Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

В жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до РГ «Перша Одеська Церква євангельських християн-баптистів» про визнання дійсним укладеного між ним та Одеською Церквою євангельських християн-баптистів 09.07.1996 року договору № Н/96-0733купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській універсальній товарній біржі «Центр», зареєстрованого Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 08.08.1996 р., за умовами якого Одеська Церква євангельських християн-баптистів продала, а він купив 1/50 ч. молитвеного будинку релігійної общини ЄХБ м. Одеси загальною площею 448,3 кв.м. з 9-ти кімнат площею 381,1 кв.м., - що складають дві кімнати (комори) площею 9,9 кв.м., за адресою : м. Одеса, вул. Серова, буд. 34. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що він та відповідач досягли згоди щодо усіх істотних умов вищевказаного договору купівлі-продажу та повністю його виконали, але не посвідчили його нотаріально, оскільки працівники Одеської універсальної товарної біржі «Центр» переконали їх в тому, що цей договір не потребує подальшого нотаріального посвідчення, а станом на цей час відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення цього договору. Позивач веде дану справу в суді через свого представника адвоката [PERSON], який просив розглянути справу за його відсутності на задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач також просив розглянути справу за відсутності його представника, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, в тексті якої вказав, що позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Ця заява відповідача приєднана судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязаний прийняти майно і сплатити за нього визначену суму грошей. Частиною 2 статті 12 Закону України «Про власність» від 1991 року, який був чинним станом на серпень 1997 року, визначено, що громадянин набуває право власності на майно на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом установлено, що 09 липня 1996 року між 01 серпня 1997 року між [PERSON], діючим від імені Одеської Церкви євангельських християн-баптистів відповідно до Статуту, та [PERSON] був укладений договір № Н/96-0733 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «Центр», зареєстрований Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 08.08.1996 р., за умовами якого Одеська Церква євангельських християн-баптистів продала, а [PERSON] купив 1/50 ч. молитвеного будинку релігійної общини ЄХБ м. Одеси загальною площею 448,3 кв.м. з 9-ти кімнат площею 381,1 кв.м., - що складають дві кімнати (комори) площею 9,9 кв.м., за адресою : м.Одеса, вул. Серова, 34. Відповідно до п. 6 цього договору, вищевказане нерухоме майно продане за 10070640 крб. Також в тексті цього біржового договору зазначено, що цей договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає, а згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, яка діяла на час укладання цього біржового договору, угоди та договори, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, і саме тому сторони за цим договором не оформили його нотаріально, як цього вимагає закон. Судом не встановлено факту існування між сторонами за цим договором будь-яких спорів щодо цього договору та/або нерухомого майна, яке є предметом купівлі-продажу за цим договором. Наведені обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що сторони за згаданим біржовим договором купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди щодо усіх істотних умов цього договору та повністю його виконали, але не посвідчили його нотаріально. Водночас суд бере до уваги доводи позивача стосовно того, що станом на цей час відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення вищевказаного договору купівлі-продажу. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963р.), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту. На підставі викладеного і

Outcome: approved