Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» 14 190 грн. страхового відшкодування, 1 277 грн. 10 коп. пені, 34 532,90 грн. індексу інфляції, 1 542 грн. 74 коп. 3 % річних за прострочення виплати страхового відшкодування, а також 500 грн. витрат з оплати судового збору. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 07.11.2012 відбулося ДТП за участю транспортного засобу «ЗАЗ ТF69YО» д.н.з. [NUMBER] з автомобілем марки «ВМW 318» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2012 [PERSON] визнано винним у порушенні ПДР, що призвело до ДТП. Цивільно-правова відповідальність останнього на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «Український страховий дім». На звернення позивача з вимогою здійснити страхове відшкодування відповідач не реагує, а тому позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в примусовому порядку та задовольнити позов в заявлений ним спосіб. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач представника в судове засідання не направив, про місце, день та час розгляду справи повідомлене належним чином, про причини неявки суд не повідомив, направив письмові заперечення на позов. Заслухавши позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.11.2012 в м. Вінниці на перехресті вулиць Келецька - Юності відбулося ДТП за участю транспортного засобу «ЗАЗ ТF69YО» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] з транспортним засобом «ВМW 318» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], в результаті чого були пошкоджені транспортні засоби. Як вбачається з постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2012 причиною ДТП стало порушення ПДР водієм [PERSON], останнього визнано винним у ДТП. Вказані обставини встановленні рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2012 у справі про адміністративне правопорушення ( а.с.11). Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені даної ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. Згідно полісу № АВ/9377454 автомобіль марки «ВМW 318» д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] був взятий під страховий захист ПрАТ « Український страховий дім» (а.с. 46). За замовленням відповідача була проведена оцінка матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «ЗАЗ ТF69YО» д.н.з. [NUMBER], згідно якої вартість матеріального збитку складає 14 776 грн. 95 коп.( а.с.47-54). Позивач подав до ПрАТ «Український страховий дім»» всі необхідні документи та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, яка залишена без реагування. У відподності до ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями ст. 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження виплати позивачу страхового відшкодування, або доказів правомірності відмови у здійсненні такої виплати позивачеві (анулювання або не укладення договору страхування, ненадання позивачем необхідних документів тощо), відповідачем не надано. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь суми страхового відшкодування у розмірі 14 190 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з ПрАТ «Український страховий дім» 1 277 грн. 10 коп. пені також є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. За наведених обставин, суд, враховуючи розмір страхового відшкодування встановлений в судовому засіданні, вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 34 532 грн. 90 коп. індексу інфляції та 1 542 грн. 74 коп. 3% річних. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати з оплати судового збору в розмірі 500 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved