Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

В жовтні 2018 році відкрите провадження за позовом [PERSON] , в якому вона просила: змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 10.04.2017 року, стягнувши з [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Свій позов обґрунтовував тим, що за рішенням суду [PERSON] має сплачувати аліменти на її користь у розімірі 1/4 частини його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після ухвалення рішення змінений мінімальний розмір аліментів. Позиція відповідача щодо позову не відома. 06.12.2018 року розгляд справи відкладений, через неявку відповідача, який про час та місце його проведення повідомлявся належним чином. 08.02.2019 року суд проводив розгляд справи по суті за відсутності відповідача, в заочному порядку, оскільки були наявні умови передбачені ст. 280 ЦПК України, а саме: відповідач повідомлявся про час та місце розгляду належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав, а позивач не заперечувала проти винесення заочного рішення. Із письмових доказів встановлено, що сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.04.2017 року відповідач має сплачувати на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до витягу з історії хвороби № 1712 спільна донька хворіє на дитячий церебральний параліч, атонічно-астатичну форму з грубою затримкою стато-кінетичного та психо-мовленнєвого розвитку та потребує лікування. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 180 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до практики Верховного Суду при розгляді позовів про зміну розміру аліментів, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі № 138/594/17). Отже при розгляді даної справи суд має врахувати положення ст. 182 СК України, згідно якої при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд зазначає, що стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони мають спільну доньку, на утримання якої відповідач має сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно. Суд зазначає, що вказаний розмір аліментів є меншим за мінімальний розмір аліментів встановлений законом станом на час розгляду справи. Розмір аліментів, який має сплачувати відповідач на утримання сина є недостатнім, аби забезпечувати дитину їжею, одягом та іншими базовими потребами. Відповідач не надав суду доказів, на підтвердження того, що ним надається матеріальна допомога на утримання спільної дитини. Також, ним не надано доказів того, що його стан здоров`я не дозволяє сплачувати аліменти, на його утриманні є інші діти чи непрацездатні батьки, дружина тощо або наявні інші обставини, які можуть вплинути на розмір аліментів. Отже, суд дійшов висновку про задоволення позову. Аліменти в новому розмірі слід стягувати з дня набрання рішенням законної сили, оскільки згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За такого рішення, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 768,40 грн. судового збору. Одночасно, суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Outcome: approved