Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

В грудні 2015р. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.07.2013р. [PERSON], який був раніше засуджений, паспорт серія [NUMBER] виданий Суворовським РВ МВС України в Одеській області, спільно з дружиною [PERSON], що мешкають за адресою: [ADDRESS], під розписку позичив у позивачки [PERSON] кошти у розмірі 4000 гривень. Через деякий час, а саме 20.09.2013р. при свідках відповідач [PERSON] отримав від позивача кошти у розмірі 80 доларів США та 30 Євро. Вищевказані кошти відповідач [PERSON] зобов'язався повернути за першою вимогою Позивача. 07 жовтня 2013р. позивачка пред'явила усуну вимогу щодо повернення заборгованості, проте відповідач [PERSON] відмовився повернути позичені кошти. Позивачка в своїх вимогах посилається на пояснення свідка [PERSON], яка за твердженням позивачки, можете підтвердити факт отримання подружжям Іштван. На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з подружжя [PERSON], [PERSON] суму боргу у розмірі 8000 гривень. В процесі судового засідання судом було з'ясовано, що справжнє прізвище, ім'я та по-батькові відповідачів є [PERSON] та [PERSON]. Судом також встановлено, що [PERSON] помер [INFO]., актовий запис №1448 , зареєстрований 05.02.2016р. Відділом ДРАЦС у м. Одесі ОМУЮ. (а.с. 64) З актового запису вбачається, що місце проживання померлого невідомо. З відомостей адресною бюро ГУ ДМС України в Одеській області вбачається, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Однак 03.04.2015р. був знятий з реєстрації, реєстрації не має. З листа Четвертої Одеської держаної нотаріальної контори № 157/01-16 від 18.01.2017р. вбачається, що спадкова справа після померлого [INFO]. [PERSON] не заводилась. Відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 21.07.2000р.. В зв'язку з відсутністю відомостей про відкриття спадкової справи, відсутності відомостей про наявність спадкового майна, а також враховуючи той факт, що [PERSON] не приймала спадщину після померлого [PERSON], а також не вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки відсутні докази того, [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали за однією адресою, суд ухвалою від 14 квітня 2017р. закрив провадження за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON], про стягнення боргу за борговою розпискою. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що саме подружжя [PERSON] та [PERSON] отримала від неї кошти. Позивачка також пояснила, що відповідачці [PERSON] було достовірно відомо, що її чоловік отримав від неї позику. Однак повертати будь-які кошти вона збиралась, у зв'язку із чим, між ними виникла конфліктна ситуація. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] пояснила, що відповідачці [PERSON] нічого невідомо про кошти, які були отримані [PERSON] у [PERSON], а також згоди на отримання позики вона не надавала. Вона також пояснила, що будь-які кошти від [PERSON] на потребі сім'ї не були використані, а яким чином, чоловік [PERSON] використав дані коштів, відповідачці невідомо. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що 09.07.2013р. [PERSON] отримав в борг у [PERSON] кошти у розмірі 4000 гривень. (а.с. 10) Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, розписка [PERSON] свідчить про укладення договору позики між сторонами, що був укладений у простій письмовій формі, відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України. Стаття 1049 ЦК України, встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, актовий запис №1045 від 15 грудня 2011 року, зареєстрований Першим Малиновським відділом ДРАЦС ОМУЮ. З листа Малиновського районного у м. Одесі відділу ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області № 23/4/44-26 від 18.05.2017р. вбачається, що відомості про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] відсутні. Судом також встановлено, що [PERSON] помер [INFO]., актовий запис №1448 , зареєстрований 05.02.2016р. Відділом ДРАЦС у м. Одесі ОМУЮ. Таким чином, в період з 15.12.2011р. по [INFO]. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Частиною 2 ст. 73 СК України встановлено, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. В судовому засіданні позивачка стверджувала, що вона надавала кошти в борг саме подружжю [PERSON] та [PERSON]. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] пояснила, що відповідачці [PERSON] нічого невідомо про кошти, які було отримані [PERSON] у [PERSON], а також згоди на отримання позики вона не надавала. Вона також пояснила, що будь-які кошти від [PERSON] на потребі сім'ї не були використані, а яким чином, чоловік [PERSON] використав дані коштів, відповідачці невідомо. В судовому засіданні встановлено, що письмову згоду на укладення договору позики [PERSON] не надавала, що не заперечували сторони в судовому засіданні. Свідок [PERSON] пояснила, що вона добре знала сім'ю [PERSON] та [PERSON]. Вона також пояснила, що до [PERSON] звернулась [PERSON] з проханням надати їй в борг суму у розмірі 4000 гривень. В зв'язку з чим, [PERSON] їй дозволила передати [PERSON] суму у розмірі 4000 гривень, оскільки дані кошти, які належали [PERSON] перебували у неї. Свідок також повідомила, що дані кошти у розмірі 4000 гривень через деякий час були їй повернуті [PERSON]. В той же час, їй відомо, що [PERSON] передавала додатково сім'ї [PERSON] додаткові кошти, які їй не повернули. Свідок [PERSON] пояснила, що вона прибирала службовий кабінет [PERSON] та слухала розмову її по телефону, в якій її кума просила позичити кошти. Після чого, в кабінет зайшов чоловік, який представився [PERSON], та [PERSON] передала йому кошти. Однак, прізвищем чоловіка вона не цікавилась, а також вона не знає, скільки саме коштів передавалась та на які цілі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що оскільки було відсутнє письмове погодження [PERSON] на отримання позики її чоловіком [PERSON], то в даному випадку данні зобов'язання є особистим боргом дружини. Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Верховного суду України від 02.09.2015р. по справі №6-1303ц15. Крім того, в судовому засіданні не встановлено доказів, які свідчать, що дана сума позики була використана в інтересах сім'ї. При цьому, суд звертає на увагу той факт, що за поясненнями свідка [PERSON], вона від імені [PERSON] особисто передала [PERSON] кошти у розмірі 4000 гривень, яка їх через деякий час повернула. Необхідно також звернуту увагу про те, що документального підтвердження, що 20.09.2013р. відповідач [PERSON] отримав від позивачки кошти у розмірі 80 доларів США та 30 Євро не має. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed