Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Відповідач - в.о. директора ДП «РМТП» Володін Д.М. позовні вимоги про стягнення середньої заробітку за час затримки розрахунку (29355,13 грн.) визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив про розгляд справи без його участі. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу у його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: довідка-розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку; копія трудової книжки; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач працював у Державному підприємстві «Ренійський морський торговельний порт», коли 15.11.2019р. звільнився за власним бажанням з посади змінного помічника капітана - змінного механіка. За період роботи позивача у ДП «РМТП» заробітна плата виплачувалась нерегулярно, у зв`язку із чим станом на 21.04.2020р. у відповідача перед позивачем склалася заборгованість по заробітній платі за період з травня 2019 р. по березень 2020р. включно в розмірі 42971 грн. 80 коп. Оскільки у добровільному порядку керівництво відповідача заборгованість не погашало, розрахунок із заробітної плати не проводило, позивач звернувся до Ренійського районного суду Одеської області із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 22.04.2020р.позовні вимоги [PERSON] були повністю задоволені, від відповідача на його користь було стягнено заборгованість з заробітної плати в розмірі 42971,80 грн. Вищевказане рішення суду набрало законної сили 22.05.2020р. та підлягало виконанню у примусовому порядку. Згідно доказів, наданих суду позивачем за даною справою, остаточний розрахунок за судовим рішенням про стягнення заробітної плати відповідачем було проведено 22.06.2020р. Пред`являючи дані позовні вимоги, в порядку ст.117 КЗпП України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку із ним при звільненні, який станом на 23.06.2020р. складає 29355,13 грн. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. І. Як виходить з матеріалів справи, наданих суду доказів, позивач працював у ДП «РМТП» по 15.11.2019р. За час праці у відповідача перед позивачем склалася заборгованість по заробітній платі за період з травня 2019 р. по березень 2020р. включно в розмірі 42971 грн. 80 коп. Зазначену заборгованість було стягнуто у примусовому порядку за судовим рішенням, остаточний розрахунок із позивачем було проведено 22.06.2020р. Задовольняючи вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд вважає їх обґрунтованими та законними. Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно розрахунку, зробленого позивачем, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку станом на 23.06.2020р. складає 29355 грн. 13 коп., із розміром цієї суми сторони обопільно погодилися. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ( постанова у справі № 6-64цс13 від 03.2013 року) згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Отже, вимоги позивача про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню. ІІ. Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступних висновків. За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18). Отже, при подачі позову позивач сплатив суму судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - 840 грн. 80 коп., які відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved