Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

В жовтні 2017р. позивач Київський міський центр зайнятості звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідачки на свою користь суму коштів в розмірі 2436,87 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 листопада 2016р. відповідачка подала до Шевченківського районного центру зайнятості (далі по тексту - Шевченківське РЦЗ) заяву з проханням надати їй статус «безробітного». У зазначеній заяві відповідачка була ознайомлена з правами та обов'язками безробітного, де зазначено, що безробітні повинні своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. На підставі наказу Шевченківського РЦЗ відповідачці було надано статус «безробітного» з призначення допомоги по безробіттю з 17 листопада 2016р. В подальшому припинено реєстрацію безробітного з 03 березня 2017р. у зв'язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття. З метою перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та визначення розміру матеріального забезпечення, позивачем було отримано інформацію від ТОВ «Фірма Люстдорф», згідно якої відповідачка, перебуваючи на обліку в Шевченківському РЦЗ, перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Фірма Люстдорф» з 10 жовтня по 31 грудня 2016р., згідно Договору про надання послуг від 10 жовтня 2016р. У зв'язку з чим, Шевченківським РЦЗ було видано наказ 06 березня 2017р. за № 17 про стягнення з відповідачки безпідставно нарахованого матеріального забезпечення у розмірі 2436,87 грн., яке складається з допомоги по безробіттю. 14 квітня 2017р. відповідачка особисто отримала повідомлення про відшкодування незаконно отриманих коштів. Оскільки в досудовому порядку, відповідачка не повернула всієї суми боргу, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для стягнення суми заборгованості примусово. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду. До судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка, про час та місце розгляду справи була повідомлена за місцем своєї реєстрації, в судове засідання не з'явилася, поважності причин неявки суду не повідомила, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідачка відзив на позов не подавала. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування. Як передбачено п. 1) ч. 1 ст. 43 цього Закону, статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. При цьому, згідно положень ч. 2 цієї статті статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Процедура реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, центром зайнятості державної служби зайнятості визначається відповідно до Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 20 березня 2013р. № 198 (далі по тексту - Порядок). Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 11 листопада 2016р. відповідачка подала до Шевченківського РЦЗ заяву з проханням надати статус безробітного. На підставі наказу Шевченківського РЦЗ відповідачці було надано статус безробітного з призначення допомоги по безробіттю з 17 листопада 2016р. В подальшому припинено реєстрацію відповідачки, як безробітної з 03 червня 2017р. у зв'язку з встановленням факту подання відповідачкою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття, а саме, позивачем було встановлено, на підставі отриманої інформації від ТОВ «Фірма Люстдорф» відповідачка, перебуваючи на обліку в Шевченківському РЦЗ, з 10 жовтня по 31 грудня 2016р., згідно Договору надання послуг від 10 жовтня 2016р. Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» та п. 5 Порядку статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. За приписами п. 2) ч. 1 ст. 44 цього Закону України, зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону. Згідно ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. За приписами п. 18) ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Судом встановлено, що 06 березня 2017р. Шевченківським РЦЗ було видано наказ № 17 про стягнення з відповідачки безпідставно нарахованого матеріального забезпечення у розмірі 2436,87 грн. за період з листопада 2016р. по січень 2017р. У відповідності до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Це положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Пунктом 1) ч. 1 ст. 1215 цього Кодексу передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600,0 грн.

Outcome: approved