Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Відповідно до п/п 9\~\~п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону У № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» (далі за текстом [PERSON]), яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» (далі за текстом ВАТ «[PERSON] Аваль») звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідачів, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором на загальну суму 7844,45 доларів США (в грн. екв. 210461,81). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] 08.02.2017р. був укладений кредитний договір № 014/0079/74/70097 відповідно до якого ВАТ «[PERSON] Аваль» надав [PERSON] кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 27371,00 доларів США на строк до 09.02.2027р. зі сплатою 14,75 % річних. ВАТ «[PERSON] Аваль» свої зобовязання виконав повністю та надав обумовлену суму кредиту, а відповідач [PERSON] належним чином свої зобовязання не виконує, внаслідок чого станом на 31.10.2017р. за кредитним договором у неї виникла заборгованість перед позивачем на вищевказану суму. Зобовязання за вказаним договором забезпечені договором поруки, поручителем по якому виступив відповідач по справі [PERSON], який зобовязався відповідати по зобовязанням [PERSON], які виникають з умов вищезазначеного кредитного договору. Заборгованість по кредитному договору позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, оскільки боржник та поручитель мають нести перед кредитором солідарну відповідальність. Також позивач просить стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідачів в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день, час та місце судового засідання двічі повідомлялась належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, двічі через оголошення на веб-сторінці Арцизького районного суду Одеської області, офіційному веб-порталі Судової влади України, відповідачка [PERSON] повідомлялася про виклик до суду та, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в цьому випадку вважається, що відповідачка двічі повідомлена про час і місце розгляду справи належним чином, однак клопотання про розгляд справи у її відсутність не подавала, про причини неявки суд не повідомляла. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи тричіповідомлявся належним чином, однак до суду не зявлявся, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, про причини неявки суд не повідомляв. Так, судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертом з судовою повісткою, що повернувся до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «за закінченням терміну зберігання», відповідач не зявився до поштового відділення для отримання конверта з поміткою «судова повістка», що дає суду підстави вважати, що відповідач за зазначеною адресою відсутнійта свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки та відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 01.11.2017р. у справі № 6-3082кс16. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової\~\~системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву позивача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов'язального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є [PERSON] (а.с. 61-74) та [PERSON] (а.с. 54-57) 08 лютого 2007 року був укладений кредитний договір № 014/0079/74/70097 на підставі якого позивач надав [PERSON] кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 27371,00 доларів США строком на 240 місяців до 09.02.2027р. (а.с. 24-36), відповідно до якого Кредитор зобовязався передати обумовлену договором суму кредиту Позичальнику, а Позичальник зобовязався своєчасно повертати одержану суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Згідно 5.5. кредитного договору позичальник зобовязується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені кредитним договором у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Відповідно до п. 6.5. кредитного договору передбачено право вимоги дострокового стягнення кредитних коштів, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків, у випадках невиконання позичальником умов цього договору або інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.Згідно п. 10.1. кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобовязань, зазначеного в договорі. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, здійснив видачу кредитних коштів відповідачці [PERSON], що підтверджується випискою по рахунку, з якої вбачається, що 22.02.2007р. на підставі заяви про видачу готівки № R79/675-15 від 22.02.2007р. видано готівку в сумі 27371,00 доларів США(а.с. 37, 38). В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідачка [PERSON]взяті на себе зобовязання не виконувала, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка, згідно розрахунку, наданого позивачем станом на 31.10.2017р. з урахуванням заборгованості по кредиту, відсоткам, пені склала загальну суму 7844,45 доларів США (в грн. екв. 210461,81) (а.с. 7-13). Згідно вимоги про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором № 014/0079/74/70097 від 07.08.2017р. [PERSON]повідомлялася про порушення умов вищезазначеного кредитного договору та необхідність погашення заборгованості та дострокового погашення кредиту (а.с. 49-51). Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до розяснень, що викладені у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», \~у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до кредитних відносяться операції, зазначені у п. 3 ч. 1 та у п. п. 3-7 ч. 2 ст. 47 цього Закону, у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій. В розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні), так і в іноземній валюті. Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Стаття 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення окремих банківських операцій. Приписи вказаної статті Закону не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і встановлений строк, відповідно до умов договору та вимогою закону. Згідно, ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором, однак, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам чинного законодавства та умов кредитного договору належним чином свої зобовязання по поверненню чергової частки кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконала та не здійснювала повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені кредитним договором строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачкою [PERSON], у звязку з чим ним не виконані вимоги ст. ст. 12, 81 ЦПК України. У зв'язку з неповерненням чергової частини кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України [PERSON] має право вимагати дострокове повернення частини кредиту, яка залишалася, та сплатити відсотків, належних йому. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою, порукою тощо (ч. 1 ст. 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановленого додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до договору поруки № 014/0079/74/70099/1 від 09.02.2007р., що укладений між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON] (а.с. 58-60) (далі за текстом Поручитель), з іншої, сторони договору встановили, що Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед ВАТ «[PERSON] Аваль» відповідати по борговим зобов'язанням боржника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 014/0079/74/70097 від 08.02.2007р., а саме: повернути кредит в розмірі 27371,00 доларів США, сплатити проценти за його користування в розмірі 14,74 % річних, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови зазначеного договору в повному обсязі (а.с. 46-48). Згідно вимоги про виконання грошових зобовязань за договором поруки № 014/0079/74/70099/1 від 09.02.2007р. [PERSON] повідомлявся про припинення відповідачкою [PERSON] виконання зобовязань по вищезазначеному кредитному договору (а.с. 52-,53). Відповідач [PERSON] не спростував зміст зазначеного договору поруки, у зв'язку з чим не виконав вимоги ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, відповідач [PERSON] має солідарно нести відповідальність разом з [PERSON] за порушення останньою своїх обов'язків по поверненню кредиту та по сплаті відсотків за користування кредитом, а також по сплаті інших штрафних санкцій, передбачених вищезазначеним Кредитним договором. Згідно з розрахунком, наданими позивачем, правильність якого перевірена судом, заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 014/0079/74/70097 від 08.02.2007р. станом на 31.10.2017р. складає загальну суму 7844,45 доларів США, що, як зазначив позивач, в еквіваленті за курсом НБУ на 31.10.2017р. складає 210461,81 грн., у тому числі: заборгованість по кредиту 5261,31 доларів США (в грн. екв. 141157,74); заборгованість по відсоткам 1134,04 доларів США (в грн. екв. 30425,60); пеня 1449,10 доларів США (в грн. екв. 38878,47) (а.с. 7-13). Доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості відповідачами не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Суд зазначає, що відповідачі мали можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити правомірність нарахування заборгованості на стадії судового розгляду справи, однак заперечень проти суми позову відповідачі не надали. Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову давало суду право обмежитися доказами, наданими до суду позивачем. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Судом не встановлено, що відповідачі не виконали зобов'язання в повному обсязі по поверненню кредиту внаслідок випадку або непереборної сили, тому відповідачі мають сплатити штрафні санкції по кредиту. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову Банку про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 7844,45 доларів США, що за курсом 26,8293 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.10.2017р. складає 210461,81 грн. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним дорученням (а.с. 6). На підставі ст. ст. 192, 524, 525, 526, 527, 530, 533, 546, 549, 550, 553, 554, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000р,

Outcome: approved