Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та обґрунтовував його тим, що 18 жовтня 2011 року він уклав з ПАТ «[PERSON] кредит» договір про на-дання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками №ZP_ STD-165. За цим договором відповідач відкрив [PERSON] рахунок, видав в його корис-тування картку та зобовязався здійснювати розрахункові операції. На рахунок позивача була перерахована заробітна плата в розмірі 3020 гривень 97 копійок. Однак ПАТ «[PERSON] кредит» не виплатив ці грошові кошти. [PERSON] був позбавлений засобів для існування, у звязку з цим він зазнав душевні переживання. Тому позивач просив суд при-мусово стягнути з ПАТ «[PERSON] кредит» грошові кошти в розмірі 3020 гривень 97 копійок, моральну шкоду в розмірі 2000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 гривень. Крім того, [PERSON] просив припинити правовідносини, які виникли між ним та відповідачем на підставі договору про надання зарплатної платіжної картки та ви-конання розрахунків за операціями з картками №ZP_STD-165 від 18 жовтня 2011 року. В ході розгляду цивільної справи представник позивача [PERSON] заявив клопотання про відмову від позову в частині вимоги про стягнення грошових коштів. Ухвалою Борис-пільського міськрайонного суду від 27 листопада 2015 року (а.с.21-22) провадження у ци-вільній справі в частині цієї вимоги закрито. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та просить суд задовольнити його. Представник відповідача не зявився у судове засідання. Він завчасно у встановленому порядку повідомлявся про час та місце розгляду цивільної справи. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] та дослідивши письмові до-кази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 18 жовтня 2011 року позивач уклав з ПАТ «[PERSON] кре-дит» договір про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операція-ми з картками №ZP_STD-165 (а.с.5-6). За цим договором відповідач відкрив [PERSON] рахунок, видав в його користування картку та зобовязався здійснювати розрахункові опера-ції. Відповідно до ч.1 ст.1075 ЦК України договір карткового рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Згідно з ч.2 ст.653 цього Кодексу у випадку розірвання договору правовідносини між сторонами припиняються. Встановлено, що 26 червня 2015 року позивач подав ПАТ «[PERSON] кредит» заяву (а.с.7), в якій він повідомив про розірвання договору про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками. З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності належить припинити правовідносини, які виникли між [PERSON] та відповідачем на підставі договору про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками №ZP_STD-165 від 18 жовтня 2011 року. Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайно-вої) шкоди. Згідно з п.2 ч.1 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Встановлено, що позивач та його представник [PERSON] не надали жодного доказу на підтвердження того, що у звязку з діями відповідача [PERSON] зазнав душевні пе-реживання. З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з ПАТ «[PERSON] кре-дит» на користь позивача моральної шкоди відсутні. У задоволенні позову в частині цієї ви-моги належить відмовити. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві про-порційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1, п.2 ч.3 ст.79 цього Кодексу до судових витрат належать витрати на правову допомогу. Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в рішенні від 15 жовтня 2014 року, на підтвердження витрат на правову допомогу по-винні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банків-ський документ, касові чеки). Встановлено, що [PERSON] та його представник [PERSON] не надали суду та-ких доказів на підтвердження витрат на правову допомогу. В матеріалах цивільної справи міститься лише довідка, складена представником позивача [PERSON] (а.с.11), з якої вбачається, що [PERSON] сплатив йому грошові кошти в розмірі 1000 гривень. Однак цей письмовий доказ оформлений без дотримання встановленого законом порядку. Ця об-ставина свідчить про те, що довідка, складена представником позивача [PERSON], є не-допустимим доказом в розумінні ч.1 ст.59 ЦПК України. З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з ПАТ «[PERSON] кре-дит» на користь позивача витрат на правову допомогу відсутні.

Outcome: partial