Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

В грудні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила постановити рішення, яким визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,067 га, що розташована за адресою: садове товариство «Полет» [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ділянка № 22 в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Позивачка надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу без їх участі та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу без їх участі (а.с.53). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановлено, що 28 листопада 2010 року помер [PERSON] (а.с.9). Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку площею 0,067 га в межах згідно з планом, розташовану на території с/т «Полет» [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ділянка № 22, яка належала йому на підставі Договору дарування земельної ділянки від 27 серпня 2003 року (а.с.8). За часи життя [PERSON] заповітів не складав. [PERSON] (дружина спадкодавця) як спадкоємець за законом, на підставі ст. 1269, 1270 ЦК України, в установлений законом шестимісячний термін звернулася з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори. Однак в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачці було відмовлено, оскільки її чоловік за своє життя, не реалізував своє право на отримання на дану земельну ділянку Державного акту на право власності на земельну ділянку і не зареєстрував її в установленому законом порядку, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 26 листопада 2015 року (а.с.11). Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Встановлено, що дійсно на підставі Договору дарування земельної ділянки від 27 серпня 2003 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній придбав земельну ділянку площею 0,067 га в межах та згідно з планом, в тому числі 0,062 га сільськогосподарських угідь, з них 0,062 га багаторічних насаджень, 0,005 га під будівлями, лісами та іншими угіддями, що знаходяться за адресою: с\\т «Полет» [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ділянка № 22, передану для ведення садівництва, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Дн 041883, виданого [PERSON] сільською Радою народних депутатів 21 січня 2000 року на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради народних депутатів № 125/269 від 28 листопада 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5994 (а.с.10). Однак, [PERSON] за життя не було отримано правовстановлюючого документу на земельну ділянку, а саме Державний акт на право власності на земельну ділянку. Не зважаючи на те, що ніхто не оскаржує право позивачки на спадщину, вона не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, а тому і звернулася до суду з даним позовом. Згідно зі ст. 116, 131 Земельного Кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 28 листопада 2010 року, на земельну ділянку площею 0,067 га в межах та згідно з планом, що розташована на території с\\т «Полет» [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ділянка № 22. На підставі викладеного,

Outcome: approved