Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2020 року, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Біловар І.О. за реєстровим №1555, ТОВ «Фінансова компанія «Локо» продали, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Цього ж дня, на підставі рішення приватного нотаріуса КМНО Біловар І.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54921428, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності [PERSON] на придбану квартиру за №38979793. [PERSON] заявив позов, за яким просив визнати недійсним наведений договір купівлі-продажу квартири, та скасувати запис про реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] . Позов обгрунтовано тим, що спірний договір вчинено всупереч закону, а саме вчинено за наявності обтяження на предмет договору, а саме арешту квартири на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.2018 року, що постановлена на забезпечення позову [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Локо», ПАТ «КБ» Хрещатик», треті особи: ТОВ «УКРКОНТРОЛТЕХ» (ТОВ «Проект К»), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Державний реєстратор Хмельницький С.Ю. (Філія комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві) про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, предметом спору за яким є право власності на ту ж квартиру [ADDRESS] . Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 16.02.2021 року, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді від 16.02.2021 року на забезпечення позову накладено арешт на спірну квартиру. В задоволенні зустрічного забезпечення судом відмовлено, про що 02.06.2021 року постановлена відповідна ухвала. [PERSON] , через свого представника, подав відзив, за яким просив суд в задоволенні позову відмовити, за необгрунтованістю. ТОВ «Фінансова компанія «Локо» правом на відзив не скористались. Інших заяв по суті спору не надходило. Ухвалою суду від 27.09.2021 року, що внесена до протоколу судового засідання, підготовче провадження закінчене, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, пославшись на доводи та підстави, наведені в позовній заяві. Представники відповідачів заперечували проти позову, пославшись на те що оспорюваним договором не порушені права позивача. Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд знаходить за необхідне в задоволенні позову відмовити. Так, позивач в обгрунтування позову послався на те, що оспорюваним правочином позивача позбавлено можливості реалізувати своє право щодо предмету цього договору - права власності на квартиру [ADDRESS] . Як на підставу задоволення позову позивач послався на загальні норми цивільного законадавства, а саме на ст.ст. 1-4, 14-16, 203, 215 ЦК України. Проте, поза увагою позивача залишилось те, що визнання спірного договору недійсним не призведе до поновлення чи набуття ним права власності на квартиру. Дійсно при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист, але саме на захист порушеного цивільного права. З аналізу ст.ст. 203, 215 ЦК України вбачається, що договір може бути визнаним недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обовязкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Самі по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. Позивачем не надано переконливих доводів, що з визнанням спірного правочину будуть відновлені його права. Отже, позивачем обрано неефективний (неналежний) спосіб захисту. В даному випадку, на думку суду, позивач мав би заявити позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, або від добросовісного набувача за підстав, передбачених ст.ст. 387, 388 ЦК України. Тому, суд знаходить позов необгрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає. За такого рішення судові витрати розподілу не підлягають. Питання скасування заходів забезпечення позову сторонами не порушувалось. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed