Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів та зазначав, що 24 вересня 2007 року між відповідачем [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» укладений кредитний договір № 5691556, за яким [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 34 840,00 доларів США для придбання автомобіля «Mitsubishi Pajero». Виконання зобов'язання за кредитним договором забезпечено договором застави транспортного засобу, посвідченим приватним нотаріусом Ковальовою Я.В., відповідно до якого приватним нотаріусом внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис № 5711754 щодо обтяження вказаного автомобіля. У зв'язку із неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, банк звернувся до приватного нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису, який було вчинено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим Є.В., за яким з [PERSON] підлягало стягненню на користь банку 29 786,94 доларів США та 2 860,42 гривень. Крім того, на виконанні Лубенського ВДВС ГТУЮ в Полтавській області перебувало зведене виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення з [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовтехнохолод» заборгованості на користь банку, та за вищезазначеним виконавчим написом нотаріуса, в процесі виконання якого державним виконавцем описано та арештовано майно боржника [PERSON], а саме: транспортний засіб «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2007 року випуску. З 20 липня 2016 року по 22 липня 2016 року Державне підприємство «СЕТАМ» Міністерства юстиції України проводило електронні торги з реалізації арештованого майна, а саме вищевказаного транспортного засобу, що належить [PERSON] і позивача [PERSON] визнано переможцем торгів, про що 09 серпня 2016 року державним виконавцем складений акт, а 10 серпня 2016 року придбаний з електронних торгів транспортний засіб переданий позивачу [PERSON] у власність. В процесі зняття транспортного засобу з реєстраційного обліку позивачеві стало відомо, що 05 жовтня 2009 року та 27 січня 2010 року листом та постановою слідчого прокуратури Жовтневого району м. Маріуполя в рамках досудового розслідування кримінальної справи накладено арешт на придбаний ним автомобіль, який належав [PERSON], та заборонено здійснювати відчуження. Позивач звертався до слідчого судді Приморського районного суду м. Маріуполя із заявою про зняття арешту, однак йому відмовлено, оскільки запобіжні заходи застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності КПК України в редакції 2012 року. За таких обставин арешт на автомобіль може бути скасований відповідно до положень КПК України в редакції 1960 року при виконанні вироку суду або слідчим під час досудового слідства. Однак, кримінальна справа в рамках якої накладено арешт на автомобіль перебуває в провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя і на теперішній час не розглянута, обвинувачений [PERSON] перебуває у розшуку. Позивач вважає, що існуючий арешт на автомобіль, який він придбав порушує його право власника, та просив суд скасувати арешти на транспортний засіб накладені листом та постановою слідчого. Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 березня 2017 року позовні вимоги [PERSON] до Маріупольської місцевої прокуратури №1, [PERSON], третя особа - Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» про скасування арешту транспортного засобу задоволені повністю. Скасовані накладені листом старшого слідчого прокуратури Жовтневого району м. Маріуполя Васильченка С.В. від 05 жовтня 2009 року № 17-50743 та постановою старшого слідчого прокуратури Жовтневого району м. Маріуполя Васильченка С.В. від 27 січня 2010 року арешти автомобіля марки Mitsubishi модель Pajero Sport, державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2007 року випуску, що належав [PERSON] Розподілені судові витрати. В апеляційній скарзі відповідач Маріупольська місцева прокуратура №1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися у порядку КПК України 1960 року кримінальним судом. Крім того, позов заявлений до неналежного відповідача, оскільки Маріупольська місцева прокуратура №1- відокремлений підрозділ прокуратури Донецької області - не є юридичною особою. В судовому засіданні апеляційної інстанції представники відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтримали доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просили її задовольнити. Позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в судове засідання апеляційної інстанції не з?явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення повістки про явку до суду 16 травня 2017 року (форма № 119), причини неявки суду не повідомили і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вони не з'явилися у судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено що позивач [PERSON] на електронних торгах від 10 серпня 2016 року, проведених в межах зведеного виконавчого провадження по виконанню виконавчого напису нотаріуса № 5226, виданому 29 липня 2009 року про звернення стягнення на майно боржника [PERSON], та виконавчого листа № 541/1500/12, виданого 30 серпня 2012 року Приморським районним судом міста Маріуполя про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовтехнохолод» на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 36 8492,29 гривень та судового збору 3 219 гривень, а всього 371711,29 гривень, придбав транспортний засіб «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2007 року випуску. З облікової картки вказаного транспортного засобу вбачається, що є наявні заборони у вигляді накладеного арешту на підставі листа слідчого прокуратури Жовтневого району міста Маріуполя від 05 жовтня 2009 року та його ж постанови від 27 січня 2010 року в рамках кримінальної справи № 17-50743 за обвинуваченням директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовтехнохолод» [PERSON] за ч. 1, 2 ст. 222, ч. 2 ст. 364, ч. 1, 2 ст. 366 КК України - шахрайство з фінансовими ресурсами ПАТ «Брокбізнесбанк» шляхом зловживання владою та службовим підробленням. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] і скасовуючи арешти, накладені на автомобіль листом слідчого прокуратури Жовтневого району міста Маріуполя від 05 жовтня 2009 року та його ж постановою від 27 січня 2010 року в рамках кримінальної справи № 17-50743, суд першої інстанції виходив з того, що вжитий постановою слідчого від 27 січня 2010 року арешт спірного автомобіля не пройшов державної реєстрації відповідно до Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 року № 830, обтяження рухомого майна не було зареєстровано у Державному реєстрі, як то передбачено ст. 11 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а зареєстроване обтяження автомобіля, встановлене договором застави транспортного засобу від 24 вересня 2007 року має пріоритет перед усіма іншими обтяженнями. Підстав вважати незаконною реалізацію спірного автомобіля позивачеві не має, а оскільки позивач є власником спірного автомобіля, арешт майна позбавляє його права вільно володіти, користуватись та розпоряджатись цим майном, і тому права позивача підлягають судовому захисту шляхом зняття арешту з належного йому на праві власності автомобіля. Проте з вказаним рішенням суду погодитись не можна. Відповідно до ст. 30 ЦПК Україхни сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Ст. 28 ЦПК України предбачно, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов?язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. З матеріалів справи вбачається, що позовні вимои про скасування арешту транспортного засобу [PERSON] заявив до Маріупольської місцевої прокуратури № 1, яка не є юридичною особою, а є відокремленим підрозділом прокуратури Донецької області. Остання є юридичною особою та може бути відповідачем у разі пред'явлення до неї вимог. Проте вимоги до прокуратури Донецької області позивачем не заявлялися, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що судом відповідно до положень ст. 10, 33 ЦПК України вирішувалось питання про заміну неналежного відповідача та що представник прокуратури Донецької області приймав участь у розгляді справи. Відповідно до п.4 ч.1ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про скасування арешту транспортного засобу.

Outcome: partial