Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

В вересні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] професійного аграрного ліцею, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: директор [PERSON] професійного аграрного ліцею [PERSON], про визнання строкового договору таким, що укладений на невизначений строк, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року працювала в [PERSON] професійному аграрному ліцеї на посадах соціального педагога та виконуючого обов'язки заступника директора з навчально-виховної роботи. Наказом №61-к від 30 серпня 2018 року звільнена з посади соціального педагога у зв'язку із закінченням строкового трудового договору. Вважає зазначений наказ незаконним, оскільки з нею було укладено контракт як з соціальним педагогом, а чинне законодавство України не передбачає укладення контрактів у таких випадках. Крім того, з жовтня 2018 року її було переведено на посаду виконуючого обов'язки заступника директора з навчально-виховної роботи, а потім з січня 2018 року на посаду соціального педагога та при цьому не зазначено, що її переведено на цю посаду на умовах строкового трудового договору. Також зазначає, що при звільненні її з посади з нею не було проведено розрахунок в повному обсязі. Зазначені незаконні дії відповідача завдали їй моральної шкоди. З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд поновити її на посаді соціального педагога, скасувати наказ про її звільнення, визнати строковий договір таким, що укладений на невизначений строк, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також моральну шкоду (а. с. 2 6, 58 62). Відповідач проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що позивач порушила строки звернення до суду. Крім того, позивач добровільно уклала строковий трудовий договір, у зв'язку із закінченням якого її було звільнено відповідно до вимог чинного законодавства України (а. с. 43). Третя особа письмових пояснень щодо позову не надала. 22 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 15 листопада 2018 року (а. с. 32). 15 листопада 2018 року судове засідання відкладено на 27 грудня 2018 року за клопотанням позивача для надання їй часу на ознайомлення з відзивом на позов та письмової відповіді на відзив (а. с. 39, 48). 27 грудня 2018 року судове засідання відкладено на 01 лютого 2019 року за клопотанням представника відповідача для надання йому часу на подачу додаткових доказів (а. с. 84 87). 01 лютого 2019 року судове засідання відкладено на 19 лютого 2019 року за клопотанням позивача для надання їй часу на ознайомлення з доказами, наданими представником відповідача (а. с. 114, 115). 19 лютого 2019 року в судовому засіданні оголошено перерву до 27 лютого 2019 року (а. с. 125 127). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у її письмових поясненнях від 18 лютого 2019 року та додатково пояснила, що під час влаштування на роботу вона писала заяву про прийняття на роботу з 01 вересня 2017 року на посаду соціального педагога, яку здала до канцелярії учбового закладу. Директор і кадровик запропонували заповнити контракт, зазначивши, що всі працівники закладу працюють за контрактом через проблеми з фінансуванням. Їй було надано форму контракту, яку вона заповнила власноруч, в заповненні деяких пунктів допомогу надала кадровик. В наказі про її прийняття на роботу не було нічого зазначено про те, що її прийнято на роботу за строковим контрактом. Розуміла, що даний контракт є строковою угодою, терміном до 31 серпня 2018 року. В обов'язки соціального педагога входила робота зі «статусними дітьми» - діти сироти, діти позбавленні батьківського піклування, діти, що без причин пропускають заняття та ін.(позакласна робота). Робочий день в неї був з 08 год. до 17 год. У звязку з виробничою необхідністю директором було запропоновано їй перейти на посаду виконуючого обов'язки заступника директора з навчально-виховної роботи (у звязку із звільненням попереднього працівника) терміном на 1-2 місяці. Зазначила, що писала письмову заяву про переведення з посади соціального педагога на посаду виконуючої обовязки заступника директора з навчально-виховної роботи з 02 жовтня 2018 року та у виданому наказі не зазначено, що за нею зберігається попереднє місце роботи. Після того як її перевели на посаду виконуючої обовязки заступника директора її строкова посада трансформувалась у безстрокову. До посадових обовязків заступника директора з навчально-виховної роботи відноситься організаційна робота. Під час перебування на посаді виконуючого обов'язки заступника директора з навчально-виховної роботи обовязки соціального педагога вона не виконувала. Напередодні 2018 року, групи випускались, крім того були відраховані деякі студенти, тому посада заступника директора була скорочена до 0,5 ставки. З цього приводу нею була написана заява про переведення на посаду соціального педагога. На час переведення вважала, що працює на посаді постійного працівника. При переведенні назад на посаду соціального педагога їй було запропоновано перейти безстроково, на що вона погодилась. На момент звільнення вважала себе працівником, що працює на постійній посаді соціального педагога починаючи з 02 січня 2018 року. 31 серпня 2018 року вона вийшла з відпустки і працювала повний робочий день. Близько 11 години її повідомили про звільнення, не зазначивши підстав, та надали обхідний лист. Директора на місці не біло. Коли директор повернувся в них відбулася розмова, про те директор не дав їй чіткої відповіді на те чи буде вона надалі працевлаштована. Вона отримала наказ про звільнення. Того дня вона перебувала на роботі до кінця робочого часу. Вона написала заяву про прийняття на роботу з 01 вересня 2018 року, але реєструвати її відмовились, тоді вона надіслала заяву поштою. Повний розрахунок вона так і не отримала за відпрацьований робочий день. Документи їй були надіслані поштою лише після звернення на гарячу лінію. На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Оцінює свої моральні страждання саме в розмірі 50\~000 грн., оскільки до 2017 року вона перебувала на обліку в центрі зайнятості і після звільнення не мала права на отримання допомоги по безробіттю близько 140 днів. Крім того, розмір допомоги складає 49% від розміру мінімальної заробітної плати. Вона має інвалідність, через потрясіння двічі їй довелося лікуватися. Вона наступного дня після звільнення стала на облік до центру зайнятості, сама намагалася працевлаштуватися, але після початку навчального року вільних вакансій немає. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала та пояснила, що наказом від 31 серпня 2017 року [PERSON] було прийнято на посаду соціального педагога з 01 вересня 2019 року. Оскільки для прийняття на роботу, відповідно до вимог законодавства, треба наказ направити до податкової інспекції, лише наступного дня прийнятий працівник може приступити до роботи. Тому наказ про прийняття на роботу [PERSON] було видано 31.08.2017 року, про прийняття її з 01 вересня 2017 року. Крім того, обовязковою умовою початку учбового процесу є наявність соціального педагогу у штаті навчального закладу. Відповідно до вимого ч. 2 ст. 24 КЗпП України заява про прийняття на роботу не є обовязковим документом для видачі наказу про прийняття на роботу. При переведенні працівника на іншу посаду, обовязковою умовою є згода працівника, в наказі про переведення обовязково зазначається термін на який здійснюється переведення працівника. В наказі про переведення не зазначається про збереження за працівником попереднього місця роботи, оскільки при зазначенні цього, виплата заробітної плати за попереднім місцем роботи зберігається за працівником. На момент переведення позивача на посаду виконуючого обов'язки заступника директора з навчально-виховної роботи ця посада була вакантна. Оплата праці [PERSON] проводилась відповідно до посадового окладу заступника директора з навчально-виховної роботи. При цьому посада соціального педагога після переведення позивача стала вакантною та позивач в цей час обов'язки соціального педагога не виконувала. Відповідно до ст. 43 КЗпП України при виробничій потребі працівника може бути переведено на іншу посаду, але укладений строковий договір залишається чинним. Тому в останній день строкового договору [PERSON] було звільнено. Позивачу була надана відпустка строком 56 календарних днів, останній день відпустки припадав на 31 серпня 2018 року. Тобто 31 серпня 2018 року оплачено позивачу як день відпустки, відкликання на цей день не було. З урахуванням викладено вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Адвокат [PERSON], діючи як представник відповідача та третьої особи, підтримав пояснення представника відповідача [PERSON] та просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи та оглянувши оригінали письмових доказів у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні заяви та заперечення на них, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносини. 01 вересня 2017 року на підставі наказу №68-к від 31 серпня 2017 року, заяви [PERSON] про прийняття на роботу та контракту від 01 вересня 2017 року позивача прийнято на роботу соціальним педагогом на умовах строкового трудового договору по 31 серпня 2018 року (а. с. 95 97). 02 жовтня 2017 року позивача за її заявою переведено на посаду виконуючої обов'язки заступника директора з навчально-виховної роботи з 02 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року (а. с. 98 100). 02 січня 2018 року позивача за її заявою переведено на посаду соціального педагога (а. с. 101 102). На підставі наказу №61-к від 30 серпня 2018 року позивача звільнено з посади соціального педагога з 31 серпня 2018 року у зв'язку з закінченням строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України (а. с. 110). 31 серпня 2018 року позивача ознайомлено із зазначеним наказом, що підтверджується її підписом на наказі та нею не оспорюється. Щодо заперечень представників відповідача відносно пропуску позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як зазначалось вище, позивач була ознайомлена з наказом про звільнення 31 серпня 2018 року (а. с. 110). Відповідно до вхідного штампу позовну заяву подано до суду 28 вересня 2018 року (а. с. 40). Згідно з службовою запискою секретаря суду від 28 вересня 2018 року, акту щодо неналежного функціонування КП «Д-3» автоматизованої системи документообігу суду та розпорядження керівника апарату суду від 28 вересня 2018 року №398 реєстрація та автоматичний розподіл справи за позовом [PERSON] здійснено 02 жовтня 2018 року (а. с. 1, 49 52). Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем подано позов в межах місячного строку з дня вручення їй копії наказу про звільнення. За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір\~є угода\~між працівником\~і власником\~підприємства,\~установи,\~організації або\~уповноваженим ним\~органом чи\~фізичною особою,\~за якою\~працівник зобов'язується\~виконувати роботу,\~визначену цією\~угодою,\~з підляганням\~внутрішньому трудовому\~розпорядкові,\~а власник\~підприємства,\~установи,\~організації або\~уповноважений ним\~орган чи\~фізична особа\~зобов'язується\~виплачувати працівникові\~заробітну плату\~і забезпечувати\~умови праці,\~необхідні для\~виконання роботи,\~передбачені законодавством\~про працю,\~колективним договором\~і угодою\~сторін.Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1)\~безстроковим,\~що укладається\~на невизначений\~строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Судом встановлено, що позивач була прийнята на посаду соціального педагога на умовах строкового договору до 31 серпня 2018 року. В подальшому за взаємною згодою сторін позивача переведено на посаду виконуючої обов'язки заступника директора з навчально-виховної роботи з 02 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року. При цьому, зазначена посада заступника директора з навчально-виховної роботи була вакантною та після переведення позивача, вона припинила виконувати обов'язки соціального педагога, отримувати заробітну плату відповідно до укладеного контракту від 01 вересня 2017 року та посада соціального педагога стала вакантною. В період з 02 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року позивач виконувала обов'язки заступника директора з навчально-виховної роботи та отримувала відповідну заробітну плату, яка передбачена штатним розписом для цієї посади. За таких обставин, суд приходить до висновку, що строковий трудовий договір, укладений між сторонами 01 вересня 2017 року за угодою сторін припинив свою дію з 02 жовтня 2017 року (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Потім з 02 січня 2018 року позивача переведено за її письмовою заявою на посаду соціального педагога. При цьому ні в її заяві на переведення, ні в наказі №1-к від 02 січня 2018 року не зазначено, що переведення здійснюється на умовах строкового трудового договору до 31 серпня 2018 року (а. с. 101 102). Отже, в силу п. 1 ч. 1 ст. 23 КЗпП України, 02 січня 2018 року сторонами укладено безстроковий трудовий договір, за умовами якого позивач зобов'язалася виконувати роботу соціального педагога, а відповідача виплачувати заробітну плату. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку, на який його було укладено. Оскільки, контракт від 01 вересня 2017 року припинив свою дію 02 жовтня 2017 року у звязку з переведення позивача на посаду виконуючого обовязки заступника директора з начально-виховної роботи та при переведенні позивача 02 січня 2018 року на посаду соціального педагога сторонами було укладено безстроковий трудовий договір, то наказ про її звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України слід визнати незаконним і вона підлягає поновленню на посаді соціального педагога з 01 вересня 2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто за період з 01 вересня 2018 року по день ухвалення рішення судом. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період, а після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Довідкою відповідача підтверджується, що середньоденний заробіток позивача становить 235,96 грн. (а. с. 82). Відповідно до норм тривалості робочого часу на кожний рік з часу звільнення кількість робочих днів становить за вересень 2018 року 20 днів, за жовтень 2018 року 22 дні, за листопад 2018 року 22 дні, за грудень 2018 року 20 днів, за січень 2019 року 21 день, за лютий 2019 року по 27 лютого 2019 включно 19 днів, всього 124 дні. Середній заробіток,\~який підлягає\~стягненню на\~користь позивача,\~складає 29\~259,04\~грн.\~(124\~х 235,96\~грн.)\~без віднімання\~сум податків\~та зборів,\~які підлягають нарахуванню відповідно до чинного законодавства та утриманню роботодавцем при виконанні судового рішення. За правилами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги характер правопорушення, ступінь фізичних та душевних страждань позивача, яка у звязку із незаконним звільненням втратила роботу та заробітну плату, змушена була змінювати звичний спосіб життя з метою працевлаштування та отримання засобів до існування, шість місяців перебувала без роботи.

Outcome: partial