Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (надалі по тексту - ВАТ НАСК «ОРАНТА») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Позов обґрунтований тим, що 23.10.2012 року біля 13 год. 00 хв., в с. Любахи [PERSON] керував автомобілем марки «ВАЗ 21063» д.р.н. [NUMBER] не вибрав безпечної дистанції та допустив зіткнення з попутним автомобілем марки «DAEWOO MATIZ» д.р.н. [NUMBER], який рухався попереду, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження чим [PERSON] порушив п.13.1. Правил дорожнього руху. Так, відповідно до постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 14 листопада 2012 року по справі № 1702/3216/12 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності, за порушення передбачені ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Після дорожньо-транспортної пригоди до HACK «ОРАНТА» звернулася із заявою щодо виплати страхового відшкодування водій автомобіля «DAEWOO MATIZ» д.р.н. [NUMBER] - [PERSON] з приводу страхового випадку. У зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ-21063» д.р.н. [NUMBER] - [PERSON] була застрахована у HACK «ОРАНТА» відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АВ/8471939 від 13.10.2012 року) власнику автомобіля «DAEWOO MATIZ» відповідно до дослідження автомобіля [NUMBER], 12.11/5 від 12.11.2012 року та страхового акту № ОЦВ-12-18262/1 від 15.04.2013 року було виплачено страхове відшкодування (за мінусом франшизи - 510 грн.) в сумі - 8 306,70 що підтверджується платіжним дорученням від 01 липня 2013 року № 37241. Представник позивача в судове засідання не з'явився надіслав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити в його відсутності позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та зазначив, що до даних правовідносин необхідно застосувати положення про суброгацію, а не регресу, а тому в позові слід відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши обставини справи в їх сукупності, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. 13.10.2012 року між ВАТ НАСК «ОРАНТА» та [PERSON] укладено договір, поліс №АВ/8471939 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу «ВАЗ 21063» д.р.н. [NUMBER]. 23.10.2012 року в с. Любахи Володимирецького району, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «ВАЗ 21063» д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «DAEWOO MATIZ» д.р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] 14.11.2012 року Володимирецьким районним судом Рівненської області винесено постанову відповідно до якої винним в скоєнні ДТП визнано [PERSON] 23.10.2012 року складено протокол огляду транспортного засобу - «DAEWOO MATIZ» д.р.н. [NUMBER]. 21.02.2013 року власник автомобіля «DAEWOO MATIZ» д.р.н. [NUMBER], [PERSON] надала позивачу заяву про страхове відшкодування. Згідно страхового акту № ОЦВ-12-18262/1 від 15.04.2013 року та дослідження №АА6574ЕН-12.11/5 про оцінку автомобіля «DAEWOO MATIZ» д.р.н. [NUMBER], складеного 12.11.2012 року, позивачем було здійснено розрахунок розміру страхового відшкодування в сумі 8306 грн. 70 коп. На підставі заяви [PERSON], договору страхування, страхового акту, позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 8306 грн. 70 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 37241 від 01.07.2013 року. Отже, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку у розмірі 8306 грн. 70 коп., оскільки зазначена шкода особисто винуватцем ДТП - [PERSON] відшкодована не була. Також позивач вказує, що ВАТ НАСК «ОРАНТА» 19.09.2013 року №06-06/20468 та 10.07.2014 року №09-06-06/12898 звернувся до відповідача з регресною вимогою про досудове врегулювання спору та обов'язок сплатити ВАТ НАСК «ОРАНТА» кошти в сумі 8306 грн. 70 коп., однак, відповіді на зазначену вимогу отримано не було. Але на підтвердження того, що дійсно регресивна вимога була надіслана позивачу 19.09.2013 року та повторно 10.07.2014 року жодних доказів суду надано не було. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст.4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація). Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. Отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов'язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Роз'яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, згідно з яким, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Враховуючи викладені обставини та роз'яснення щодо застосування понять «регресу» та «суброгації», суд дійшов до висновку, що до позивача ВАТ НАСК «ОРАНТА» не перейшло право регресної вимоги до відповідача [PERSON], а виникло право вимоги саме в порядку суброгації. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, а також взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ВАТ НАСК «ОРАНТА» про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, судові витрати суд залишає за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed