Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі, без належних правових підстав, без належної підготовки і знань, у березні-квітні 2017 року, розпочали демонтаж (знесення) квартири [ADDRESS]. Оскільки такі роботи проводилися у ветхому будинку, виникла загроза цілісності конструкцій квартири [NUMBER] цього ж будинку, у якій проживає позивач. Після втручання правоохоронних органів роботи по демонтажу були зупинені, а потім, відповідно до рішення суду від 29.06.2017 року, припинені. Однак, відповідачі вже встигли завдати позивачу шкоди своїми неправомірними діями. А саме, позивачу довелося за 1500 грн. виготовити технічну документацію щодо консервації порушеної частини будинку, а потім оплатити вартість робіт по такій консервації згідно технічної документації на суму 7466 грн. 39 коп. Крім цього, внаслідок неправомірних дій відповідачів позивачу завдана моральна шкода. А саме, позивач хвилювалася, що її квартира внаслідок неправомірного демонтажу сусідньої квартири може бути пошкоджена чи знищена і вона залишиться без житла, хвилювалася також через те, що довелося наполягати на припиненні робіт по демонтажу, оскільки відповідачі до втручання правоохоронних органів відмовлялися їх припинити, хвилювалася через побоювання негативних наслідків для її квартири від того, що відповідачі встигли зробити, хвилювалася за своїх близьких та їх безпеку. Моральну шкоду позивач оцінює у 4000 грн., які просить стягнути з відповідачів, так само як і її, вказані вище, майнові трати, солідарно. Відповідачі [PERSON], [PERSON] відзив не подали. Відповідачі [PERSON], [PERSON] заперечили позов тим, що квартира, демонтаж якої вони проводили, розташована на земельній ділянці, яка належить [PERSON] Квартира ветха, частково демонтована її попереднім власником і знята ним з реєстрації нерухомих об'єктів. [PERSON] проводив демонтаж квартири, оскільки земельна ділянка, на якій вона розташована, належить йому. Перед демонтажем він замовив у проектній організації технічний висновок щодо стану квартири, а також можливості її знесення без шкоди квартирі позивача. Згідно висновку ремонт квартири неможливий, знесення квартири можливе за умови дотримання рекомендацій. В усній формі з позивачем була досягнута домовленість щодо знесення. Коли він розпочав знесення виник конфлікт з позивачем, знесення після втручання правоохоронних органів і звернення позивача до суду було припинене. Суд поклав обов'язок припинити знесення лише на [PERSON], в позові до [PERSON] відмовив. Суд також відмовив у покладенні на [PERSON] та [PERSON] обов'язку відновити квартиру до стану, який був до демонтажу. Тому вимоги до них, а також інших відповідачів є необґрунтованими. Ремонт квартири є неможливим, а тому витрати по її відновленню є зайвими. Позивач не довела, що ці витрати є необхідними. Просять у позові відмовити. Позов слід задовольнити повністю. Згідно ч.1 ст.81, ч.4 ст.82 ЦПК: «1.Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» «4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.» Ті обставини, що відповідачі, без належних правових підстав, без належної підготовки і знань, у березні-квітні 2017 року, розпочали демонтаж (знесення) квартири [ADDRESS], проводили такі роботи у ветхому будинку, внаслідок чого виникла загроза цілісності конструкцій квартири [NUMBER] цього ж будинку, у якій проживає позивач, що після втручання правоохоронних органів роботи по демонтажу були зупинені, встановлені рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.06.2017 року, копія якого додана до позовної заяви. Вказаним рішенням відповідача [PERSON] було зобов'язано припинити дії по демонтажу та знесенню фактично існуючої квартири [ADDRESS]. В позові до відповідача [PERSON] було відмовлено тому, що суд вважав [PERSON] ініціатором знесення і порахував, що достатньо покласти зобов'язання припинити знесення лише на останнього і це зобов'язання матиме на увазі також і інших осіб, у тому числі [PERSON], найманих працівників, які діють на прохання [PERSON] Тобто, в позові до [PERSON] суд відмовив не тому, що він не вчиняв неправомірних дій, які порушують права [PERSON], а тому, що не бачив необхідності у покладенні зобов'язання на кожного причетного до порушення прав останньої, виходячи із специфіки позовної вимоги. У цій справі [PERSON] пред'явила вимогу про відшкодування шкоди і відповідати за цією вимогою має цього разу кожний, хто наносив своїми діями цю шкоду, в тому числі і [PERSON], так само як відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], які приймали участь у знесенні квартири. Суд відмовив у покладенні обов'язку на [PERSON] та [PERSON] провести будівельні роботи у квартирі [NUMBER] яку вони намагалися знести, а саме, встановити та укріпити старі дерев'яні віконні рами, настелити підлогу, відновити пічне опалення. Однак, суд відмовив у цій частині не тому, що [PERSON] та [PERSON] не завдали шкоди [PERSON] Суд виходив з того, що жоден з них не є власником квартири [NUMBER] зацікавленим у її збереженні. Тому проведення цих робіт саме ними може завдати ще більшої шкоди [PERSON] Суд не висловлювався з приводу того, що роботи з консервації порушеної квартири не є необхідними. Позивач провела ці роботи у безпечному для її квартири порядку, замовила технічну документацію щодо консервації порушеної частини будинку, а потім оплатила вартість робіт по такій консервації згідно технічної документації. Відповідачі не довели, що проведені позивачем витрати на консервацію не є необхідними, хоча саме на них покладається цей обов'язок. Згідно ч.2 ст.1166 ЦК особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Ця норма встановлює презумпцію вини особи, яка заподіяла шкоду. Вона вважається винною у такому заподіянні, поки не доведе інше. Позивачу заподіяна шкода, оскільки вона понесла витрати на консервацію будівлі. Відповідачі вважаються винними у цих витратах поки не доведуть, що ці витрати не були необхідними. Як вже зазначалося, згаданим вище рішенням суду не встановлено, що витрати по консервації не є необхідними. Відповідачі взялися проводити демонтаж квартири самостійно, без належного досвіду та знань, тим самим, поставили майно позивача, її квартиру, під загрозу пошкодження та знищення. Зазначений висновок можливо зробити з документів, доданих до заперечення відповідачів, а саме, з листа Комунального підприємства «Волиньпроект» № 43 від 21.06.2017 року, в якому йдеться про те, що демонтаж має проводити будівельна організація з досвідом, на основі укладеного договору, з листа виконкому Ковельської міської ради № К-401 від 21.03.2017 року, в якому йдеться про те, що при проведенні демонтажу частини житлового будинку (квартири) необхідно врахувати законні інтереси співвласників житлового будинку, зважити на стан житлового будинку, отримати висновки і рекомендації сертифікованих спеціалістів про можливість проведення робіт з демонтажу частини несучих конструкцій житлового будинку та проведення робіт з утеплення міжквартирних стін. Відповідачі не вправі були проводити роботи по знесенню без участі спеціалістів, оскільки це становило пряму загрозу цілісності будинку і квартири позивача, як його частини. Відповідачі не вправі були проводити роботи по знесенню без належного погодження з позивачем. Квартира, яка зносилася, є частиною цілого. Знесення цієї квартири безумовно є втручанням у право власності позивача на відповідну частину будинку, позивачу не байдуже, як буде проводитися демонтаж і в якому стані залишиться після нього сусідня квартира. Таке втручання у право власності має бути необхідним і пропорційним, з найменшими втратами для позивача. Відповідачі не могли забезпечити ці критерії необхідності і пропорційності без участі спеціалістів, що прямо було їм вказано і було ними проігноровано. Позивач, як власник частини цілого (квартири у будинку), до того ж, ветхого будинку, вправі була вимагати припинення робіт по знесенню, яке проводилось без участі спеціалістів і належної підготовки, без погодження з нею. Позивач вправі була, захищаючи право власності на належну їй частину, дбаючи про її непорушність, усунути наслідки неправомірного демонтажу, а потім вимагати з осіб, які цей неправомірний демонтаж проводили, відшкодування понесених нею на таке усунення трат. Відповідачі, як видно з їх дій, вважали складові колишньої квартири [NUMBER] звичайним будівельним сміттям, яке не має правового статусу нерухомості, тому у цьому випадку не можна говорити про втручання позивача у право власності будь-кого на квартиру [NUMBER] будинку. Та обставина, що відповідачі вважали складові колишньої квартири [NUMBER] звичайним будівельним сміттям, вказує на правильність рішення суду про відмову у покладенні на відповідачів обов'язку відновити порушене. Дійсно недоцільно, як зазначив суд, покладати обов'язок відновити порушене на осіб, які намагаються знищити об'єкт і, до того ж, не мають відповідних знань. Позивач з допомогою спеціалістів встановила, що консервація будівлі після спроби неправомірного знесення є необхідною і оплатила відповідні роботи, проведені фахівцями. Відповідачі не спростували доводів та доказів позивача щодо того, що витрати на консервацію будівлі були необхідними, а тому ці витрати слід вважати необхідними для відновлення порушеного права позивача і захисту її права власності. Отже, слід вважати відповідачів винними у шкоді позивачеві, завданою цими витратами, відхиливши їх доводи та заперечення. Згідно ч.3 ст.386 ЦК: «3. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.» Майнові витрати позивач довела, подавши як доказ договір № 46 на виконання проектно-пошукових робіт від 31.08.2017 року, акт здачі-прийому проектно-пошукових робіт від 11.09.2017 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 46 від 31.08.2017 року, договір підряду від 17.10.2017 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2017 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 11.12.2017 року. Згідно цих документів позивачу витратила на виготовлення технічної документації щодо консервації порушеної частини будинку 1500 грн., на оплату вартості робіт по такій консервації згідно технічної документації 7466 грн. 39 коп., всього понесла майнові трати на суму 8966 грн. 39 коп. Відповідачі не подали жодного доказу, які спростовують вказані документи, а тому слід вважати, що позивач ці витрати довела. До стягнення підлягають 8966 грн., в межах позовних вимог. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Внаслідок протиправних дій відповідачів позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у перенесених нею душевних стражданнях. Суд визнає обґрунтованими твердження позивача про перенесені нею душевні страждання, оскільки поза розумним сумнівом доведено, що вона хвилювалася, що її квартира внаслідок неправомірного демонтажу сусідньої квартири може бути пошкоджена чи знищена і вона залишиться без житла, хвилювалася також через те, що довелося наполягати на припиненні робіт по демонтажу, оскільки відповідачі до втручання правоохоронних органів відмовлялися їх припинити, хвилювалася через побоювання негативних наслідків для її квартири від того, що відповідачі встигли зробити, хвилювалася за своїх близьких та їх безпеку. Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, яка зумовлена ситуацією і є звичайною в таких випадках, ступінь вини осіб, які завдали моральної шкоди, вимоги розумності і справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди у 4000 гривень, тобто, у тій сумі, яку просила стягнути позивач. Згідно ст.1190 ЦК: «1. Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. 2. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.» Отже, майнову і моральну шкоду позивачу відповідачі мають відшкодувати солідарно.

Outcome: approved