Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розподіл в натурі житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS], виходячи з рівності часток співвласників, та встановлення порядку користування земельною ділянкою, площею 500 кв.м, призначеною для обслуговування вказаного будинку, господарських будівель і споруд, виділивши в користування кожному із співвласників земельну ділянку, площею по 250 кв.м. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав в позовній заяві, що відповідно до свідоцтва про право власності від 24 червня 2010 року йому належить 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS]. Відповідачеві в справі на підставі свідоцтва про право власності від 03 грудня 1992 року також належить ? частина вказаного будинковолодіння. Земельна ділянка, площею 500 кв. м, з розташованими на ній житловим будинком і господарськими спорудами за вказаною адресою належить йому і відповідачеві на праві спільного часткового користування для обслуговування будинку. Він не може дійти згоди із відповідачем щодо реального поділу вказаного нерухомого майна та порядку користування земельною ділянкою. Відповідач перешкоджає у виділенні йому в натурі належної йому частки будинковолодіння. В підтвердження цих обставин позивач посилається на рішення Козятинського міськрайонного суду від 01 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 05 вересня 2013 року. Посилаючись на дані технічного паспорта вказаного житлового будинку, позивач вказав, що його конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожній стороні може бути виділено відокремлену частину будинку із окремим входом. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково. А саме, вказала, що не оспорює права позивача на частину будинку та права на користування частиною земельної ділянки. Проте, вказала, що позивач в будинку не проживає протягом тривалого часу, має інше житло, а в спірному будинку, крім неї, проживають їхній син із дружиною і сином, вони чекають народження другої дитини, самостійним житлом не забезпечені. А тому, вона згодна сплатити позивачеві грошову компенсацію за належну йому частину будинку. Судом надавався сторонам час для вирішення спору на добровільних засадах, проте, сторони не дійшли згоди щодо вартості спірного будинковолодіння. Після проведення судової будівельно - технічної експертизи позивач змінив позовні вимоги, подавши позовну заяву, в якій просить в порядку виділу частки із майна, що є в спільній частковій власності сторін, стягнути з відповідача на його користь 131109 гривень в якості компенсації вартості належної йому на праві власності 1/2 частини житлового будинку і господарських будівель і споруд, припинивши його право власності на вказану частину житлового будинку і господарських будівель і споруд з дня отримання ним вищевказаної суми компенсації. Також позивач просить стягнути з відповідача кошти у відшкодування понесених витрат. В обґрунтування змінених позовних вимог позивач вказав наступне. Відповідно до висновку експерта за №754/755/756/757/14-21 реальний поділ між ним та відповідачем вищевказаного будинку не вбачається можливим. При цьому, експертами визначено вартість будинковолодіння, яка складає 262218 гривень. Відповідно до свідоцтва про право власності від 24 червня 2010 року йому належить 1/2 частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] Відповідачеві в справі відповідно до свідоцтва про право власності від 03.12.1992 року також належить 1/2 частка зазначеного будинковолодіння. Спільне використання спірного житлового будинку не можливо. Добровільно про порядок користування цим будинком та щодо його вартості вони з відповідачем згоди не дійшли. З цього приводу у нас виникали спори, які були предметом розгляду. Відповідно до рішення Козятинського міськрайонного суду від 01.08.2013 року у справі №133/579/13-ц задоволено позовну вимогу про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом примусового його (позивача) вселення до вказаного будинку. Даним рішенням було встановлено, що відповідач всіляко перешкоджає у його (позивача) вселенні та користуванні ним належною йому частиною будинку. Він не володіє будь-якою нерухомістю крім частини спірного житлового будинку. Будинок, в якому він проживає по [ADDRESS] не є його особистою. В ньому він проживаю на правах користування. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до вищевказаного висновку експертизи ринкова вартість вказаного будинковолодіння становить 262218 гривень. Вартість 1/2 частки складає - 131109 гривень. Розподіл в натурі будинковолодіння технічно не вбачається можливим. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом, або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Виходячи зі змісту ст. 364 ЦК України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України, передбачене частиною другою цієї норми право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому, зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Таким чином, він (позивач) має право на отримання від відповідача грошової компенсації вартості належної йому 1/2 частки у спільному майні, що складає 131109 гривень. При цьому позивач посилається на положення п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок». Оскільки ст. 364 ЦК України регулює питання виділу частки з майна, що є у спільній частковій власності, правовим наслідком застосування ч. 2 зазначеної норми (стягнення грошової компенсації вартості частки з одного з співвласників на користь іншого у разі неподільності майна або неможливості його поділу) є перехід права власності на майно від співвласника, який бажає виділу, до співвласника, з якого стягується грошова компенсація. Таким чином належна йому 1/2 частина спірного будинковолодіння при стягненні на його користь грошової компенсації вартості цієї частини, має залишитись у власності відповідача. Також позивач посилається на положення ст.ст. 3, 4, 38, 42, 44, 57, 58, 59, 64, 88, 109, 118, 119, 120 ЦПК України та ст. ст. ст. 181, 316, 317, 319, 356, 358, 364, 377 ЦК України. В судовому засіданні позивач підтримав змінені позовні вимоги. При цьому вказав, що він пропонував відповідачеві різні варіанти вирішення цього спору, проте відповідач ні на які варіанти не погоджується. Відповідач змінені позовні вимоги не визнала, вказавши, що сплатити таку суму компенсації вона не зможе, оскільки єдиним джерелом її доходів є пенсія в розмірі 1890 гривень, з якої вона сплачує комунальні послуги та вносить періодичні платежі на повернення кредитів. З матеріалів справи встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності №233 від 24 червня 2010 року позивачеві належить 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про право власності від 03 грудня 1992 року відповідачеві в справі також належить 1/2 частина зазначеного будинковолодіння (а.с.12). Право власності позивача і відповідача на 1/2 частину вказаного будинковолодіння кожного зареєстровано в КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с.7-10). Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 01.08.2013 року у справі №133/579/13-ц задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні вказаним будинком шляхом примусового позивача вселення до вказаного будинку. При цьому, в мотивувальній частині рішення зазначено, що судом встановлено, що будинком користується відповідач із членами її сім'ї, які не бажають користуватись будинком спільно із позивачем та чинять йому перешкоди у користуванні будинком (а.с.14-15). Відповідно до висновку будівельно-технічної (земельно-технічної) експертизи №754/755/756/757/14-21 від 19 грудня 2014 року ринкова вартість вищевказаного будинковолодіння складає 262218 гривень, а розподіл в натурі цього будинковолодіння, виходячи із рівності часток співвласників, технічно не вбачається можливим а.с.(72-96). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Так, судом встановлено, що сторони є співвласниками вищевказаного будинковолодіння в рівних частках. Спільне використання сторонами спірного житлового будинку є неможливим, оскільки будинком користується відповідач із членами її сім'ї, які не бажають користуватись будинком спільно із позивачем та чинять йому перешкоди у користуванні будинком. Цю обставину встановлено вищевказаним судовим рішенням, а тому, відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України вона доказуванню не підлягає. Відповідач не оспорює права позивача на частину будинку, проте, вказала, що в спірному будинку, крім неї, проживають їхній син із дружиною і сином, вони чекають народження другої дитини, самостійним житлом не забезпечені, а тому, вона згодна сплатити позивачеві грошову компенсацію за належну йому частину будинку. Відповідно до висновку вищевказаної будівельно-технічної експертизи розподіл в натурі цього будинковолодіння, виходячи із рівності часток співвласників, технічно не вбачається можливим. Після проведення цієї експертизи, якою визначена ринкова вартість вищевказаного будинковолодіння, і зміни позивачем позовних вимог відповідач позов не визнала, вказавши, що сплатити позивачеві компенсацію вартості належної йому на праві власності 1/2 частини житлового будинку і господарських будівель і споруд вона не може через відсутність необхідних коштів. Будь-яких інших варіантів вирішення спору відповідач не пропонує. Таким чином вбачається, що відповідач фактично взагалі ігнорує право власності позивача на частину вказаного будинковолодіння. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до вищевказаного висновку експертизи ринкова вартість вказаного будинковолодіння становить 262218 гривень, а розподіл в натурі будинковолодіння технічно не вбачається можливим. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, позовні вимоги позивача ґрунтуються на вищевказаних нормах ЦК України. Відповідно, позивач має право на отримання від відповідача грошової компенсації вартості належної йому 1/2 частки у спільному майні, що складає 131109 гривень (262218 гривень : 2). Крім того, з відповідача на користь позивача згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати, які складаються із коштів сплаченого судового збору (а.с.1,2, 106) та витрат на оплату експертизи (а.с.96) в загальній сумі 4816 гривень 59 коп..

Outcome: approved