Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

В Гайворонський районний суд звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що 11 березня 2014 року між [PERSON] (далі - позивач) та [PERSON] (далі - відповідач) було досягнуто домовленості про відчуження житлового будинку, що знаходится [ADDRESS]. Сторонами була погоджена вартість, в розмірі 20000 гривень (еквівалент 2500 доларів США), обов'язки сторін, порядок, строки оплати та передачі майна. В користування будинок передавався позивачеві одразу після сплати завдатку в розмірі 500 долларів США. При цьому, сторони виходили з того, що будинок не був готовий до продажу, оскільки продавцеві необхідно підготувати документи на будинок, необхідні для нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору. Одночасно був укладений письмовий документ - розписка, складена в присутності свідка ([PERSON]). В Розписці було зафіксовано передачу-прийняття коштів від позивача відповідачеві, та встановлено строк оплати всієї суми 1 жовтня 2014 року. Позивач, придбавав будинок для проживання своєї тещі - [PERSON]. Маючи дійсний намір на укладення договору купівлі-продажу на досягнутих умовах в наступні після укладання угоди та складання розписки зробили косметичний ремонт в 2-х кімнатах і веранді, провели нову електричну проводку, вичистили сараї, кухню, почистили фруктові дерева, зачистили ділянку і 1 травня 2014 року поселили тещу, завели невеличке домашнє господарство. Наступного дня відповідач звернувя до нотаріуса пля оформлення договору купівлі - продажу і виявилось, що для цього необхідно здійснити приватизацію земельної ділянки. Тому [PERSON] сказав, щоб покупці жили скільки потрібно, а він помалу буде робити документи. В даний час відповідачу на його вимогу повернуто будинок. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить суду задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач проти позову позивача заперечував, пояснив, що позивач користувався будинком і земельною ділянкою, тому він не бажає повернути отриманий завдаток. Вислухавши пояснення сторін, свідка, даючи оцінку доказам по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань. Суд приходить до висновку, що за юридичними ознаками, 11.03.2014 року між сторонами укладено попередній договір купівлі продажу, який є нікчемним відповідно до закону. На підтвердження домовленості про купівлю-продажу житлового будинку сторонами складено письмовий документ - розписку. Документом встановлено пряме волевиявлення відповідача про продаж батьківського будинку, який знаходиться в [ADDRESS], позивачу [PERSON] за 20 тисяч гривень, які еквівалентні 2 тис. 500 доларів США та волевиявлення позивача купити будинок, що засвідчується оплатою авансу, в документі затверджено ціну, строк і умови виконання основного договору. Відповідно до положення ч.1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються в порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до положень ст.ст. 655,657 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Таким чином, попередній договір також мав би укладатись у письмовій формі з нотаріальним посвідченням, але з певних обставин сторони обмежились розпискою. Такі дії сторін випливають із того, що у відповідача на той момент була зацікавленість отримати кошти і в той же час наявність перешкод для оформлення договору відповідно до вимог закону, а в позивача відповідно нагальна потреба в житлі. Такі обставини спонукали сторони до незвичного способу укладання договору, що врешті призвело до спору. Статтею 220 ЦК України встановлено наслідки недодержання вимоги про нотаріальне посвідчення. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення поговору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все. що вона одержала на виконання цього правочину. З огляду на викладене, суд вважає позов в частині повернення отриманих коштів в якості завдатку(авансу) обґрунтованим та таким, який підлягає задоволенню в повному обсязі. Разом з тим, позов в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, такі правовідносини повинні містити ознаки деліктних дій, і такі наслідки наступають виключно в позадоговірних відносинах, що не є предметом розглядуваної справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial