Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що виконавчим комітетом Харцизької міської ради в 1975 році їм була надана вищевказана квартира, в якій зареєстровані вона та відповідач [PERSON], її колишнього чоловіка [PERSON] на підставі рішення суду від 10 червня 1996 року визнано таким, що втратив право користуванням зазначеним жилим приміщенням. За рішенням виконавчого комітету Харцизької міської ради № 171 від 18 березня 1998 року спірна квартира виключена з числа службових. Відповідач не мешкає в квартирі з 2000 року, перешкод для користування житлом вона йому не чинить, факт непроживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актами ТОВ «ХЖБК», вона сплачує комунальні послуги. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 11 грудня 2013 року в задоволені позову [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] відмовлено. З вказаним рішенням не погодилась позивачка [PERSON] та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд упереджено не прийняв до уваги докази, які були представлені нею, а при ухваленні рішення взяв за основу пояснення відповідача, які він не підтвердив жодним доказом, а тому прийшов до невірного висновку, що [PERSON] не проживає у спірному жилому приміщенні з поважних причин, оскільки вона чинить перешкоди у його вселенні та проживанні. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні апеляційної інстанції просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Представник третьої особи виконавчого комітету Харцизької міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належними чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за № 4164 від 25 січня 2014 року. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає, його ухвалено з порушенням вимог матеріального і процесуального закону. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що між сторонами склалися неприязні стосунки, відповідач проживає із сім'єю в гуртожитку, оскільки позивач перешкоджає його вселенню та проживанню у спірному жилому приміщенні. Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За правилами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] зазначила, що відповідач не мешкає в спірному жилому приміщенні з 2000 року без поважних причин, перешкод в користуванні жилим приміщенням йому вона не чинила, тому, посилаючись на ст.ст. 71,72 ЖК України просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 19 липня 1975 року виконавчим комітетом Харцизької міської ради на підставі ордеру [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] була виділена квартира [ADDRESS]. Згідно даним архівної виписки із рішення виконавчого комітету Харцизької міської ради № 171 від 18 березня 1998 року «Про виключення квартир з числа службових» квартира [ADDRESS] виключена з числа службових. Відповідно до довідки від 30 вересня 2013 року, виданій ТОВ «Харцизька житлово-будівельна компанія» у вищезазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON], який не проживає з 2000 року. З актів, складених ТОВ «Харцизька житлово-будівельна комісія», вбачається, що відповідач, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] за вказаною адресою не проживає з 2000 року. З пояснень [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що відповідач з 2000 року у спірному жилому приміщенні не мешкає. Реєстрація [PERSON] спричиняє їй додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, вона позбавлена можливості приватизувати квартиру. Судом встановлено, що у 2000 року [PERSON] зверталась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням з підстав, передбачених ст.ст. 71, 72 ЖК України, оскільки відповідач з лютого 2000 року не проживає без поважних причин, а відповідач [PERSON] звертався до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про вселення. З копії рішення Харцизьского міського суду від 13 травня 2002 року вбачається, що в задоволені позову [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] відмовлено. Вселено [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Вказане рішення суду не виконане, [PERSON] не звертався із заявою про примусове виконання вищезазначеного рішення суду. Відповідно до роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. В судовому засіданні встановлено і це не заперечували сторони, що після набрання законної чинності вищезазначеного судового рішення про вселення, відповідач [PERSON] в спірній квартирі не мешкає, проживає з родиною у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Доводи [PERSON] про те, що він не живе в спірній квартирі з поважних причин, бо [PERSON] знову йому чинить перешкоди в користуванні квартирою, апеляційний суд визнає безпідставними і нічим не підтвердженими, оскільки з травня 2002 року і по теперішній час [PERSON] з приводу усунення перешкод в користуванні спірним жилим приміщенням до суду або правоохоронних органів не звертався. Як вбачається з пояснень сторін та наданих доказів, витрати по утриманню спірного жилого приміщення несе тільки [PERSON], доказів, що відповідач оплачував послуги по утриманню житлового приміщення, суду не надані. Таким чином, з травня 2002 року до жовтня 2013 року, коли позивачка звернулася з позовом про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, і до теперішнього часу відповідач [PERSON] спірною квартирою не користується, в ній не мешкає і доказів поважності причин відсутності у спірному жилому приміщенні більше ніж 10 років суду не надав. За таких обставин та положень ст. ст. 71,72 ЖК України відповідач втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], оскільки він без поважних причин з 2002 року більше ніж 10 років відсутній у спірному жилому приміщенні.

Outcome: approved