Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

В грудні 2014р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача КС «Фінансова країна», в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь: - за договором № 153 про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 15 липня 2013р. (далі по тексту - договір 1) суму вкладу - 200000,0 грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 34904,11 грн.; - за договором № 199 про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 14 листопада 2013р. (далі по тексту - договір 2) суму вкладу - 130000,0 грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 25305,49 грн.; - за договором № 231 про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 26 грудня 2013р. (далі по тексту - договір 3) суму вкладу - 50000,0 грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 9732,89 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 липня, 14 листопада, 26 грудня 2013р. між сторонами було укладено вищезазначені договори 1-3, за яким позивач, як член КС «Фінансова країна» вніс на депозитні рахунки 200000,0 грн., 130000,0 грн. і 50000,0 грн. відповідно, термін внесків складав 12 місяців, при цьому сторони домовилися в п. 2.2. договорів, що відсоткова ставка по внескам складає за договором 1 - 26 % річних; за договорами 2, 3 - 29% річних з виплатою відсотків щомісяця. В травні 2014р. відповідач припинив здійснювати виплату відсотків за договорами 1-3, а після закінчення строку дії договорів 1-3 позивач неодноразово звертався в установленому порядку до відповідача з письмовими заявами про повернення суми внесків та відсотків за користування грошовими коштами, проте по теперішній час відповідач свої зобов'язання по договорам 1-3 не виконав, грошові кошти не повернув, а тому позивач вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. До судового засідання позивач подав на адресу суду заяву, в якій просив суд здійснювати розгляд справи у свою відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання свого представника не направив, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у відсутність свого представника, заперечення проти позову не подавав. Оскільки позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 15 липня, 14 листопада, 26 грудня 2013р. між сторонами було укладено договори 1-3, відповідно до п. 1.1 яких позивач, як член КС «Фінансова країна» вніс внески до спілки в сумах: 200000,0 грн., 130000,0 грн. і 50000,0 грн. відповідно, а відповідач прийняв зазначені внески і зобов'язувався повернути вкладникові внески та виплатити відсотки, на умовах та в порядку встановлених цими договорами. Договори 1-3 було укладено строком на 12 місяців ( п. 1.2. договорів 1-3). Згідно з п. 2.2. договорів 1-3, процента ставка за внесками встановлюється у розмірі: за договором 1 - 26 % річних; за договорами 2, 3 - 29% річних, з виплатою відсотків щомісяця. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач після закінчення терміну дії, укладених договорів, неодноразово повідомляв відповідача про повернення йому внесків та нарахованих і невиплачених процентів, проте відповідач в односторонньому порядку, не повернув позивачу ні суму внесків, ні нараховані проценти. Відповідно до п. 4.1. договорів 1-3, сторони несуть відповідальність за виконання або неналежне виконання умов цього договору згідно чинного законодавства. У відповідності з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ч. 7. ст.10 Закону України «Про кредитні спілки», повернення вкладів провадиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором. У відповідності з ч. 1 ст. 23 цього Закону внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 2 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, у порядку і строки, які визначені відповідно до ч. 7 ст. 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За змістом положень ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також враховуючи правові позиції висловлені Верховним Судом України при розгляді справи № 6-39цс13, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач КС «Фінансова країна» свої зобов'язання за укладеними договорами 1-3 перед позивачем не виконав, а тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми депозитних вкладів в розмірі: 200000,0 грн., 130000,0 грн., 50000,0 грн., а також суми відсотків розраховані за період часу з травня 2014р. по січень 2015р. в розмірі: 34904,11 грн., 25305,49 грн., 9732,89 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,0 грн.

Outcome: approved