Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

В жовтні 2017р. опікун [PERSON] , яка діє в інтересах свого недієздатного чоловіка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м/ Києва з позовом (а.с. 71-79 т. 1) до Директора ТОВ «Український інститут сексології та андрології» Горпинченка І . І., треті особи: Орган опіки та піклування Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Міністерство охорони здоров`я, Генеральна прокуратура України, Національна поліція України; Товариство з обмеженою відповідальністю «Український інститут сексології та андрології», в якому просила суд: - визнати визнання недійсним та протизаконним укладення договору від 02 листопада 2016р., який уклав недієздатний [PERSON] , [INFO] з відповідачем Директором ТОВ «Український інститут сексології та андрології» [PERSON] на предмет проведення операції по видаленню у [PERSON] , аденоми простати з використанням методики, передбаченої системою «Зеленого лазера», яка виявилася невдалою після двох спроб, що спричинило йому збитки на суму 30000,0 грн. Які сплачені відповідачу згідно кошторису до рахунку № СФ-0000446 від 02 листопада 2016р., та у відповідності до акта № ОУ-00464 від 14 листопада 2016р. При цьому підставою для визнання недійсним та протизаконним оспорюваного договору вказати положення матеріального права, передбачені ст. 55, ч. 3 ст. 67, ч. 4 ст. 72, ч. 2 ст. 215, ч. 1, 3 ст. 226 ЦК України, які виключають право недієздатної та підопічної особи самостійно укладати договори (правочини) без дозволу опікуна та органу опіки і піклування; - стягнути з відповідача, а саме з ТОВ «Український інститут сексології та андрології» на користь недієздатного та підопічного інваліда ІІ групи пожиттєво [PERSON] , [INFO] незаконно сплачені ним кошти на користь відповідача, згідно до рахунку № СФ-0000446 від 02 листопада 2016р., та у відповідності до акта № ОУ-00464 від 14 листопада 2016р. Свої позовні вимоги опікун, в інтересах недієздатного [PERSON] обґрунтовувала тим, що 02 листопада 2016р. між відповідачем та її чоловіком було укладено договір на надання медичних послуг, а саме останній проходив лікування в ТОВ «Український інститут сексології та андрології», з діагнозом: «Доброякісна гіперплазія передміхурової залози та конкременти січового міхура», за лікування було сплачено 30000,0 грн. На думку сторони позивача лікування проведено неякісно поліпшення стану здоров`я її чоловіка не відбулося, а лише тільки погіршилось. У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється повернути сплачені за лікування грошові кошти, опікун вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом в інтересах підопічного, оскільки правочин було укладено недієздатною особою і лікування є неякісним. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2017р. позовну заяву залишено без руху, для визначення суб`єктного складу стороною позивача, у зв`язку з заявленням вимог до особи, яка не є стороною по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018р. позовну заяву визнано неподаною та повернуто. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2018р. скасовано ухвалу суду першої інстанції від 19 лютого 2018р., оскільки судом передчасно було повернуто відповідну позовну заяву. Також, судом апеляційної інстанції зазначено, що в разі подання позову до неналежного відповідача, суд першої інстанції за клопотанням сторони позивача може здійснити заміну неналежного відповідача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2018р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 23 листопада 2018р. на адресу суду надійшли пояснення від третьої особи Генеральної прокуратури України, в яких третя особа клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, а також зазначила, що сторона безпідставно залучила до участі у справі, в якості третьої особи Генеральну прокуратуру України, оскільки рішення суду на права та обов`язки третьої особи не впливають (а. с. 153, 154 т. 1). 23 листопада 2018р. на адресу суду надійшли пояснення від третьої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с. 179-183 т. 1), в якому третя особа зазначила, що вважає правомірно була надана позивачу медична допомога працівниками ТОВ «Український інститут сексології та андрології», при цьому на думку третьої особи опікун фактично погодила зазначений оспорюваний правочин. Чи були надані медичні послуги належної якості та чи підлягає відшкодування сплачена за ці послуги вартість третя особа покладається на розсуд суду, оскільки вирішити ці питання без спеціальних знань в галузі судової медицини вирішити неможливо. 27 листопада 2018р., 22 лютого 2019р. (а.с. 185-188, 226-230 т. 1), на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що не є належним відповідачем за спірними правовідносинами. Також відповідач зазначав, що дійсно [PERSON] проходив лікування в ТОВ «Український інститут сексології та андрології». Під час прийняття рішення щодо хірургічної операції та подальшого лікування [PERSON] перебував сам. При цьому його опікун постійно телефонувала до лікуючого лікаря - уролога [PERSON] , проте не повідомила, що вона призначена опікуном над недієздатним [PERSON] . Не повідомив про цю обставину і представник опікуна [PERSON] , який неодноразово звертався до ТОВ «Український інститут сексології та андрології» з листами про проведення [PERSON] хірургічної операції. Поведінка та зовнішній вигляд [PERSON] за весь час перебування на лікуванні не давали підстави для висновку, що особа не розуміє значення своїх дій та не може ними керувати. Після успішного проведення операції стан пацієнта поліпшився і ним було складено на адресу медичного закладу лист - подяку. 27 листопада 2018р. на адресу суду надійшли пояснення від третьої особи Національної поліції України (а.с. 196, 197 т. 1), в яких третя особа зазначала, що її участь у розгляді даної справи є передчасною та недоцільною. 11 квітня 2019р. на адресу суду надійшла заява від третьої особи Органу опіки та піклування Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області, в якій третя особа клопотала про розгляд справи у відсутність третьої особи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2019р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 11 червня 2019р. на адресу суду надійшла заява від опікуна [PERSON] в якій опікун просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутність, оскільки за станом здоров`я вона не може прибути у судове засідання, але з обов`язковим залученням [PERSON] . Судом до участі у справі протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019р. залучено третю особу без самостійних вимог ТОВ «Український інститут сексології та андрології». В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник опікуна [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Представник [PERSON] суду зазначав, що сторона позивача з заявою про заміну неналежного відповідача не буде звертатись до суду, оскільки вважає, що належним відповідачем є саме Директор ТОВ «Український інститут сексології та андрології» [PERSON] , який як керівник цього товариства. Також на думку представника опікуна сторона позивача не буде подавати до суду заяву про призначення судової експертизи, з метою визначення чи належна медична допомога була надана позивачу, оскільки на думку сторони позивача призначення експертизи є недоцільним, а про погіршення стану здоров`я позивача свідчать численні результати ультразвукового дослідження пацієнта [PERSON] . Відповідач та його представник проти позову заперечили, з підстав зазначених у відзиві на позов, просили суд залишити позов без задоволення, зазначивши, що стороною позивача не доведено, що надані медичні послуги були неякісними та призвели до погіршення стану здоров`я позивача. Треті особи, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, своїх представників до суду не направили. Допитаний в судовому засіданні, за клопотанням сторони відповідача лікар - уролог [PERSON] суду пояснив, що він є лікарем - урологом вищої категорії працює в ТОВ «Український інститут сексології та андрології» та був лікуючим лікарем позивача. Свідок зазначив, що лікування позивача відбулося з дотриманням вимог законодавства, оскільки він потребував термінового хірургічного втручання, оскільки стан здоров`я був критичним. Операція складалась з двох складових: видалення каменів з сечового міхура та видалення аденоми простати. Після операції стан здоров`я пацієнта значно покращився, при цьому пацієнту було роз`яснено, що після операційний період передбачає тривалий час реабілітації, про покращення стану здоров`я свідчили результати ультразвукового дослідження. Протягом всього часу проходження курсу лікування позивач особисто приїздив на всі медичні процедури, при цьому постійно було спілкування з його дружиною [PERSON] , яка повідомляла, що за станом здоров`я приїхати не може. Позивач не виявляв жодних ознак особи, яка б страждала на психічне захворювання та не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати. Позивачем особисто, як пацієнтом було надано згоду на операцію, а також це погодила і його дружина, яка просила здійснити операцію як найшвидше. Після проведення операції позивач оглядався і йому було запропоновано відвідати медичний заклад ще декілька раз та пройти курс реабілітації, проте позивач цього не зробив. Також свідок пояснював, що по теперішній час йому не відомо, що встановлений позивачу діагноз, призначений йому курс лікування і проведена хірургічна операція були проведені з порушеннями законодавства. Сам факт результатів ультразвукового дослідження та збільшення розміру простати позивача може свідчити лише про запальний ефект простати. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2013р. по справі № 703/5739/13-ц, яке набрало законної сили, визнано недієздатним [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2014р. по справі № 703/912/14-ц, яка набрала законної сили, встановлено опіку на [PERSON] , [INFO] ; призначено [PERSON] , [INFO] опікуном над [PERSON] , [INFO] . За змістом ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184 цього Кодексу). Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст. 55 ЦК України). Частинами 1, 3, 4 ст. 67 ЦК України передбачено, що опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що в листопаді 2016р. [PERSON] звернувся до ТОВ «Український інститут сексології та андрології», де йому було встановлено лікарем-урологом [PERSON] діагноз: «Доброякісна гіперплазія передміхурової залози та конкременти січового міхура». Також зазначеним лікарем було встановлено, що об`єм простати, згідно протоколу ультразвукового дослідження від 12 жовтня 2016р. становить 82,5 куб. см. За наслідками встановленого діагнозу, пацієнту [PERSON] було рекомендовано операцію по видаленню аденоми простати та видаленню каменів з сечового міхура з використанням методики системи «Зелений лазер». В судовому засіданні допитаний в якості свідка лікар [PERSON] суду повідомив, що про поставлений діагноз та відповідний курс лікування, його вартість було відомо позивачу та його дружині (опікуну) [PERSON] . Судом встановлено, що 14 листопада 2016р. [PERSON] , як пацієнтом було надано згоду добровільну згоду пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення (а.с. 231 т. 1), про вказані обставини було повідомлено і дружину пацієнта, телефонним зв`язком. 14 листопада 2016р. [PERSON] було проведено операцію, з використанням методики з застосуванням системи «Зеленого лазера». В судовому засіданні свідок зазначав, що пацієнту, а також його дружині було роз`яснено, що обов`язковою умовою лікування є дотримання пост операційної терапії та належних умов. 14 листопада 2016р. між [PERSON] , та ТОВ «Український інститут сексології та андрології», в особі його директора було підписано акт № ОУ-00464 здачі - прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 232 т. 1). Звертаючись до суду з вказаним позовом опікун [PERSON] , в інтересах [PERSON] , зазначала, що укладений [PERSON] договір про надання медичних послуг є недійсним в силу того, що укладений недієздатною особою. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1-3 ст. 226 ЦК України, опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними. На вимогу опікуна правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він вчинений на користь недієздатної фізичної особи. Дієздатна сторона зобов`язана повернути опікунові недієздатної фізичної особи все одержане нею за цим правочином, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість майна за цінами, які існують на момент відшкодування. Опікун зобов`язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не збереглося, опікун зобов`язаний відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину, сприяла винна поведінка опікуна. Судом встановлено, що оспорюваний стороною позивача правочин було укладено між [PERSON] та ТОВ «Український інститут сексології та андрології», проте з вимогами про визнання недійсним цього правочину сторона позивача звернулась до неналежного відповідача директора цього товариства. В судовому засіданні сторона позивача, в особі представника опікуна [PERSON] категорично відмовилась звертатись до суду з заявою про заміну неналежного відповідача про що обуло зазначено в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва про залишення позову без руху, а також у відзиві на позов сторони відповідача. Крім того, в судовому засіданні сторона позивача не могла пояснити суду звернення до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, якщо в розумінні ч. 1 ст. 226 ЦЦК України він є нікчемний, в разі його не погодження опікуном. Однак, в ході судового розгляду, судом не встановлено, що опікун [PERSON] не погоджувала правочин щодо надання медичної допомоги її чоловіку - підопічному [PERSON] . Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження зазначеної обставини. Згідно ч. 1 ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до положень ч. 1, 5 ст. 284 ЦК України, фізична особа має право на надання їй медичної допомоги. У невідкладних випадках, за наявності реальної загрози життю фізичної особи, медична допомога надається без згоди фізичної особи або її батьків (усиновлювачів), опікуна, піклувальника. Відповідно до ч. 1 ст. 6, ч. 2 ст. 34, ч. 1 ст. 78 Закону України за № 2801-XII від 19 листопада 1992р. «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що, серед іншого, передбачає: д) кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; і)відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди. Лікуючий лікар обирається пацієнтом або призначається йому в установленому цими Основами порядку. Обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта. Пацієнт вправі вимагати заміни лікаря. Медичні і фармацевтичні працівники зобов`язані: сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобіганню і лікуванню захворювань, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу; Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і доводи сторони позивача, що [PERSON] була надана не кваліфікована медична допомога та послуги. Так, протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених доводів, при цьому судом було роз`яснено стороні позивача положення ст. 105 ЦПК України (щодо призначення судово-медичної експертизи), проте представник опікуна повідомив суду, що призначення судово-медичної експертизи є недоцільним, оскільки факт неналежних медичних послуг підтверджується численними результатами ультразвукового дослідження [PERSON] . Разом з тим, з вказаних результатів досліджень не вбачається, що погіршення стану здоров`я [PERSON] має місце, саме внаслідок дій/бездіяльності лікарів ТОВ «Український інститут сексології та андрології». Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06 листопада 2009р., реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідача, а саме з ТОВ «Український інститут сексології та андрології» на користь позивача сплачені кошти у розмірі 30000,0 грн., оскільки відповідач директор ТОВ «Український інститут сексології та андрології» є неналежним відповідачем, оскільки не отримував ці кошти, а товариство не є стороною по справі.

Outcome: dismissed