Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання втратившими право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . У 2009 році позивач за проханням свого сина, зареєструвала відповідачів у вказаній квартирі. Позивач погодилась на реєстрацію відповідачів, які пообіцяли через один рік добровільно знятись з реєстрації. Відповідачі жодного дня не проживали у вказаній квартирі, жодного разу не несли витрат по утриманню квартири. При цьому, відповідачі добровільно не бажають знятись з реєстрації, у зв`язку з чим, позивач звернулась до суду та просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 10.02.2021 провадження у справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. На підставі ухвали від 20.04.2021 підготовче провадження було закрито. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримала, просила задовольнити, повідомила, що відповідачі ніколи не проживали у її квартирі. Також в судовому засіданні був допитаний у якості свідка син позивача [PERSON] , який повідомив, що відповідачі були його знайомими, з метою допомогти у працевлаштуванні, він попросив свою матір зареєструвати відповідачів у її квартирі. При цьому, жодного дня відповідачі у вказаній квартирі не проживали. За домовленістю, вони мали через рік самостійно та добровільно знятись з реєстрації, проте, своєї обіцянки відповідачі не виконали. Наразі, зв`язок з відповідачами відсутній, їх місцезнаходження не відомо. Відповідач до суду не з`явились, повідомлялись належним чином з відповідним роз`ясненням процесуальних права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки, у тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідачів до суду не надходили. Від третьої особи до суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності її представника. Суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судовим розглядом встановлено, що відповідно квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 19.10.1999 (а.с.5). За інформацією відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 19.05.2009 по теперішній час. Відповідно до довідки ЖБК «Жовтень-2» №07/23/01 від 23.07.2020 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані, але фактично не проживають понад два роки в квартирі за адресою: [ADDRESS] . На момент перевірки квартири їх особистих речей, їхньої присутності та проживання в квартирі не виявлено. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно положень ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначає позивач, відповідачі не являються членами його сім`ї та ніяких домовленостей з приводу користування спірною квартирою між ними не існує, а реєстрація відповідачів у квартирі порушує його права, як власника житла. Враховуючи положення передбачені ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідачі не являються членами сім`ї позивача, у спірній квартирі не проживають, угода щодо користування жилим приміщенням між сторонами не укладалась, майно відповідачів у квартирі позивача не знаходиться, тому відсутні правові підстави для користування відповідачами спірним житловим приміщенням, реєстрація останніх порушує права позивача, як власника квартири. Разом з тим, суд враховує ті обставини, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є неповнолітні. Згідно положень ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу у опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації надала висновок про недоцільність визнання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Разом з цим, висновок є не обґрунтований, лише містить посилання на загальні норми законодавства щодо захисту житлових прав дітей, при цьому фактичне місце проживання і умови такого проживання, що мають перевірятись та встановлюватись під час складення висновку, у ньому не зазначені, як і не наведені обставини стосовно осіб, які є мешканцями квартири, що є предметом спору. Відповідно частин 1, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, визнання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування належною позивачу на праві власності квартири не буде порушенням прав дітей, так як вони більше двох років не проживають у вказаній квартирі за інформацією ЖБК та ніколи не проживали у вказаній квартирі за твердженнями позивача та свідка. У спростування вищевикладеного будь яких доказів відповідачами суду не надано. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням зазначеного позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи.

Outcome: approved