Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

В жовтні 2015 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], Миколаївської міської ради про визнання договору дійсним, визнання права власності в порядку спадкування Вказувала на те, що 10.12.2001 р. її брат [PERSON] придбав у відповідачки [PERSON] 62/100 часток домобудівлі [ADDRESS], оформивши договір купівлі-продажу на УТБ «Миколаїв-Гарант». [INFO]. [PERSON] помер. Позивачка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті брата, проте не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки договір купівлі-продажу будинку не був посвідчений нотаріально, крім того його оригінал було втрачено. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна - 62/100 часток будинку [ADDRESS], укладений між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, посвідчений на Універсальній товарній біржі «Миколаїв-Гарант» 10.12.2001р. та зареєстрований за № 2-227; визнати за нею право власності на вказане майно в порядку спадкування за законом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі та представники третьої особи в судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 10.12.2001 р. між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони був укладений договір купівлі - продажу 62/100 частини домобудівлі [ADDRESS], посвідчений на Універсальній товарній біржі «Миколаїв-Гарант». Всі умови договору сторони виконали, вказаний договір був зареєстрований в ММБТІ. [INFO]. [PERSON] помер. Після його смерті, серед іншого, відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеної частини домобудівлі. Позивачка є сестрою [PERSON] та у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті свого брата. Однак на теперішній час [PERSON] не має можливості належним чином оформити свої спадкові права, оскільки договір купівлі-продажу вищезазначеної частки житлового будинку не був посвідчений нотаріально, крім того його оригінал втрачено. Про що нотаріусом позивачу видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій в цієї частині. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників вправі визнати угоду дійсною. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення. За таких обставин судом встановлено, що вищезазначений договір купівлі-продажу частини домобудівлі є дійсним. Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.10.2015 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 62/100 часток домоволодіння [ADDRESS] в зв?язку з ненаданням правовстановлюючих документів на вказане майно. З пояснень позивачки вбачається, що оригінал договору було втрачено. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна має право пред?являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] в частині визнання права власності в порядку спадкування обґрунтовані та підлягають задоволенню. Разом з тим вимоги позивачки про визнання угоди дійсною не підлягають задоволенню, оскільки це не поновлює порушеного права, отже не є належним способом захисту . На підставі ст. ст. 12, 30, 60, 88, 214, 226 ЦПК України, суд -

Outcome: partial