Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

В грудні 2016 року представник позивача звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, посилаючись на те, що [PERSON] ухиляється від виховання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Згідно довідки з центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» 22.09.2016 року о 03 год. 20 хв. до ЦСПРД було доставлено 2-х дітей [PERSON] та [PERSON]. Діти були доставлені дуже брудними, одяг мав специфічний запах сечі. Хлопчику 4 роки, але мова у нього не розвинена, словниковий запас не відповідає віку. Дівчинці до 3 років, вона не навчена самостійно їсти. Під час їжі виконує смоктальні рухи. Дитина не ходить самостійно в туалет. Відповідач навчанням та розвитком дітей не займалася. Представник позивача в судовому засіданні просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд не позбовляти її батьківських прав. Представник третьої особи - Нікопольської місцевої прокуратури Понамарьов Д. позов підтримав, просив позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її дітей, оскільки вона не приймає участі у вихованні дітей та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Як встановлено судом, дитина відповідача [PERSON], [INFO] був доставлений із міської лікарні м. Марганці по лінії санітарної авіації до Дніпропетровсткої дитячої міської клінічної лікарні № 6. Стан дитини при госпіталізації вкрай важкий, загрозливий для життя. Незважаючи на проведення інтенсивної терапії, реанімаційних заходів, серцево-легеневу реанімацію 25.09.2016 року о 18 год. 30 хв. була констатована біологічна смерть [PERSON], [INFO]. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року, [PERSON] ухиляється від виховання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Згідно довідки з центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» 22.09.2016 року о 03 год. 20 хв. до ЦСПРД було доставлено 2-х дітей [PERSON] та [PERSON]. Діти були доставлені дуже брудними, одяг мав специфічний запах сечі. Хлопчику 4 роки, але мова у нього не розвинена, словниковий запас не відповідає віку. Дівчинці до 3 років, вона не навчена самостійно їсти. Під час їжі виконує смоктальні рухи. Дитина не ходить самостійно в туалет. Відповідач навчанням та розвитком дітей не займалася. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Конвенцією про права дитини у ст. 18 визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 184 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухиленні від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків стосовно виховання дітей, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться станом здоров'я, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дітей. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, а тому її слід позбавити батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, відповідно до задоволенних позовних вимог.

Outcome: approved