Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

В грудні 2019 [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Голови Київської міської державної адміністрації та Київського міського голови (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною бездіяльністю органів влади і місцевого самоврядування, а саме просив стягнути на його користь збитки у розмірі 1709982,04 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.04.2004 р. позивач придбав у власність гараж індивідуальний цегельний, що розташований на [ADDRESS] . Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. У строки, встановлені законодавством, одержати Державний акт на землю позивачу не вдалося у зв`язку із незаконною бездіяльністю суб`єктів владних повноважень, якими є структурні підрозділи КМДА, підпорядковані безпосередньо відповідачам. Правова оцінка бездіяльності підпорядкованим відповідачам суб`єктів владних повноважень надана постановою ОАСК від 03.04.2009 р., ухвалою КААС від 01.07.2010 р. у справі № 2/335, які були змінені ухвалою ВАСУ від 18.04.2012 р. З квітня 2007 р. належний позивачу гараж перебував в оренді у ТОВ «Елітком», яке погоджувалось придбати гараж у позивача тільки разом із земельною ділянкою (після оформлення Державного акту на землю). Між позивачем та ТОВ «Елітком» був укладений попередній договір купівлі-продажу гаражу від 28.05.2009 р., яким передбачалося відчуження гаражу (після одержання Державного акту на землю) за суму, еквівалентну 120 тис. доларів США. Однак, на час укладання вищевказаного попереднього договору тривала незаконна бездіяльність відповідачів, встановлена вищезазначеними рішеннями двох адміністративних судів (у справах № 2а-95/07 і № 2/335), а тому по незалежних від позивача причинах останній не міг станом на 28.05.2009 р. отримати Державний акт на землю. Між позивачем та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу гаражу від 12.06.2009 р. за суму, еквівалентну 55 тис. доларів США. Таким чином, позивачем не було одержано доходу за відчуження гаражу на користь ТОВ «Елітком» у розмірі, еквівалентному 120 тис. доларів США, через незаконну бездіяльність відповідачів, внаслідок якої була унеможливлена реалізація права на оформлення у власність земельної ділянки під гаражем. Ухвалою суду від 08.01.2020 року, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 01.06.2020 року на адресу суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що проти позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити, заважаючи на наступне. Вказаними позивачем судовими рішеннями не зобов`язано Київську міську раду та виконавчі органи Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) а тим паче Київського міського голову до вчинення будь-яких дій щодо прийняття будь-яких рішень щодо передачі позивачу земельної ділянки у власність та/або користування, що спростовує доводи позивача у його позовній заяві про наявність у останнього будь-якого права на земельну ділянку Окрім того, визнання протиправним дій виконавчих органів Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не позбавляло позивача права на повторне звернення щодо оформлення земельної ділянки у власність та/або користування відповідно до чинного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з судових рішень на які посилається позивач, останній звертався з заявою щодо передачі у приватну власність земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, саме до органу місцевого самоврядування - Київської міської ради, а не посадової особи. У Київської міської державної адміністрації відсутні повноваження щодо прийняття рішень стосовно реалізації прав на землю фізичними та юридичними особами із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва. Відповідальним органом, який розпоряджається землями комунальної власності та приймає відповідні рішення є Київська міська рада. Позивачем не доведено порушення його майнових прав, що призводить до завдання йому збитків. 17.06.2020 року на адреса суду надійшла відповідь на відзив,в якому позивач вказав, що позов у даній справі обумовлено не діями відповідачів, чи їх можливими відповідями, а саме їх протиправною бездіяльністю, зокрема й щодо нездійснення контролю за структурними підрозділами КМДА та невнесенню на розгляд питань, що знаходяться в компетенції Київради, внаслідок якої позивачу було завдано збитків. Ухвалою суду від 16.11.2020 року, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився,у своїй позовній заяві просив розглядати справу у його відсутність. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 29.04.2004 р. придбав у власність гараж індивідуальний цегельний, що розташований на [ADDRESS] . Між [PERSON] та ТОВ «Елітком» був укладений попередній договір купівлі-продажу гаражу від 28.05.2009 року, яким передбачалося відчуження гаражу за суму, еквівалентну 120 тис. доларів США. Між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу гаражу від 12.06.2009 року за суму, еквівалентну 55 тис. доларів США. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що у зв`язку з протиправними діями відповідачів позивач не зміг отримати державний акт на земельну ділянку, на якій знаходиться гараж, та вимушений був продати останній за меншу суму коштів ніж було обумовлено у попередньому договорі. Судом встановлено, що [PERSON] звертався щодо передачі у приватну власність земельної ділянки для експлуатації та обслуговування гаража на [ADDRESS] . За дорученням заступника Київського міського голови - секретаря ради ГУ земельних ресурсів розглянуло звернення [PERSON] щодо передачі у приватну власність земельної ділянки для експлуатації та обслуговування гаража за зазначеною вище адресою і повідомило позивача про необхідність отримання позитивних висновків ГУ містобудування, Управління охорони навколишнього природного середовища, Головного державного санітарного лікаря м. Києва, органу охорони культурної спадщини, Райдержадміністрації щодо можливості передачі у власність зазначеної земельної ділянки. ГУ охорони культурної спадщини на запит ГУ земельних ресурсів висновку не надало. ГУ управління містобудування надало висновок щодо можливості передачі земельної ділянки в короткострокову оренду, при цьому питання щодо передачі земельної ділянки у власність воно не вирішувало. Постановою Вищого адміністративного суду України від 18.04.2012 у справі № 2/335 (№№ К-28879/10, К-25980/10) постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2009 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2010 змінено. Позов [PERSON] задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Київської міської державної адміністрації щодо ненадання висновків щодо можливості передачі [PERSON] у власність земельної ділянки; визнано протиправною бездіяльність Головного управління охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації щодо ненадання висновків щодо можливості передачі [PERSON] у власність земельної ділянки. Відповідно до зазначеного, у даній справі не зобов`язано Київську міську раду та виконавчі органи Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) або Київського міського голову до вчинення будь-яких дій щодо прийняття будь-яких рішень щодо передачі позивачу земельної ділянки у власність та/або користування. Рішення суду в справі № 2а-95/07 про зобов`язання Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Київської міської державної адміністрації, голови Київської міської державної адміністрації надати [PERSON] мотивовану відповідь на його заяву від 19.01.2006, виконано та надано відповідь позивачу листом від 14.02.2013 № 1756/0/06/27-13, що підтверджується постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень про закриття виконавчого провадження від 26.12.2013 року. Разом з тим, як вбачається зі змісту попереднього договору від 28.05.2009 року, предметом договору є саме гараж, а не земельна ділянка. Відповідно до п. 6.1 попереднього договору, укладання та нотаріальне посвідчення основного договору має здійснитись не пізніше 1 (один) місяця з моменту реєстрації Державного акту про право власності на земельну ділянку під гаражем. Так вказаним пунктом договору сторони обумовити, що отримання Державного акту на земельну ділянку є певним моментом в часі з якого розпочинається термін для укладення основного договору. З попереднього договору не вбачається, що відсутність Державного акту про право власності на земельну ділянку під гаражем є підставою для відмови укладання основного договору чи зміни ціни гаражу, що встановлена попереднім договором. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що саме відсутність Державного акту на земельну ділянку унеможливило здійснення продажу гаражу на ціною, що визначена у попередньому договорі. Крім того, у відповідності до п. 3 ч, 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, тому укладення договору купівлі-продажу від 12.06.2009 року та продаж гаражу за ціною 55 000 доларів США є волевиявленням позивача. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону України «Про державну службу» керівник державної служби в державному органі - посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі. Позивач звертався з заявою щодо передачі у приватну власність земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, саме до органу місцевого самоврядування - Київської міської ради, а не посадової особи виключно. Розгляд заяви позивача здійснювався структурними підрозділами Київської міської рада та відповідь надавалась від імені органу до компетенції якого належить розгляд, за підписом особи, на яку покладено відповідні функціональні обов`язки, а отже посадова особа не може бути відповідальною стороною у даних публічно-правових відносинах. Окрім того, прийняття рішення про передачу земельних ділянок у власність або користування приймається не одноособово Київським міським головою, а колегіальним органом - Київською міською радою. Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено юрисдикцію загальних судів, зокрема у ній зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення особою свого порушеного права. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Однак витрати, які позивач просить відшкодувати, не є такими, що відповідають ознакам збитків, визначеним в ч. 2 ст. 22 ЦК України, та не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Доводи позивача у позовній заяві, не є підставами для задоволення позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм матеріального та процесуального права. Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, в яких відсутні докази завдання позивачу збитків, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов про стягнення збитків не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed