Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

В грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] в порядку поділу спільного майна подружжя. В обґрунтування позову послався на те, що сторони з 18.06.2010 по січень 2019 року перебували у шлюбі. В період шлюбу придбали за договором купівлі-продажу від 17.11.2014 житловий будинок по [ADDRESS] . При укладені в нотаріуса договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку власником була записана [PERSON] , яка є відповідачем у справі. За рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.12.2018 шлюб між сторонами було розірвано. Позивач вважає, що вказаний житловий будинок є спільною сумісною власності і бажає зареєструвати право на належну йому частку, що заперечує його колишня дружина, тому змушений звернутися до суду. Відповідач 01.03.2021 подала відзив на вказану позовну заяву, в якому посилаючись на те, що позивачем не додано до позовної заяви копій правовстановлюючих документів на спірний будинок, а поданий ним висновок про вартість будинку не є допустимим та достовірним доказом, оскільки зроблений без технічної документації, яка наявна лише у відповідача, та без підпису замовника такої оцінки, а тому не може бути врахований при розгляді справи, просила відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.01.2021 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.01.2021 задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та накладено арешт на 1/2 частку будинку по [ADDRESS] . Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.03.2021 постановлено продовжити строку розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, з урахуванням строку, необхідного для надання позивачем відповіді на відзив, встановленого ухвалою про відкриття провадження. Таким чином, судом вжиті належні заходи для реалізації сторонами судового захисту своїх прав та інтересів. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до частини п`ятої статті 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторони у період з 18.06.2010 по 13.01.2019 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.12.2018. В період шлюбу сторони придбали за договором купівлі-продажу від 17.11.2014 житловий будинок по [ADDRESS] . При укладені в нотаріуса договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку власником була записана [PERSON] , яка є відповідачем у справі. Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 03.12.2020, право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за відповідачем 17.11.2014. За статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частини першої, другої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Тобто, майно, набуде подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя навіть у разі здійснення державної реєстрації на ім`я лише одного з них. Відповідно до частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, то належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 572 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю. Враховуючи зазначені норми, суд робить висновок, що житловий будинок по [ADDRESS] , який придбаний в період шлюбу сторін, право власності на який зареєстроване лише за [PERSON] , є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно статтею 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Домовленості між співвласниками щодо розміру часток вказаної нерухомості не існувало, отже ці частки є рівними. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, враховуючи, що спірний будинок був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, між сторонами відсутній шлюбний договір, будь-яка домовленість про розподіл майна, а спірна нерухомість є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Твердження відповідача про недостовірність оцінки спірного нерухомого майна суд до уваги не приймає, оскільки з огляду на підстави та предмет позову вони не мають значення. Згідно з частиною першою статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що спір розглянутий судом, заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.01.2021 у справі № 489/66920/20 (провадження № 2-з/489/6/21) підлягають скасуванню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню розмір судового збору, сплачений позивачем при подачі позову у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved