Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. Позивачка вказувала на те, що з 1970 року вона працювала у відповідача на посаді бухгалтера. 17.01.2004 року її було призначено на посаду головного бухгалтера ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». 26 серпня 2014 року її було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників. Посилаючись на те, що в день звільнення відповідач не провів з нею розрахунку, просила суд стягнути 38015 грн. 65 коп. заборгованості по заробітній платі, компенсацію за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 66611 грн. 52 коп., а також 5000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди. В судовому засіданні при розгляді справи, представник позивачки підтримала вимоги позову, просила про його задоволення. Представник відповідача вказував на те, що підприємство визнає позов частково, а саме визнає заборгованість перед позивачкою, яка визначена в довідці про суму невиплаченої заробітної плати від 02.12.2015 року. Посилався на те, що підприємство не має змоги розрахуватися із позивачкою через відсутність повного розрахунку держави з підприємством за своїми замовленнями. Для розрахунку з підприємством по дебіторській заборгованості кожного року затверджується бюджетне фінансування, та відповідно до графіку погашення заборгованість по заробітній платі погашається поступово. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що наказом від 17.01.2004 року позивачку було призначено на посаду головного бухгалтера ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Згідно з наказом № 222-2014/к від 26.08.2014 року позивачку було звільнено з посади згідно з п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату. Між тим, при звільненні відповідачем не виплачено належну позивачці заробітну плату. З наданої до суду довідки про невиплачену заробітну плату [PERSON] від 02.12.2015 року вбачається, що станом на 02.12.2015 року за підприємством рахується загальна заборгованість перед позивачкою у розмірі 36666 грн. 71 коп. З яких 33833 грн. 46 коп. заборгованість по заробітній платі, яка не була виплачена при звільненні позивачки з роботи та 2833 грн. 25 коп. нарахованого відповідачем середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачки, як пояснив представник відповідача в судовому засіданні - це розмір який відповідач визнає. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 33883 грн. 46 коп. заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ч.1\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. За приписами\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Оскільки відповідач, в порушення вимог\~ст.116 КЗпП України, не виплатив в повному обсязі належні позивачці кошти при звільненні, що свідчить про порушення\~\~прав працівника на отримання належних сум, а отже є підстави для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100\~(далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Оскільки звільнення позивачки відбулося 26 серпня 2014 року, то середня заробітна плата позивачки повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за квітень і травень 2014 року, оскільки у червні і липні 2014 року, як слідує з пояснень представника позивачки в судовому засіданні, позивачка знаходилася у відпустці. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час за весь час затримки по день фактичного розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне\~\~число робочих\~\~днів у розрахунковому періоді (абзац 2 п. 8 Порядку). З матеріалів справи вбачається, що позивачка була звільнена 26 серпня 2014 року. Середньоденна заробітна плата, виходячи з заробітної плати за два її повних місяці роботи до звільнення за квітень і травень 2014 року, складала 102 грн. 25 коп (2744,24 + 1346,06 : 40). Тому, середня заробітна плата за\~\~час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.08.2014 року по 23.10.2015 року, в межах заявленого позову (303 робочих днів) складає\~\~30981 грн. 75 коп.\~\~\~\~ Згідно\~\~зі\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2\~ст. 117 КЗпП України\~передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно із висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 квітня 2015 р. у справі № 6-41цс15, згідно зі\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, у разі виникнення спору про розміри належних звільненому працівникові сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Як встановлено судом, між сторонами існує спір про розмір сум, належних до виплати позивачці при звільненні, а тому є підстави й для часткового задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. З урахуванням обставин справи, розміру спірних сум, частки задоволених вимог, суд вважає, що стягненню на користь позивачки підлягає середній заробіток в розмірі 15000 грн.\~\~\~ Відповідно до\~статті 237-1 КЗпП,\~\~ якщо порушення трудових прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя, відшкодуванню власником підлягає і моральна шкода. Відповідачем порушено право позивачки на своєчасне отримання нею життєво необхідних платежів, як заробітна плата, а тому неотримання її своєчасно в належному розмірі вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. За загальним принципом розумності та справедливості, суд вважає відповідною грошовою компенсацією є 300 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: partial