Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до Бердянського міськрайонного суду з позовом, який згодом уточнив, до ПАТ «Азовський машинобудівний завод», про стягнення заборгованості із заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні посилаючись на те, що з 25.05.2011 року по 29.08.2014 року він працював на заводі слюсарем механо-складальних робіт в цеху основного виробництва. Наказом №84-к від 29.08.2014 року його було звільнено за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. При звільнені з ним не проведено остаточний розрахунок. Заборгованість із виплати заробітної плати складає 7122,62 грн. Посилаючись на ст.47, 116, 117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30.08.2014 року по 22.12.2015 року в розмірі 22245,64 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав. Посилаючись на обставини викладені в позові просив їх задовольнити в повному обсязі (а.с.31-32). Представник відповідача ПАТ «Азовський машинобудівний завод» в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Також подав письмові заперечення проти позову в яких зазначив, що позивачем невірно виконано розрахунок суми компенсації за затримку розрахунку при звільненні (а.с.12, 37). Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач 25.05.2011 року на підставі наказу №27 від 25.05.2011 року був прийнятий на роботу на ЗАТ «Азовський машинобудівний завод», який відповідно до наказу №20 від 20.02.2012 року перейменовано в ПАТ «Азовський машинобудівний завод», та працював слюсарем механо-складальних робіт в цеху основного виробництва. 29.08.2014 року, на підставі наказу №84-к від 29.08.2014 року, позивач звільнився з підприємства за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Вказане підтверджується світлокопіями трудової книжки, наказу №27, наказу №84-к (а.с.2, 28, 29). З письмових доказів слідує, що підприємство на час розгляду справи не розрахувалося повністю з позивачем з виплати заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно довідки ПАТ «Азовський машинобудівний завод» №77 від 09.11.2015 року, заборгованість із виплати заробітної плати [PERSON] станом на 01.11.2015 року складає 7122,62 грн. (а.с.13). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вищенаведеної сум задовольнити. Також з позовної заяви вбачається, що на день звільнення 29.08.2014 року, і по день ухвалення судом рішення - 22.12.2015 року, в порушення вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України, з позивачем не проведено кінцевий розрахунок із заробітної платі тому він просить стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 22245,64 грн. Суд вважає, що вказана сума розрахована позивачем неправильно, оскільки сума середнього заробітку повинна нараховуватися шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до довідки, виданої відповідачем, середньоденна зарплата [PERSON] складала 52,84 грн. (а.с.27). Затримка розрахунку становить 332 робочі дні за період з 30.08.2014 року по 22.12.2015 року включно, тому середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні становить суму 17542,88 грн. (52,84 грн. х 332 дні), а не 22245,64 грн. як вказує позивач (а.с.31). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги трудового законодавства щодо строків проведення остаточного розрахунку відповідачем були порушені, отже позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню частково, за період з 30.08.2014 року по 22.12.2015 року включно в сумі 17542,88 грн. Враховуючи, що позивач згідно п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, він на підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в сумі 1218 грн..

Outcome: partial