Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконкому Вінницької міської ради, у якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 20.02.2020 року №424 про скасування пункту 1.3 Рішення виконавчого комітету міської ради від 07.11.2019 року №2773 та зобов`язати виконавчий комітет Вінницької міської ради змінити договір найму квартири [ADDRESS] , змінивши померлого наймача [PERSON] на нового наймача [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] , ще будучи неповнолітнім, проживав з 2000 року разом зі своєю матір`ю [PERSON] (яка була квартиронаймачем) у квартирі [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. На момент її смерті позивач проживав разом з нею, вів спільне господарство, користувався нарівні з наймачем усіма правами і ніс усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. 31.05.2019 року позивач звернувся до виконкому Вінницької міської ради із заявою про зміну договору найму у зв`язку зі смертю попереднього квартиронаймача [PERSON] на підставі ст. 106 Житлового кодексу Української PCP. Пунктом 1.3 Рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №2773 від 07.11.2019 року «Про зміну договору найму жилих приміщень» надано дозвіл на укладення договору найму на двокімнатну квартиру під [ADDRESS] з [PERSON] в зв`язку зі смертю попереднього квартиронаймача [PERSON] та 28.01.2020 року позивач був зареєстрований за вказаною адресою. 03.02.2020 року з позивачем був укладений договір №447 найму житла, яке перебуває у комунальній власності м. Вінниці, а також Актом користування житловим приміщенням по договору найму №447 від 03.02.2020 року передано в користування вищевказану квартиру. Факт підписання договору та передачі майна, як наймачеві, підтверджується також копією особливого рахунку № [NUMBER] від 31.01.2020 року, виданого ТОВ «ЖЕО». Таким чином, рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №2773 від 07.11.2019 року «Про зміну договору найму жилих приміщень» було виконано і позивач на підставі цього рішення позивач набув статусу квартиронаймача вказаної квартири. В подальшому, рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 20.02.2020 року №424 скасовано пункт 1.3 Рішення виконавчого комітету міської ради від 07.11.2019 року № 2773 «Про зміну договору найму жилих приміщень та часткові зміни в рішенні виконавчого комітету міської ради від 24.10.2019 року №2658» в частині надання дозволу на укладення договору найму на квартиру [ADDRESS] з [PERSON] , оскільки на думку виконкому Вінницької міської ради позивач не являється наймачем вказаної квартири, тобто втратив права, які витікають з договору найму квартири передбачені ст. 64 ЖК України. Позивач вважає рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 20.02.2020 року №424 протиправним і таким, яке прийнято з грубим порушенням норм Житлового кодексу України, Цивільного кодексу України та інших нормативно-правових актів, з таких підстав. Позивач вважає, що після того, як відповідач на підставі п. 1.3 Рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №2773 від 07.11.2019 року надав позивачу дозвіл на укладення договору найму на двокімнатну квартиру під [ADDRESS] і з ним було укладено договір найму квартири, позивач набув права наймача зазначеної квартири. Вказане рішення №2773 від 07.11.2019 року вичерпало свою дію і тому воно не може бути скасоване чи змінене самостійно органом місцевого самоврядування після його виконання. Не маючи законних підстав, скасувавши п. 1.3 Рішення виконавчого комітету міської ради від 07.11.2019 року №2773 відповідач фактично порушив житлові права позивача щодо користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Тунік Ю.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, пославшись на обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Крім того, позивач суду пояснив, що в квартирі [ADDRESS] він проживав з народження. Потім до 16 років він навчався і проживав в інтернаті, а після чого повернувся додому і проживає в цій квартирі по теперішній час. Позивач мав молодшого брата по материнській лінії - [PERSON] , який ще маленьким був усиновлений громадянами Італії, йому було змінено прізвище, ім`я і він вибув з квартири. Будь-якою інформацією щодо [PERSON] позивач не володіє, оскільки після усиновлення брата [PERSON] позивач його ніколи не бачив. Бабуся позивача, його мати і її брат [PERSON] померли, інших близьких родичів він не має. На запитання суду пояснив, що це його єдине житло. Представник відповідача - виконавчого комітету Вінницької міської ради в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення вказаного позову, надала суду пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву (а.с. 41-42). Однак в судове засідання 15.09.2021 року представник відповідача не з`явився по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином. Свідки [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що вони сусіди позивача. Дуже добре і багато років знали бабусю позивача, його маму, спілкувалися з ними по-сусідськи. Позивач з народження проживав в квартирі [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю [PERSON] до дня її смерті, хоронив її. Вказана квартира була надана бабусі позивача з її дітьми. Мати позивача декілька разів виходила заміж, але шлюби були не вдалі. Будь-яких спорів за спірну квартиру у позивача немає, так як після смерті бабусі, мами та її брата у позивача нікого з близьких родичів не залишилося. Молодший брат позивача усиновлений іноземцями, ніколи додому не приїжджав, вони його ніколи після того не бачили, багато років вже минуло. Позивач нормальний, хороший молодий чоловік, в будь-яких ситуаціях із вживанням алкоголю чи наркотиків він помічений не був, в тюрмі не сидів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] не приватизована, перебуває у комунальній власності м. Вінниці. З копії особового рахунку № [NUMBER] від 16.03.2021 року (а.с. 61) на квартиру [ADDRESS] встановлено, що квартиронаймачем цієї квартири значилася [PERSON] , яка була в ній зареєстрована з 25.12.2000 року. 29.10.1992 року у виконкомі Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , актовий запис №86, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29.10.1992 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00029607078 від 17.02.2021 року (а.с. 20, 46). Позивач [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.05.2019 року Вінницьким міським відділом РАЦС ГТУЮ у Вінницькій області (а.с. 9). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.05.2019 року Вінницьким міським відділом РАЦС ГТУЮ у Вінницькій області (а.с. 8). Згідно наданих в судовому засіданні пояснень позивача встановлено, що позивач мав молодшого брата по материнській лінії - [PERSON] , який ще маленьким був усиновлений громадянами Італії, йому було змінено прізвище, ім`я і він вибув з квартири. Будь-якою інформацією щодо [PERSON] позивач не володіє, оскільки після усиновлення брата [PERSON] позивач його ніколи не бачив. Відповідно до копії особового рахунку № [NUMBER] від 16.03.2021 року (а.с. 61) [PERSON] вибув 11.05.2004 року з квартири [ADDRESS] . З копії особового рахунку № [NUMBER] від 16.03.2021 року (а.с. 61) на квартиру [ADDRESS] видно, що в цій квартирі також проживав і був зареєстрований з 04.07.1975 року дядько позивача (брат [PERSON] по материнській лінії) - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та знятий з реєстрації в зв`язку зі смертю з 28.01.2020 року (а.с. 58). Копією особового рахунку № [NUMBER] від 16.03.2021 року (а.с. 61) на квартиру [ADDRESS] підтверджується, що позивач [PERSON] постійно проживав у цій квартирі. Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №15889 від 09.03.2021 року [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі з 28.01.2020 року (а.с. 57). Довідкою №339, виданою 17.05.2019 року ТОВ «ЖЕО» підтверджується, що [PERSON] постійно проживав за адресою: [ADDRESS] разом із померлою [PERSON] на день її смерті ( [INFO] ), вели спільне господарство (а.с. 16). Згідно з Актом №11029, складеним 16.05.2019 року комісією в складі інженера [PERSON] та начальника Чуманова В.Ю. ВКР ТОВ «ЖЕО» встановлено, що зі слів сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що [PERSON] постійно проживав на день смерті з [PERSON] та проживає на даний час у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Обставини постійного проживання позивача [PERSON] разом зі своєю матір`ю [PERSON] до дня її смерті за адресою: [ADDRESS] підтвердили також в судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] . Пунктом 1.3 рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради №2773 від 07.11.2019 року надано дозвіл житлово-експлуатаційним конторам, відповідним підприємствам, установам, організаціям на укладення договору найму в державних житлових приміщеннях з членом сім`ї квартиронаймача, зокрема, на двокімнатну квартиру під [ADDRESS] , житловою площею 25,6 кв.м., з [PERSON] у в зв`язку зі смертю попереднього квартиронаймача [PERSON] (а.с. 7). 03.02.2020 року між ТОВ «Житлово-експлуатаційне об`єднання» та [PERSON] був укладений договір №447 найму житла, яке перебуває у комунальній власності м. Вінниці, відповідно до якої наймодавець надав наймачу [PERSON] у безстрокове користування житлове приміщення двокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 25,6 кв.м. (а.с. 10-11). [PERSON] прийняв в користування та користується двокімнатною квартирою [ADDRESS] , житловою площею 25,6 кв.м. згідно із Актом користування житловим приміщенням по договору найму №447 від 03.02.2020 року (а.с. 12). Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №424 від 20.02.2020 року скасовано пункт 1.3 рішення виконавчого комітету міської ради від 07.11.2019 року №2773 «Про зміну договору найму жилих приміщень та часткові зміни в рішенні виконавчого комітету міської ради від 24.10.2019 року №2658» в частині надання дозволу на укладення договору найму на квартиру [ADDRESS] з [PERSON] (а.с. 6). Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №550 від 05.03.2020 року відмовлено в безоплатній передачі квартири [ADDRESS] у приватну власність [PERSON] (а.с. 8-9). Позивач вважає рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 20.02.2020 року №424 протиправним і таким, яке прийнято з грубим порушенням норм чинного законодавства, а тому оскаржив його до суду. Суд, враховуючи доводи та вимоги позовної заяви, відзиву на позовну заяву, а також на підставі встановлених фактичних обставин справи і наданих сторонами доказів, виходить з наступного. Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) питання щодо скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Згідно із ч. 9, 10 ст. 59 Закону №280/97-ВР, рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до Закону №280/97-ВР система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Згідно із ст. 1 Закону №280/97-ВР, виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами; делеговані повноваження - повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад. Конституційний Суд України у своєму рішенні №7-рп/2009 зазначив, що закріплені у статті 144 Конституції України і статті 59 Закону №280/97-ВР норми про акти органів місцевого самоврядування, крім юридичної форми реалізації завдань і функцій, визначають порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування. В Законі встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання, і що рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (стаття 25, частина четверта статті 59). У Законі передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, які належать до компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою, і що раді належить право скасовувати акти виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень (частина 9 статті 59, пункт 15 частини першої статті 26). Системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування. Це узгоджується із правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини вказаного Рішення). Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України,

Outcome: partial