Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

В грудні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві, третя особа: державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Борисюк Роман Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та просив суд ухвалити рішення яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2867, вчинений приватним нотаріусом Бондар Іриною Михайлівною 12.04.2016 року щодо стягнення грошових коштів у сумі 39 715,26 грн. з гр. [PERSON] В обґрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що приватним нотаріусом Бондар Іриною Михайлівною 12.04.2016 року винесено виконавчий напис щодо стягнення грошових коштів у сумі 39715,26 грн. з гр. [PERSON]. Як вказує позивач, ПАТ «КБ «ПриватБанк» в порушення розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Постанови КМУ від 29.06.199 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підстави виконавчих написів нотаріусів», не надав оригінал кредитного договору укладеного з [PERSON] та виписки з рахунку боржника із зазначенням дійсної суми заборгованості та строків її погашення, а приватний нотаріус Бондар І.М. при вчиненні вказаного виконавчого напису, грубо порушила вимоги ст. 18 ЦК України ст.49, ч.2 ст.87, ст.88 ЗУ «Про нотаріат». 12.07.2016 року державним виконавцем Святошинського РВВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Борисюком Р.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51575696 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, а 04.10.2016 року його постановою було накладено арешт на все майно позивача, після чого 31.05.2017 року виконавчий лист було повернуто стягувачу. Вважаючи, що виконавчий напис вчинений з порушенням діючого законодавства, просив визнати його таким, що не підлягає виконанню, а також зобов'язати уповноваженого виконавця Святошинського РВДВС м.Києві ГТУЮ у м.Києві зняти арешт з належного йому майна. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи, викладені в позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «КБ Приватбанк» в судовому засіданні щодо задоволення заявлених позовних вимог заперечував, та просив в задоволенні заявлених вимог відмовити посилаючись на обставини викладені в запереченнях, вказуючи на те, що позивачем не надано до позовної заяви жодних доказів в обґрунтування заявлених вимог. Відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала свої заперечення з приводу заявлених вимог та заяву з проханням розгляду справи в її відсутності, що суд з урахуванням думки учасників судового розгляду вважає за можливе. Представник третьої особи Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд з урахуванням думки учасників судового розгляду вважає за можливе розглянути справу в відсутності вказаного представника. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини справи. Як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Бондар Іриною Михайлівною 12.04.2016 року вчинено виконавчий напис щодо стягнення грошових коштів у сумі 39715,26 грн. з гр. [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк». Постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 р. № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» п. 13 роз'яснено, що відповідно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.1, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, встановлено, що по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач ПАТ «КБ «ПриватБанк» не подав нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, для вчинення виконавчого напису щодо стягнення з позивача заборгованості по кредитному договору №SAMDN03000002678087 від 30.05.2015 року. Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі по тексту - ВССУ) в своєму узагальненні «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.04.2014 року, а також Пленум ВСУ в постанові №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» № 2 від 31.01.1992 року зазначали, що однією із об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Слід перевіряти, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчих написів, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди або звертаються про стягнення спірного боргу. Вищі судові інстанції акцентують увагу суддів на тому, що судами під час розгляду такої категорії справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені в письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема, чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум в частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як правило, у виконавчому написі сума є більшою ніж у вимозі, але це пов`язано із часом, який пройшов від надіслання вимоги і вчинення виконавчого напису. Отже, якщо у письмовій вимозі боржнику повідомлено, що при вчиненні напису заборгованість може бути збільшена з урахуванням нарахування процентів та штрафних санкцій, то у такому випадку спірності сум немає. З огляду на викладене, виконавчий напис, вчинений 12.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 2967 не можна визнати таким, що вчинений із дотриманням вимог закону та він підлягає визнанню судом таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заперечення відповідача вказаних висновків суду не спростовують, а тому судом відхиляються. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Щодо вимог позивача про зобов'язання Святошинський РВДВС у м.Києві ТУЮ у м.Києві зняти арешт з усього його майна, слід зазначити наступне. Згідно ст. 447 ЦПК України (у чинній редакції) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншою посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Таким чином, позивачем не дотримано порядку звернення до суду за захистом своїх прав. Враховуючи наведене суд вважає дані вимоги такими, що до задоволення не підлягають.

Outcome: partial