Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт родинних відносин, що [PERSON], яка померла 19 жовтня 2014 року є матір'ю [PERSON], яка померла 04 серпня 2015 року; визнати за ним, [PERSON] у порядку спадкування за законом після померлої 04 серпня 2015 року [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,00 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та призначена для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку, площею 0,2497 га, яка розташована на вул. Центральна, 25 у с. Миколаївка-1 Дніпропетровського району Дніпропетровської області та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, житловий будинок, загальною площею 44,3 кв.м., який розташований за адресою вул. Центральна, 25 в с. Миколаївка-1 Дніпропетровського району Дніпропетровської області, земельну ділянку, площею 0,0616 га, яка розташована на території СТ «Дніпровець» Слобожанської (Ювілейної) селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, цільове призначення для ведення садівництва. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду лист про розгляд справи без участі представника сільради (а.с.36). Представник відповідача [PERSON] товариства «Дніпровець» у судове засідання не зявився. Представник третьої особи Дніпровської районної державної нотаріальної контори надав суду заяву в якій просив розглянути справу без присутності представника нотаріальної контори (а.с.38). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. В свою чергу, в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити, загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 2014 року померла бабуся позивача [PERSON], що підтверджується актовим записом №43 від 24 жовтня 2014 року Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області в Свідоцтві про смерть серії І-КИ №594521 (а.с.17). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 2,000 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, призначена для ведення особистого селянського господарства, яка належала спадкодавиці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №568324; земельну ділянку площею 0,2497 га, яка розташована на вул. Центральна, 25 у с. Миколаївка-1 Дніпропетровського району Дніпропетровської області, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належала спадкодавиці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №621242; та будинку загальною площею 44,3 кв.м., який розташований по вул. Центральна, 25 у с. Миколаївка-1 Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] була мати позивача [PERSON], на яку [PERSON] склала заповіт, та яка в свою чергу в установлений шестимісячний строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва. 04 серпня 2015 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується актовим записом №80 від 04 серпня 2015 року Виконавчого комітету Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в Свідоцтві про смерть серії І-КИ №639618 (а.с.22). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: 1/2 частини квартири [ADDRESS] (Фрунзе) в смт. Слобожанське (Ювілейне), та земельну ділянку площею 0,0616 га, яка розташована на території СТ «Дніпровець» Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, цільове призначення для ведення садівництва, правовстановлюючі документи на яку були втрачені. На підставі ст. 1261 ЦК України єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач по справі [PERSON]. У встановлений законом строк, позивач звернувся до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва. Так, 25 серпня 2016 року позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири [ADDRESS] (Фрунзе) в смт. Слобожанське (Ювілейне) Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с.23). Однак в видачі Свідоцтва про на спадщину за законом на майно померлої [PERSON], позивачу було відмовлено у зв'язку з відсутністю документу, що підтверджує родинні стосунки спадкодавці [PERSON] з [PERSON], так як при відповіді з органів РАЦС було встановлено, що актовий запис про народження [PERSON] відсутній, про що державним нотаріусом винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 серпня 2016 року (а.с.25). Окрім цього, 25 серпня 2016 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу було надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: про відмову у видачі Свідоцтва про на спадщину за законом на майно померлої [PERSON], у зв'язку з тим, що не підтверджується належність спадкового майна померлій (а.с.24). Встановлено, що позивач не має можливості прийняти спадщину після смерті матері та неприйняту спадщину після смерті бабусі, оскільки не може довести родинні стосунки матері та бабусі та не може надати до нотаріальної контори правовстановлюючі документи на земельну ділянку в СТ «Дніпровець». Статтею 256 ЦПК України, передбачено, що в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Від встановлення факту родинних відносин між [PERSON], померлою 19 жовтня 2014 року та [PERSON], померлою 04 серпня 2015 року, залежить виникнення у позивача права на спадкування після померлої матері та бабусі. Як вбачається з матеріалів справи, факт родинних відносин між бабусею та матірю позивача підтверджується оригіналами документів, які збереглися на руках у позивача як у члена родини. Окрім цього, судом встановлено, що для вступу у спадщину позивачу необхідно надати до нотаріальної контори оригінал чи копію Свідоцтва про народження матері [PERSON], в якому б було вказано що [PERSON] є матір'ю [PERSON], але позивач не має змоги надати необхідний документ, оскільки актовий запис про народження не зберігся. Факт відсутності актового запису про народження [PERSON] пояснюється тим, що мати позивача народилася у післявоєнному тяжкому для країни 1947 році, що могло стати причиною незбереження даної інформації. Факт родинних відносин між бабусею та матірю позивача підтверджується також свідоцтвом про шлюб матері позивача від 26 квітня 1969 року, де вказано її дівоче прізвище як «Тонконіг», заповітом від 28 грудня 1990 року, де чітко вказано, що майно заповідається саме дочці [PERSON] (на той час 1990 рік [PERSON] [PERSON] дійсно вже була [PERSON], так як після шлюбу взяла прізвище чоловіка), та випискою з Домової книги, де спочатку вказано, що донькою є [PERSON], яка була прописана разом з матір'ю, а потім у цьому ж стовбці вказано, що прописаною донькою є [PERSON] Таким чином, з наведених доказів можливо зробити висновок, що є всі правові підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту родинних відносин, а тому суд вважає за необхідне встановити факт, що [PERSON], що померла 19 жовтня 2014 року є рідною матірю [PERSON], померлої 04 серпня 2015 року. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право позивача, він не має можливості оформити свої спадкові права. [PERSON] є єдиними спадкоємцем першої черги за законом, так як є рідними сином та внуком померлих [PERSON] та [PERSON] і має право на спадщину, що відкрилася після їх смерті. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається (нотаріусом) іншою особою. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, встановлено неможливість оформлення [PERSON] спадкових прав у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved