Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

В вересні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна», по якому просить визнати недійсним договір № 3546 фінансового лізингу від 28.08.2017 року; стягнути кошти в сумі 18000 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» на користь позивача; повернути копії паспорта та ідентифікаційного коду, які оставлені під час підписання договору з ТОВ «Єврокар Україна». На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28.08.2017 року між позивачем та ТОВ «Єврокар Україна» був підписаний договір фінансового лізингу № 3546 від 28.08.2017 року, згідно якого предметом лізингу по даному договору є: ZAZ\~ SЕNS\~ Stаndart 1.3. Після підписання договору, представником відповідача було надано договір без додатків. В додатку була вказана машина LADA LARGUS «Золото»\~ і авансовий платіж в сумі 18 000 грн. В той же день нею було сплачено рахунок на вказану суму, але предмет лізингу до теперішнього часу переданий не був. 31 серпня 2017 року позивачем було написано заяву про розірвання договору з вказаними реквізитами для повернення коштів і відправлено рекомендованим листом, про що свідчить фіскальний чек від 31.08.2017 року, та отримане повідомлення про вручення від 04.09.2017 року. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» [PERSON] підтвердила, що були додатки до договору та запевнила, що гарантовано отримаю свої кошти, так як позивач звернулась протягом 14 календарних днів. 09 жовтня 2017 року позивач отримала поштовий лист від ТОВ «Єврокар Україна» про те, що договір розірвано, а кошти сплачені як авансовий платіж будуть зараховані як комісія за організацію договору. Крім того, при підписанні договору [PERSON] залишила копії паспорту, які їй не повернули. Посилається на несправедливість окремих положень та умов договору, так як відповідач не надав їй додатки до договору №1, №2, №3; в п. 1.2. договору зазначено: вартість предмету лізингу та розмір авансового платежу вказується в додатку, але фактично його ціна була вписана після підписання договору; представник ТОВ «Єврокар Україна» не погодила графік сплати лізингових платежів згідно з додатком №3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається, так як і додаток №1, на який міститься посилання в п. 8.5 договору. Вказує, що на момент укладення договору фінансового лізингу була позбавлена можливості ознайомитись з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.11.2017 року відкрито провадження по справі /а.с. 31/. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.01.2018 року цивільну справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання /а.с. 38-39/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.03.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 46/. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, також послалась на те, що договір не було посвідчено нотаріально. Просила позовні вимоги задовольнити, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та заперечень не подавав. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє частково, із наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28.08.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» в особі представника [PERSON], яка діяла на підставі довіреності №101 від 30.06.2017 року та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу №3546, у простій письмовій формі було укладено договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб ZAZ\~ SЕNS\~ Stаndart 1.3 /а.с. 7-14/. Вартість предмета лізингу на момент укладання даного Договору зазначається у даному Договорі та в Додатку №1 (п. 1.2 Договору). Відповідно до п. 1.3 Договору Лізингодавець бере на себе зобовязання придбати Предмет Лізингу у власність та передати Предмет Лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується Предметом Лізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Відповідно до п. 8.2 Договору, укладаючи даний договір, сторони погоджуються, що вартість Предмета Лізингу, на момент укладання Договору за цим договором становить 6 868 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного Договору. На дату укладання цього Договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості Предмета Лізингу становить 176 800 грн. з ПДВ. Відповідно до п. 8.4 Договору підписанням даного Договору Лізингоодержувач підтверджує, що його було попереджено про можливі валютні ризики, що впливатимуть на договір фінансового лізингу, зобовязання якого виражені в іноземній валюті або умовами договору фінансового лізингу якого передбачена зміна вартості предмета фінансового лізингу, процентної ставки та/або розміру лізингових платежів залежно від офіційного курсу гривні до іноземної валюти. Лізингоодержувач прийняв на себе валютні ризики згідно з цим Договором. Судом також встановлено, що відповідно до квитанції № N1BL048944 від 28.08.2017 року [PERSON] на виконання умов зазначеного договору сплатила авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу № 3546 на рахунок отримувача ТОВ «Єврокар Україна» у розмірі 18 000 грн. /а.с. 2/. 05.09.2017 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Єврокар Україна» із заявою про розірвання договору та повернення коштів. Листом №1828 від 05.10.2017 року, позивачу було повідомлено, що відповідно до умов договору, було сплачено кошти в сумі 18 000 грн., що відповідно до п. 9.6. договору зараховані як комісія за організацію договору в розмірі 17 680 грн. та частина авансового платежу в розмірі 320 грн. та до повернення підлягає сума сплачена по договору в розмірі 256 грн., комісія за організацію договору поверненню не підлягає /а.с. 28/. Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Згідно ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). У відповідності до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) і договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно зі ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, оскільки договір фінансового лізингу, який укладений між сторонами містить елементи договору найму транспортного засобу, то в силу положень ч.2 ст.799 ЦК України він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Матеріалами справи підтверджено, що спірний правочин в порушення зазначених вимог закону укладений у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. За змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У відповідності до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, а відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно п.12.1 договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк встановленого чиним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає. Тобто, за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 20 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченої комісії за організацію договору. Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі включають в себе: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Комісія за організацію договору не є в розумінні ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів» лізинговим платежем, оскільки не відноситься до витрат лізингодавця, які безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу та фактично полягає лише у виготовленні типової форми договору. Крім того, укладаючи правочин сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатками до договору, які до нього не долучені. Таким чином, суд приходить до висновку щодо застосування наслідків недійсності правочину, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, та стягнення із відповідача сплачені позивачем на виконання умов договору кошти в розмірі 18 000,00 грн. Щодо позовних вимог про повернення копії паспорта та ідентифікаційного коду, які залишено під час підписання договору з ТОВ «Єврокар Україна», то вони задоволенню не підлягають, так як обраний позивачем спосіб захисту не передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України, він не буде мати правових наслідків, а відповідно, не призведе до реального захисту прав позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 820 грн. судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial