Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

В вересні 2019 року позивач, від імені та в інтересах якої на підставі договору діє адвокат Ярмуш В.В., звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок. В своїх вимогах позивач посилається на те, що 31.08.2003 року між матір`ю відповідача - [PERSON] та ним був укладений договір купівлі-продажу належного [PERSON] житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] за 30000,00 грн., про що склали відповідну розписку. Після укладення угоди, [PERSON] передала позивачу у власність дане нерухоме майно та правовстановлюючі документи на нього, і зобов`язалася вчинити дії, необхідні для нотаріального оформлення укладеного між ними договору купівлі-продажу. З 2003 року позивач фактично володіє вищезазначеним будинком на свій розсуд, та за власні кошти робить в ньому косметичні ремонти і облаштовує його. З посиланням на те, що зі свого боку позивач виконав всі умови договору, передавши [PERSON] грошові кошти та отримавши у власність житловий будинок, проте через деякий час [PERSON] захворіла, а [INFO] померла, у зв`язку з чим її зобов`язання здійснити дії, необхідні для нотаріального оформлення договору, передбачені договором залишилися невиконаними, відповідно до вимог ч.2 ст. 47 ЦК України ( в ред.. 1963 р.) та ч.2 ст. 220 ЦК України, просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 31.08.2003 р., укладеного між ним та [PERSON] та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок. У підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник нада до суду заяву про розгляд справи у їх з позивачем відсутність, свої позовні вимоги підтримує повністю, просить суд про їх задоволення. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнав, просить справу слухати за його відсутності. На підставі ч.4 ст. 200 ЦПК України, судом ухвалено про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні у зв`язку із визнанням відповідачем позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 02.02.1989 року державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори в реєстрі за № 177, та з копії технічного паспорту КП «Новоодеське МБТІ», реєстровий № 2073 вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно розписки від 31.08.2003 року, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 30000,00 (тридцять тисяч) гривень за житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] та зобов`язалась оформити договір купівлі-продажу будинку в нотаріальному порядку. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її син, відповідач по справі [PERSON] , що підтверджено дослідженими матеріалами справи. Згідност. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до вимог ст.47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.47 ЦК України ( в ред.1963 р.), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За змістом ст.ст.128,153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Із наданих суду доказів вбачається, що 31.03.2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу належного [PERSON] житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . На виконання умов договору [PERSON] сплатив [PERSON] кошти у сумі 30000, 00 ( тридцять тисяч ) гривень, про що свідчить розписка. Судом встановлено, що на момент укладення угоди про купівлю-продаж вищевказаного будинку між [PERSON] та [PERSON] , між сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, як то вартість будинку тощо. Отже, за вказаним договором позивач набув права власності на вказаний будинок. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановленихКонституцієюта Законом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Приймаючи до уваги те, що при укладенні договору було домовлено про усі істотні умови договору, відбулося повне виконання договору, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 1540,00 грн. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, тобто у розмірі 770 грн. 00 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 770 грн. 00 коп.

Outcome: approved