Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

В грудні 2020 року представник позивача «Банк Кредит Дніпро» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору № 22032000078751 від 18.09.2018 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 147765,98 грн. зі строком кредитування на 60 місяців з кінцевою датою повернення кредиту до 18.09.2023 року. Умовами кредитного договору також визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 1,99 % від суми кредиту та процентну ставку за користування кредитом, яка є фіксованою та складає: на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість 56,0 % річних. В зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача утворилась заборгованість в сумі 120795,00 грн., яка відповідачем не погашена, в зв`язку з чим банк був змушений звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача вказану заборгованість в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача після відкриття провадження надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, та позов задовольнити. Відповідач після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, відзив на позов до суду не надходив. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 18.09.2018 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро», правонаступником якого є АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № № 22032000078751. Відповідно до п.1.2 кредитного договору, сума кредиту складає 147765,98 грн., строк кредитування складає 60 місяців з кінцевою датою повернення кредиту до 18.09.2023 р. Умовами Кредитного договору визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 1,99 % від суми кредиту та процентну ставку за користування кредитом, яка є фіксованою та складає: на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість 56,0 % річних. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, банк надає клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором у повному обсязі. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кошти у розмірі 147765,98 грн. Однак, відповідач всупереч досягнутих між сторонами домовленостей не виконує належним чином умови кредитного договору та не здійснює повернення кредиту та відсотків за користування кредитом у терміни та на умовах, визначених цим договором. З наданого стороною позивача розрахунку встановлено, що у зв`язку з неналежним виконання зобов`язань станом на 20.10.2020 року відповідач має заборгованість перед позивачем за вказаним кредитним договором в сумі 120795,00 грн., яка складається із: 106091,60 грн. - залишок простроченого кредиту, 00,70 грн. - залишок прострочених відсотків, 14702,70 грн. - залишок прострочених комісій. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаними договорами, відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування позову знайшли своє об`єктивне підтвердження, та стороною відповідача доводи позову не спростовано, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2102,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved