Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на автомобіль Mercedes-Benz Sprinter, модель 316 CDI, д.н.з. [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] та звільнити його з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14 вересня 2017 року придбав автомобіль Mercedes-Benz Sprinter, модель 316 CDI, д.н.з. [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] у суб`єкта господарювання, що здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами та перебуває на обліку в ГСЦ МВС за реєстраційним №6976 від 11 березня 2014 року вживаний транспортний засіб, сплативши останньому грошові кошти у розмірі 38300 гривень. Підставою для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу між позивачем та ФОП [PERSON] передував укладений Договір комісії №6976/17/001524 від 14 вересня 2017 року між останньою та попереднім власником транспортного засобу - [PERSON] , відповідно до якого коміссіонер зобов`язався за дорученням комітента та винагороду, здійснити від свого імені угоду з продажу спірного транспортного засобу. Незважаючи на це, позивач не має можливості зареєструвати за собою право власності на вказаний транспортний засіб, оскільки накладено на нього арешт. Автомобіль перебуває у його володінні, накладення арешту на нього порушує його права як власника вказаного транспортного засобу. Провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження було відкрито ухвалою суду від 04 січня 2019 року (а.с.38-39). 08 лютого 2019 року на адресу суду надійшло письмове пояснення від Регіонального сервісного центру в Житомирській області, в якому зазначено, що позивач 14 вересня 2017 року придбав транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter, модель 316 CDI, д.н.з. [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , проте протягом тривалого часу не зареєстрував його у встановленому законодавством порядку, тим самим порушив вимоги законодавства, а саме ст.34 Закону України «Про дорожній рух» та п.7 Порядку здійснення відомчої реєстрації та ведення обліку транспортних засобів. Разом з тим, відповідно до наданої копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на транспортний засіб марки Mercedes-Benz Sprinter, модель 316 CDI, д.н.з. [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , постановою про арешт майна боржник від 17 вересня 2018 року виданої Житомирським РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області накладено обтяження та заборону відчуження, що забороняє вчиняти будь-які операції з транспортним засобом (а.с.48-50). В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримавши заявлені вимоги (а.с.164). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився. У відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному сайті суду. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.280 та ч.2 ст.247 ЦПК України. Від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.161, 162, 176). Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 14 вересня 2017 року відповідач [PERSON] (Комітент) та ФОП [PERSON] (Коміссіонер) уклали Договір комісії №6976/17/001524, відповідно до якого Коміссіонер зобов`язався за дорученням Комітента та винагороду, здійснити від свого імені угоду з продажу транспортного засобу марки Mercedes-Benz Sprinter, модель 316 CDI, д.н.з. [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] (а.с.14). Того ж дня, між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами якого в момент його підписання позивач передає 38300 гривень (а.с.13), вартість якого визначена висновком про оцінку вартості транспортного засобу від 12 вересня 2017 року (а.с.16). Судом також встановлено, що на виконанні у Житомирському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебуває виконавче провадження №58871692 по виконанню виконавчого листа від 10 грудня 2018 року №278/2688/18, виданого Житомирським районним судом Житомирської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у сумі 90538,82 гривень (а.с.129). 12 грудня 2018 року старшим державним виконавцем накладено арешт на майно боржника (а.с.130-133). Оцінюючи всі зібрані у справі докази, суд виходить з наступного. Згідно з частинами першою, четвертою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388. Відповідно до пункту 1 Порядку встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень (пункт 2 Порядку). В пункті 8 Порядку наведено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, якими є: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою (за її наявності); договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. У статті 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов`язкову державну реєстрацію, перереєстрацію, облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. З аналізу наведених норм права вбачається, що договір купівлі-продажу транспортного засобу є укладеним лише з моменту його державної реєстрації. Позивачем не надано суду доказів щодо укладання між ним та відповідачем [PERSON] основного договору купівлі-продажу транспортного засобу, який би міг бути підставою здійснення державної реєстрації транспортного засобу, що підтверджував би правомірність його придбання. Крім того, у встановленому порядку позивач не зареєстрував його за собою. Оскільки момент вчинення вищезазначеного правочину відповідно до статті 210 ЦК України пов`язується із державною реєстрацією, тому він не є укладеним і не створює прав і обов`язків для сторін, а тому відсутні підстави вважати, що позивач набув право власності на автомобіль у встановленому законом порядку. Таким чином, підстав в порядку ст.392 ЦК України визнавати за позивачем право власності на даний транспортний засіб - відсутні, що вказує на необхідність відмови позивачу у задоволенні позовних вимог в цій частині. Враховуючи те, що вимоги про зняття арешту з майна та надання дозволу на зняття автомобілю з обліку в сервісних центрах МВС є похідними від вимог про визнання права власності суд приймає рішення про відмову і у їх задоволенні.

Outcome: dismissed