Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

В грудні 2019 року представник позивача ОСББ «Палладіум» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів та процентів за користування ними. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є рідною сестрою третьої особи [PERSON] , яка в період із 01.09.2017 р. надавала позивачу бухгалтерські послуги. В період із 25.09.2017 р. по 21.04.2019 р. третя особа, виконуючи обов`язки бухгалтера та, маючи доступ до рахунків позивача, безпідставно перевела на особистий рахунок відповідача кошти в сумі 723605,00 грн. Позивач вказує, що відповідач не заперечує факт недобросовісного набуття вказаних коштів та обізнана про те, що перераховані їй кошти належать позивачу. Відповідач неодноразово обіцяла повернути кошти, однак, в добровільному порядку цього не зробила, та продовжує ними користуватись. Так, 04.04.2019 року відповідач за рахунок безпідставно набутих коштів позивача придбала та на сьогоднішній день володіє нежитловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] (творча майстерня). З огляду на викладене, та те, що відповідач відмовляється повернути безпідставно набуті кошти позивачу, останній, вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить суд стягнути із відповідача на користь позивача кошти в сумі 723605,00 грн., проценти за користування коштами, та судові витрати. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.12.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В березні 2020 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем не доведено доказами безпідставне набуття відповідачем коштів та факт їх набуття чи зберігання за рахунок іншої особи. Так, між позивачем та відповідачем відсутні будь-які правовідносини, в рамках яких відповідачу були б перераховані кошти. Жодних зобов`язань між позивачем та відповідачем немає, а тому вимога позивача про стягнення із відповідача перерахованих третьою особою коштів є безпідставною. Також стороною позивача не доведено те, що відповідач за рахунок позивача безпідставно набув якесь майно та кошти, та/або те, що відповідач набула кошти у незаконний спосіб за рахунок позивача. Між відповідачем та третьою особою, як рідними сестрами з різних підстав дійсно здійснювались взаєморозрахунки із різних підстав та потреб, які ніяким чином не пов`язані із позивачем. Відповідач вказує, що в разі якщо третя особа завдала шкоди позивачу, виключно третя особа має відшкодувати шкоду та повернути такі кошти позивачу, а не відповідач, причетність якої до дій третьої особи щодо коштів позивача, не доведена та не встановлена. В квітні 2020 року до суду від третьої особи надійшли пояснення, відповідно до яких, остання, зазначає, що всі перераховані нею кошти відповідачу, яка є її рідною сестрою, не є такими, що були нею набуті безпідставно, оскільки, вони витрачались сестрою за її проханням та на її користь, зокрема, на сплату орендної плати за користування квартирою третьою особою, утримання бабусі та погашення боргових зобов`язань третьої особи. Також в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, та в межах цієї справи ОСББ «Палладіум» було заявлено цивільний позов про стягнення коштів в сумі 1160700,00 грн. Підставами вказаного позову, який заявлено в кримінальному провадженні є ті самі обставини, які заявлені позивачем в даному позові. Таким чином, позивач, заявивши два різні позовом до двох різних відповідачів намагається двічі стягнути одну і ту саму суму з різних осіб. Третя особа вважає такі дії позивача невірними, та вказує, що відповідач немає жодного відношення до взаємовідносин третьої особи із позивачем. В травні 2020 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вказує, що відповідач, яка набула грошові кошти за рахунок позивача без достатньої правової підстави (збагатилась за рахунок позивача) зобов`язана повернути позивачу кошти. Відповідачем не доведено, які саме взаєморозрахунки були між нею та третьою особою, однак, позивачем доведено те, що кошти позивача були переведені на рахунок відповідача третьою особою, а відтак ці кошти, як безпідставно набуті, - підлягають поверненню позивачу. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.04.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В травні 2021 року в ході розгляду справи були уточнені позовні вимоги, та позивач просив суд стягнути із відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 723605,00 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 160222,55 грн., а також судові витрати в сумі 78814,57 грн. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на позов. Третя особа в судове засідання не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. В матеріалах справи містяться письмові пояснення третьої особи, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без її участі. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами в ході розгляду справи те, що відповідач [PERSON] є рідною сестрою третьої особи [PERSON] . В період із 01.09.2017 р. третя особа [PERSON] надавала позивачу ОСББ «Палладіум» бухгалтерські послуги та виконувала обов`язки бухгалтера, що підтверджується наявними у справі доказами. Відповідно до наявних у справі банківських виписок, встановлено, що третя особа [PERSON] періодично переводила кошти на рахунок відповідача [PERSON] . Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 13.05.2020 року у справі № 759/11636/19, який було залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 11.02.2021 року, [PERSON] було визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років із позбавленням права обіймати посади бухгалтера строком на три роки. Цивільний позов ОСББ «Палладіум» було задоволено в повному обсязі, та стягнуто із [PERSON] на користь об`єднання 1160700,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином. Доказів наявності будь-яких зобов`язань між позивачем та відповідачем матеріали справи не містять, як і відсутні докази неправомірності дій відповідача в зв`язку із отриманням коштів, які їй перераховувались третьою особою. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач отримувала належні позивачу кошти від третьої особи безпідставно, а відтак має їх повернути власнику зі сплатою процентів за їх користування. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача вказувала на те, що між відповідачем та третьою особою, як рідними сестрами, з різних підстав дійсно здійснювались взаєморозрахунки на потреби, які ніяким чином не пов`язані із позивачем, будь-яких зобов`язань між позивачем та відповідачем немає, причетність відповідача до дій третьої особи щодо коштів позивача, не встановлена, набуті відповідачем кошти від третьої особи не підлягають поверненню на користь позивача, оскільки, не є безпідставно набутими в розумінні вимог закону. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до увагу на те, що згідно із ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем були відсутні будь-які договірні та зобов`язальні відносини, позивачем не перераховувались кошти відповідачу. В певний період часу третьою особою дійсно здійснювались перекази коштів на рахунок відповідача, яка їй доводиться рідною сестрою, однак, переконливі докази того, що третьою особою перераховувались кошти, які належать саме ОСББ «Палладіум» та те, що ці кошти були набуті відповідачем від третьої особи без належної підстави, - матеріали справи не містять. Крім того, як вже зазначалось вище вироком суду третю особу було засуджено за вчинення кримінальних правопорушень та стягнуто на користь позивача матеріальну шкоду, завдану злочином в сумі 1160700,00 грн., а відтак стягнення коштів, які, на думку позивача, були набуті відповідачем безпідставно з огляду на неправомірність дій третьої особи, призведе до подвійного стягнення одних і тих самих коштів, а тому доводи сторони відповідача та третьої особи в цій частині є слушними. Окремо варто вказати на те, що докази неправомірності дій відповідача та її причетності до незаконних дій третьої особи відсутні, як і відсутні достатні докази того, що відповідач незаконно збагатилась за рахунок коштів саме позивача. Твердження сторони позивача про те, що відповідач збагатилась за рахунок коштів позивача, придбавши у власність нерухомість, суд до уваги також не приймає, оскільки, достатніх доказів того, що об`єкт нерухомого майна було придбано відповідачем саме за рахунок коштів позивача відсутні. Суд вважає, що відповідач набувала кошти шляхом їх перерахування третьою особою у користування за існування достатніх підстав, зокрема, і з огляду на родинні стосунки між ними та здійснення взаєморозрахунків між ними на родинні потреби, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, а відтак ці кошти в розумінні вимог закону не можуть вважатись безпідставно набутими, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позовні вимоги в ході розгляду справи стороною позивача не доведено, останні не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, та підстав, з якими закон пов`язує можливість повернення коштів, як безпідставно набутих в ході розгляду справи не встановлено, а тому суд вважає, що в задоволенні позову в частині стягнення із відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів в сумі 723605,00 грн. слід відмовити. В частині позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 160222,55 грн., слід також відмовити, оскільки, дана вимога є похідною від первісної позовної вимоги про стягнення безпідставно набутого майна, яка, на переконання суду, задоволенню не підлягає. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed