Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Відповідач [PERSON] у судові засідання, які призначалися на 11.11.2015 р., 25.11.2015р., будучи належним чином сповіщений, не являвся, про причину неявки суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Позивач [PERSON], на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи у її відсутності. У звязку із цими обставинами суд прийняв рішення про подальший заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії свідоцтв про народження дітей: [PERSON], 07.12.2002р.н., [PERSON], 22.11.2007р.н., [PERSON], 24.12.2009р.н., [PERSON], 19.01.2012р.н.; свідоцтво про шлюб сторін. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач просить розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], 07.12.2002р.н., [PERSON], 22.11.2007р.н., [PERSON], 24.12.2009р.н., [PERSON], 19.01.2012р.н. з відповідача [PERSON], який є батьком дітей, зазначивши, що подружнє життя у них не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо. Таким чином, вже тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивач наполягає на його розірванні. Від шлюбу є неповнолітні діти: [PERSON], 07.12.2002р.н., [PERSON], 22.11.2007р.н., [PERSON], 24.12.2009р.н., [PERSON], 19.01.2012р.н., питання щодо утримання та виховання якої позивач вирішує самостійно. Діти мешкають разом із позивачем, вона доглядає за ними, утримує їх. Відповідач допомогу на дітей не надає, хоча, як батько зобовязаний це робити. Позивач не працює, утримувати доньку їй допомагають рідні, однак, ці кошти є недостатніми. Таким чином, неповнолітні діти потребують матеріальної допомоги від відповідача, яку позивач і просить стягнути в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходів) щомісячно. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже досить тривалий час разом не проживають, в даний час взагалі мешкають окремо, сторони зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У наданій суду заяві позивач просила після розірвання шлюбу з відповідачем залишити за нею прізвище «Орда». На підставі вищевказаних положень законодавства суд задовольняє вимоги позивача щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу. У звязку із ситуацією, що склалася на момент розірвання шлюбу (тривале знаходження дітей із матірю з моменту фактичного розпаду сімї), суд визначає місце проживання неповнолітніх дітей разом із матірю. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Оскільки відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачу на утримання їх сумісних дітей не надається, а домовленість про способи, періоди надання утримання на дітей між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення позивача і інтереси дітей, задовольняє позовні вимоги позивача про стягнення аліментів в повному обсязі.

Outcome: approved