Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Позивач звернулась до суду з позовом, якими висунула вимоги про розірвання шлюбу з відповідачем. Зокрема, останні умотивувала тим, що 10 листопада 2018 року уклала шлюб з [PERSON] , однак, спільне життя не склалось відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. При цьому, тривалий час вона та відповідач живуть окремим життям та власними інтересами, а тому сім`я фактично припинила своє існування і є очевидною неможливість її збереження. До того ж, позивач посилалась на те, що її не влаштовує спосіб життя відповідача, а тому збереження шлюбу суперечить її інтересам. За таких обставин, позивач просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 10 листопада 2018 року Вознесенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 278. Процесуальні дії у справі Підготовче провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2019 року. Позиція учасників справи Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, про його дату час і місце повідомлена належно, надала письмову заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності. Висловила, крім цього, позицію щодо підтримання своїх вимог, які просила задовольнити. Відповідач у підготовче судове засідання також не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, позов визнав, проти ухвалення судом рішення на стадії підготовчого провадження не заперечував. За таких обставин, на підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позову, суд вправі ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у порядку ст. 206 ЦПК України. При цьому, суд не установив будь - яких фактів, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а як наслідок, не убачав підстав для відмови у прийнятті визнання ним позову і продовження у зв`язку із цим судового розгляду. Тому, за таких обставин, суд ухвалив рішення на даній стадії процесу на підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України. Установлені судом фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, з посиланням на докази, а також оцінка аргументів позивача Тож, суд, перевіривши доводи і обгрунтованість висунутих позивачем вимог, оцінивши надані йому докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши з їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до такого. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони уклали шлюб 10 листопада 2018 року, який був Вознесенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 278. Від шлюбу сторони дітей не мають. Та відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття ж 55 СК України встановлює обов`язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Крім того, за ст. 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання, мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Але кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин або до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Та як слідує із позовної заяви, сторони шлюбні відносини фактично припинили, примирення між собою не бажають, що слідує із їхніх заяв, а тому таке дає суду підстави вважати, що вони про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги не піклуються, шлюбні стосунки не підтримують, внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, окрім цього, виходив із положень ч.1 ст. 82 ЦПК України, за якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Тому з урахуванням такого, проаналізувавши позиції сторін, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Водночас, згідно із положеннями ч.4 ст. 206 ЦПК України, суд переконався, що визнання відповідачем позову у цьому випадку не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з урахуванням ще й того факту, що сторони дітей не мають. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення, обставини, на які посилається позивач і які визнав, у свою чергу, відповідач, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу суперечить їхнім же інтересам, а тому такий шлюб, згідно вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 СК України підлягає розірванню, а позов у цій частині, відповідно, задоволенню. При цьому, за правилами ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом він припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Разом із цим, суд вважає необґрунтованою вимогою ту, якою порушене питання про відновлення дошлюбного прізвища. Зокрема, суд виходив із такого. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, способи цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках, що прямо визначено ч.3 ст. 16 ЦК України. Однак, наразі суд не має у своєму розпорядженні доказів того, що позивач позбавлена можливості у позасудовому, встановленому законом порядку відновити своє дошлюбне прізвище, а тому вважає відповідну вимогу такою, що не підлягає до задоволення. Водночас, закон не визначає повноважень суду відновлювати дошлюбне прізвище за наслідками розгляду справи у порядку позовного провадження. Як наслідок, у цій частині позов не підлягає до задоволення. Щодо розподілу судових витрат Суд, окрім цього, за імперативною вимогою ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позову, вважає за необхідне вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 352, 40 грн. І з цих мотивів,

Outcome: partial