на підставі вищезазначеної постанови здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, який становить 163 398,48 гривень. За нормою статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як передбачено ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Як встановлено судом, та не оспорюється сторонами у справі, на теперішній час [PERSON] шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 163 398,48 гривень, не відшкодовано. Як випливає з акту перевірки Держсільгоспінспекції в Запорізькій області від 30.10.2014 [PERSON] не самовільно зайняту земельну ділянку не звільнив. Положеннями ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» передбачено, що будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними, визначаються як самовільне зайняття земельної ділянки. Згідно зі ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельної ділянки. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до ст.ст. 211, 212 ЗК України, ст. 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України особами, що її заподіяли. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно зі ст. 212 ЗК України самовільно зайняті землі підлягають поверненню власнику. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. Відповідно до приписів ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 56 Закону України «Про охорону земель» юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Як випливає з розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки шкода, що заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок комунальної власності, які не надані у користування та не передані у власність, внаслідок їх самовільного зайняття зараховуються на рахунок місцевого бюджету м. Запоріжжя, розпорядником якого є Запорізька міська рада. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, вина [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України щодо самовільного зайняття земельної ділянки на перехресті [ADDRESS] площею 0,5178 га, та спричиненням шкоди вказаними діями є доведеною в розумінні ст. 61 ЦПК України. Таким чином, вищезазначена сума підлягає примусовому стягненню з [PERSON] на користь Запорізької міської ради. Згідно інформації Управління Держземагенства у Запорізькому районі Запорізької області за № 10-28-0.2-194/2-15 від 18.02.2015 станом на 01.01.2015 вартість спірної земельної ділянки становить 3 169 194,9 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених Законом. Це право передбачено також п. 2 ст. 121 Конституції України. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Також, відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами. При цьому, прокурором враховані наступні підстави для звернення з позовом до суду. Статтею 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Також, п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ст.ст. 10, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» однією з основних функцій держави, яка віднесена до повноважень міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради уповноважені передавати земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. В даному випадку відповідач самовільно зайняв земельну ділянку та використовує її, у той час як відповідно до ст. 317 ЦК України тільки власнику належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності та земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. За таких обставин, пред'явлення даного позову є заходом прокурорського реагування на захист інтересів держави в особі Запорізької міської ради, як органу, уповноваженого здійснювати функції держави у сфері земельних відносин, оскільки використання землі з порушенням вимог чинного законодавства завдає шкоди інтересам держави у сфері контрою за використанням та охороною земель у вигляді самовільного зайняття та використання земельних ресурсів як національного багатства, що перебуває під особливою охороною держави. Своєю чергою, ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що органом, уповноваженим на здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності є центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 № 459/2011 «Про Державну інспекцію сільського господарства України» є Держсільгоспінспекція України. Відповідно до п. 8 ст. 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» інспекторам у сфері державного контролю за використанням та охороною земель надано право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. Відповідно до інформації з Державної інспекції сільського господарства у Запорізькій області, сільгоспінспекцією позови до суду щодо повернення [PERSON] самовільно зайнятої земельної ділянки не пред'являлись. Таким чином, Державна інспекція сільського господарства у Запорізькій області надані їй законом повноваження щодо можливості звернення до суду з позовом щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок не здійснила, що є підставою для звернення в.о. керівника Запорізької місцевої прокуратури № 2 з даним позовом до суду. Крім того, від Державної інспекції сільського господарства у Запорізькій області до суду надійшов лист щодо перебування даного державного органу у стадії припинення та відсутності кваліфікованих спеціалістів на представництво у суді. У спірних правовідносинах в частині позовних вимог щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок самовільного заняття земельної ділянки комунальної власності, що не надана у користування та не передана у власність, то органом уповноваженим на звернення до суду з таким позовом згідно закону є відповідний орган місцевого самоврядування. Відповідно до інформації з Запорізької міської ради, міською радою не вживались заходи щодо примусового стягнення майнової шкоди з відповідача у справі. Таким чином, Запорізька міська рада є органом, уповноваженим державою розпоряджатись коштами, які знаходяться на її розрахункових рахунках та здійснювати їх облік. Зважаючи на викладене, в.о. керівника Запорізької місцевої прокуратури № 2 правомірно звернувся до суду з вказаною позовною заявою в інтересах держави в особі органу, який уповноважений від імені держави здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Запорізької міської ради. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана представити судові докази в обґрунтуванні своїх вимог. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. У спірних правовідносинах позовні вимоги прокурора ґрунтуються на належних та допустимих доказах, відповідних розрахунках, актах тощо, складених уповноваженими особами. Натомість, відповідач, заперечуючи проти даного позову, не підтверджує свої заперечення належними доказами. Так у своїх запереченнях відповідач ставить під сумнів правильність розрахунку суми шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки у зв'язку з неможливістю визначення дійсної площі спірної земельної ділянки. Суд наголошує, що розмір самовільно зайнятої земельної ділянки і розмір заподіяної [PERSON] матеріальної шкоди встановлені вироком суду відносно нього, який набрав законної сили та підтверджено матеріалами справи. На порушення вищенаведених норм права відповідач суму шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 163 398,48 гривень не відшкодував, самовільно зайняту земельну ділянку не володільцю повернув, у зв'язку із чим у прокурора наявні підстави вимагати цього в судовому порядку. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що задовольняє позов у повному обсязі. На підстави викладеного,

Outcome: approved