Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження позивачки; копія свідоцтва про народження відповідачки; копія свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON]; копія свідоцтва про право власності на житло від 24.05.2007р. № 16, виданого на ім'я [PERSON] та [PERSON]; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]; копії витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.12.2007р.; копія заповіту [PERSON] від 05.07.2007р., складеного на ім'я [PERSON]; копія заповіту [PERSON] від 05.07.2007р., складеного на ім'я [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO].; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO]; копія пенсійного посвідчення відповідачки; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.02.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є онукою, відповідачка - донькою нині померлих [PERSON] та [PERSON] За життя [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.05.2007р. № 16 на праві спільної власності належала квартира [ADDRESS], по ? частині нерухомості - кожному з них. На випадок смерті [PERSON] та [PERSON] розпорядилися належним їм нерухомим майном, 05.07.2007 р. залишили заповіти на ім'я [PERSON], [INFO]. та [INFO] відповідно - померли. Після смерті дідуся та бабусі позивачки відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті дідуся та бабусі, позивачка (як спадкоємиця за заповітами) звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. За зверненням позивачки нотаріусом було заведено спадкові справи, про що свідчать витяги про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтв про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів (відсутності витягу про реєстрацію нерухомості у державному реєстрі прав нерухомості) на вищевказану квартиру, про що 24.02.2014р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON], [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на квартиру, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлих [PERSON] та [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець її не прийняв та на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею за заповітами (ст. 1235 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяви про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємиці за заповітами, була виражена у її діях щодо подачі відповідних заяв до нотаріуса. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] та [PERSON] не було належним чином зареєстровано право власності на квартиру, у зв'язку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на квартиру з підстав прийняття спадщини за заповітами в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved