Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

В жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив зняти арешт з рухомого майна, належного йому на праві власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в липні 2019 року через систему електронних торгів арештованого майна він придбав транспортний засіб, ВАЗ 111830, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Арешт на придбане ним майно був накладений під час досудового слідства на підставі положень Кримінального процесуального кодексу України. При цьому, позивач не був стороною кримінального провадження, в перебігу якого накладено арешт на придбане ним майно. Також він не був стороною виконавчого провадження, в перебігу якого реалізоване та придбане ним майно. Через накладення арешту на рухоме майно, він не може перереєструвати придбаний транспортний засіб в сервісному центрі МВС України № 1442 на своє ім`я та вільно користуватися цим транспортним засобом. За захистом свого права на безперешкодне володіння, користування та розпорядження рухомим майном вимушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою судді Дзержинського міського суду Донецької області від 30.10.2019 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі та призначено судове засідання до розгляду справи по суті. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 16.12.2019 замінено первісного відповідача у справі Територіальний сервісний центр МВС № 1442 на належного відповідача Регіональний сервісний центр МВС України. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Представниця відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, оскільки вважає їх необґрунтованими і недоведеними в суді. Також суду був наданий відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень, представниця відповідача зазначила, що відповідно до діючого цивільного процесуального законодавства України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Належним є відповідач , який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. В даному випадку, позивачем не наводяться факти, які свідчать про порушення, оспорювання або невизнання його прав РСЦ МВС в Донецькій області. Також, суду зауважила, що РЦС МВС в Донецькій області діє на підставі Положення про Регіональний сервісний центр МВС в Донецькій області, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1404, у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 19 травня 2017 року № 406 (надалі - Положення). РЦС МВС в Донецькій області відповідно до покладених на нього завдань забезпечує внесення до Єдиного державного реєстру МВС інформації про накладення або зняття обмежень щодо транспортних засобів уповноваженими на те органами (пп. 25 п. 4 Положення). Відтак, даним Положенням не передбачено такого повноваження відповідача, як припинення чинності арешту транспортного засобу. Лише уповноважені на те органи приймають рішення про накладення або зняття обмежень щодо транспортних засобів, в той час як РЦС МВС в Донецькій області лише забезпечує внесення такої інформації до Єдиного державного реєстру МВС. Отже, РЦС МВС в Донецькій області є неналежним відповідачем у даній справі. Тому, просить суд повністю відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав позивач звернувся до суду. Як вбачається з матеріалів справи, вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 22 січня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, та призначено узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, у відповідності до ст.ст. 75,76 КК України звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки. При цьому, при ухваленні вироку, до речового доказу, зокрема до автомобілю марки ВАЗ 21118, реєстраційний номер [NUMBER] , володільцем якого є [PERSON] , було застосовано спеціальну конфіскацію на користь держави відповідно до ст. 96-1 КК України. На даний речовий доказ ухвалою слідчого судді Дзержинського міського суду Донецької області від 20.07.2018 було накладено арешт, копію якого слідчим Торецького відділення поліції було надіслано до територіального сервісного центру МВС України № 1442 для виконання. Виданий на підставі вироку суду виконавчий лист № 1-кп/225/124/2019 про конфіскування речових доказів був направлений до Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (надалі Торецький міський відділ ДВС). 25 лютого 2019 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження ВП № 58478604. Судом з`ясовано, що 30.07.2019 Державним підприємством «СЕТАМ» Міністерства юстиції України відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу V Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 283/15 проведена реалізація арештованого майна через систему електронних торгів арештованого майна, а саме транспортного засобу ВАЗ 111830, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно акту про проведені електронні торги від 15.08.2019 переможцем електронних торгів став [PERSON] , тобто позивач по справі. Згідно наявної інформації переможець електронних торгів [PERSON] за придбання транспортного засобу перерахував кошти в сумі 48564 грн. на депозитний рахунок Торецького міського відділу ДВС у повному обсязі та в строк, передбачений протоколом торгів. У зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду про конфіскацію речових доказів, державний виконавець своєю постановою від 15.08.2019 зняв арешт з майна, а саме транспортного засобу ВАЗ 111830, реєстраційний номер [NUMBER] , що належав боржнику [PERSON] . Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація припинення обтяження) № 61378363 від 15.08.2019 обтяження рухомого майна, а саме транспортного засобу ВАЗ 111830, реєстраційний номер [NUMBER] припинено на підставі постанови державного виконавця про зняття арешту з майна. 15 серпня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 58478604. Судом з`ясовано, що позивач [PERSON] до РЦС МВС в Донецькій області та до ТЦС № 1442 РЦС МВС в Донецькій області з приводу зняття арешту з придбаного ним транспортного засобу ВАЗ 111830, реєстраційний номер [NUMBER] , письмово не звертався. Згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів вбачається, що на транспортний засіб ВАЗ 111830, реєстраційний номер [NUMBER] й донині накладено арешт та/або заборона на його відчуження. З огляду на це, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначити належний склад відповідачів у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. Позивач [PERSON] в своєму позовів просить зняти арешт з майна, а саме транспортного засобу ВАЗ 111830, реєстраційний номер [NUMBER] , придбаний ним через систему електронних торгів арештованого майна. Позов пред`явив спочатку до Торецького відділення поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, потім надав суду письмові уточнення до позовної заяви, в яких відповідачем по справі вже визначив Територіальний сервісний центр МВС № 1442, розташований в м.Бахмуті. В подальшому, позивач по справі знову надав уточнення до раніше поданого позову, де відповідачем по справі вже визначив Регіональний сервісний центр МВС в Донецькій області, розташований в м.Маріуполі. Судом встановлено, що відповідач по справі РЦС МВС в Донецькій області діє на підставі Положення про Регіональний сервісний центр МВС в Донецькій області, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1404, у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 19 травня 2017 року № 406 (надалі - Положення). Згідно пп. 25 п. 4 даного Положення РЦС МВС в Донецькій області відповідно до покладених на нього завдань забезпечує лише внесення до Єдиного державного реєстру МВС інформації про накладення або зняття обмежень щодо транспортних засобів уповноваженими на те органами. Із аналізу\~цього Положення\~вбачається,\~що цим\~документом не передбачено такого повноваження відповідача, як припинення чинності арешту транспортного засобу. Лише уповноважені органи приймають рішення про накладення або зняття обмежень щодо транспортних засобів, в той час як РЦС МВС в Донецькій області лише забезпечує внесення до Єдиного державного реєстру МВС такої інформації. Крім того, в ході судового розгляду позивачем не доведено і не надано належних і допустимих доказів того, що саме РСЦ МВС в Донецькій області порушує, оспорює та не визнає його права щодо придбаного ним арештованого транспортного засобу. Відтак, суд погоджується з запереченнями представниці відповідача щодо пред`явлення позову про зняття арешту до неналежного відповідача, а саме РЦС МВС в Донецькій області. Отже, суд вважає, що позовні вимоги про зняття арешту з майна пред`явлені до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в позові. Так, згідно зі статтями 13, 51, 53, 175 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Оскільки позовні вимоги про зняття арешту пред`явлені позивачем до неналежного відповідача і позивачем більше не заявлялися клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачів або заміну неналежного відповідача, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed