Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення у розмірі 3570,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 02 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») та [PERSON] укладено договір оренди №Д-101/06. Згідно умов договору оренди, орендодавець зобов`язався передати орендарю в тимчасове користування нежитлові приміщення, що належать орендодавцю на праві власності, розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 102 кв. метра, яке складається з торгово-офісного приміщення на першому поверсі. В свою чергу, орендар зобов`язався оплачувати орендодавцю плату за користування нежитловими приміщеннями у розмірі 35,00 грн. за 1 кв.м. (п.п. 1.1., 1.2., 3.1. договору оренди). Строк оренди майна встановлено по 31.12.2012 року включно з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення. Додатковою угодою № 1 від 28.12.2012 року до договору оренди від 02.07.2012 року п.1.4. викладено в наступній редакції: «строк оренди встановлюється з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення (Додаток №1) по 31.12.2013 року включно». Додатковою угодою №2 до договору оренди внесено зміни - встановлено строк оренди з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення (Додаток №1) по 31.12.2014 року включно. Позивач зазначає, що борг відповідача з орендної плати за орендоване приміщення за червень 2014 року становить 3750,00 грн., у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 19.03.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 18.04.2019 року. Ухвалою суду від 18.04.2019 року відкладено підготовче судове засідання, у зв`язку з задоволенням клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 16.05.2019 року підготовче судове засідання відкладено на підставі п.1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, продовжено строк проведення підготовчого провадження. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.06.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 17.07.2019 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлений належним чином, надав суду клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності, Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлений належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на пропуск позивачем строків давності, просив відмовити у задоволенні позову та надав клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі. Дослідивши докази, на які сторони послались в обґрунтування своїх вимог та заперечень суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») та [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення №Д-101/06. Відповідно до п. 1.1. орендодавець зобов`язався передати орендарю в тимчасове користування нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 102 кв. метра, яке складається з торгово-офісного приміщення на першому поверсі, а орендар зобов`язався оплачувати орендодавцю плату за користування в порядку, зазначеному в розділі 3 цього договору. Згідно п.1.4. строк оренди встановлюється з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення (Додаток №1) по 31.12.2012 року включно. 28.12.2012 року сторони уклали додаткову угоду №1 до договору оренди нежитлового приміщення №Д-101/06 від 02.07.2012 року, відповідно до якої строк оренди встановлено з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення (Додаток №1) по 31.12.2013 року включно. Додатковою угодою №2 до договору оренди нежитлового приміщення №Д-101/06 від 02.07.2012 року строк оренди встановлено з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення (Додаток №1) по 31.12.2014 року включно. Згідно п. 3.1., 3.2. договору оренди за узгодженням сторін орендна плата встановлюється за 1 кв.м. у розмірі 35,00 грн. загальна сума орендної плати за орендоване приміщення становить 3570,00 грн. на місяць. Орендна плата вноситься один раз на місяць, починаючи з моменту фактичної передачі приміщення орендареві по акту прийому-передачі, до 5 числа поточного місяця, за який проводиться розрахунок. По закінченні кожного розрахункового місяця сторонами підписується двосторонній акт наданих послуг. Відповідач не спростовує той факт, що орендна плата за червень 2014 року не сплачувалась. Проте, зазначає, що позивач звернувся до суду з позовною заявою вже після спливу загального строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Суд погоджується з доводами відповідача з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-152цс 14 зазначено, що за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати обставини порушення її прав. При цьому норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх об`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. У п.137 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волков проти України», яке є обов`язковим на території України, строк давності забезпечує правову визначеність та захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які вкрай важко спростувати, та дозволяє запобігти несправедливості, що може виникнути внаслідок рішень щодо подій, що мали місце у далекому минулому, та на підставі доказів, що з часом стають неналежними та недостатніми. Таким чином, судом встановлено, що початком перебігу строку позовної давності слід вважати 06 червня 2014 року, оскільки 05 червня 2014 року відповідачем не була внесена орендна плата відповідно до умов договору оренди нежитлового приміщення №Д-101/06 від 02.07.2012 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 30 жовтня 2018 року. Обставин, які б свідчили, що позивач не мав можливості дізнатися про порушення свого права у межах строку позовної давності, у ході судового розгляду не встановлено. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed