overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

В грудні 2014р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2) в якому просив суд: визнати відповідачів 1, 2 такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимог позивач обґрунтовував тим, що йому на праві власності належить зазначена вище квартира, відповідачі 1, 2 у вказаній квартирі зареєстровані, однак добровільно залишили її, забравши свої особисті речі, перешкод у користуванні квартирою їм ніхто не чинив, в квартирі не проживають більше двох років, витрати по утриманню квартири не несуть, а тому позивач вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом. До судового засідання, позивачем було подано заяву, в якій сторона позивача просила здійснювати розгляд справи у свою відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі 1, 2, про час та місце розгляду справи оповіщалися в установленому законом порядку, в судові засідання не з'являлися, про поважність причин неявки суд не повідомляли та не просили розглядати справу у їх відсутність. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивач є власником квартири [ADDRESS], згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 25 лютого 1997р. Згідно з складеним Актом від 21 листопада 2014р., встановлено, що відповідачі 1, 2 не проживають у вищезазначеній квартирі, більше двох років. В судовому засіданні не встановлено, що відповідачі 1, 2 зверталися до позивача чи відповідних органів з заявами, що їм чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідачів 1, 2 без поважних причин понад шість місяців, який підтверджується наданими письмовими доказами. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме відповідачі 1, 2 втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з кожного із відповідачів 1, 2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 121,8 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

В грудні 2014 р. позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх спільних дітей - сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] в розмірі по 750 грн. на кожну дитину щомісяця, посилаючись на те, що відповідач, проживаючи окремо, матеріальної допомоги в достатній кількості на їх утримання не надає, кошти надає рідко та періодично. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовільнити, вказувала, що відповідач періодично надавав матеріальну допомогу для дітей в різних сумах, проте ця допомога надавалась ним рідко і в недостатній кількості, тому просить винести рішення про стягнення з відповідача аліментів в сумі по 750 грн. щомісяця на кожну дитину. Відповідач в суді позов в частині стягнення аліментів в розмірі по 750 грн. щомісяця на кожну дитину не визнав, пояснив, що вважає достатньою для стягнення аліментів суму по 300 грн. на кожну дитину щомісяця. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками їх спільних дітей - сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], на утримання яких відповідач матеріальну допомогу надає нерегулярно. Ці дані підтверджуються копіями про народження дітей, довідкою про склад сім'ї, поясненнями сторін. Згідно із ч.3 ст.180 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено підстави визначення аліментів у твердій грошовій сумі, зокрема, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, а також те, що відповідач є працездатним, інших дітей на утриманні у нього немає, документів, що заперечують вказане відповідачем до суду не надано. Тому, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у сумі по 450 грн. щомісяця на утримання кожної дитини. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є підставними, відповідають чинному законодавству. Судові витрати відповідно до ст..88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача таким чином: документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 100 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі ст. ст. 181, 182, 184 СК України та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

В грудні 2014 р. позивач звернувся до суду з позовом та вказав, що [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої він є спадкоємцем за заповітом. З поважних причин пропустив строк звернення до нотаріальної контори. Просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, проте подав до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності визнаючи позовні вимоги. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, та підлягають задоволенню. Факт смерті [PERSON] [INFO] року підтверджується оглянутим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Волоськівською сільською радою Деражнянського району Хмельницької області від 19 липня 2004 року (а.с. 5). Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом до майна померлої, що підтверджується заповітом, посвідченим Волоськівською сільською радою Деражнянського району Хмельницької області від 17.07. 2003 року (а.с. 6). Згідно із ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений позивачем з поважної причини у зв'язку із тим, що йому не було відомо про наявність документів на спадкування, тому він був позбавлений можливості своєчасно оформити свої спадкові права. Такі причини судом визнаються поважними і для забезпечення реалізації позивачем своїх прав як спадкоємця, суд вважає за доцільне надати додатковий строк для прийняття спадщини, який буде необхідним та достатнім у межах 2 місяців. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

В грудні 2014 р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 23 лютого 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Луганська, актовий запис № 91. Свої вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось. Позивачка посилається на те, що вона з відповідачем мають різні характери та погляди на життя. З червня 2014 року сторони не підтримують шлюбні відносити, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Подальше спільне життя і збереження сім'ї неможливе, у зв'язку з чим просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з»явився, надіслав заяву, в якій проти розірвання шлюбу не заперечував, просив розірвати шлюб. Суд, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 23 лютого 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Луганська було зареєстровано шлюб між [PERSON] ([INFO]) та [PERSON]. ([INFO].), про що видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 23.02.2002 р. (а.с.2). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). На момент розгляду справи у суді спору з приводу проживання дитини та поділу майна не має. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони з червня 2014 року не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, проживають окремо, між подружжям втрачено почуття любові, примирення не можливе, подальше спільне життя суперечило б інтересам сторін, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

В грудні 2014 р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 23 лютого 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Луганська, актовий запис № 91. Свої вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось. Позивачка посилається на те, що вона з відповідачем мають різні характери та погляди на життя. З червня 2014 року сторони не підтримують шлюбні відносити, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Подальше спільне життя і збереження сім'ї неможливе, у зв'язку з чим просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з»явився, надіслав заяву, в якій проти розірвання шлюбу не заперечував, просив розірвати шлюб. Суд, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 23 лютого 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Луганська було зареєстровано шлюб між [PERSON] ([INFO].) та [PERSON] ([INFO].), про що видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 23.02.2002 р. (а.с.2). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). На момент розгляду справи у суді спору з приводу проживання дитини та поділу майна не має. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони з червня 2014 року не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, проживають окремо, між подружжям втрачено почуття любові, примирення не можливе, подальше спільне життя суперечило б інтересам сторін, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

В грудні 2014р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] в якому просила суд: визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимог позивачка обґрунтовувала тим, що їй та [PERSON]., [PERSON] на праві спільної власності належить зазначена вище квартира, відповідач [PERSON] у вказаній квартирі зареєстрований, однак добровільно залишив її, забравши свої особисті речі, перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив, в квартирі не проживає більше 6 місяців, витрати по утриманню квартири не несе, а тому позивачка вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи оповіщався в установленому законом порядку, за місцем своєї роботи, в судові засідання не з'являвся, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивачки, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивачка є співвласником квартири [ADDRESS], згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 25 травня 1995р. Згідно з складеними Актами від 03 червня 2013р., 15 жовтня 2014р. встановлено, що відповідач [PERSON] не проживають у вищезазначеній квартирі [ADDRESS], більше 6 місяців. В судовому засіданні не встановлено, що відповідач звертався до позивачки чи відповідних органів з заявами, що йому чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідача без поважних причин понад шість місяців, який підтверджується наданими письмовими доказами. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме відповідач [PERSON] втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

В грудні 2014р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між сторонами 21 травня 2005р. було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 366. В шлюбі у сторін, [INFO] народилася донька - [PERSON]. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, несумісності характерів, постійних скандалів, шлюбно-сімейних відносин сторони не підтримують з вересня 2013р. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу не можливе та суперечить їх інтересам. До судового засідання, сторони подали на адресу суду заяви, в яких просили суд здійснювати розгляд справи у їх відсутність, сторона позивача підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 травня 2005р. В шлюбі у сторін, [INFO]. народилася донька - [PERSON]. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку, так і на відповідача. Сторони не ведуть спільного господарства з вересня 2013р., при цьому вони намагалися зберегти сім'ю, проте збереження шлюбу неможливо. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвище сторін незмінні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

В грудні 2014р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між сторонами 28 серпня 2004р. було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області, про що було зроблено актовий запис № 201. В шлюбі у сторін, [INFO] народився син - [PERSON]. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, несумісності характерів, постійних скандалів. Спільне господарство сторонами не ведеться з червня 2013р., шлюбно-сімейних відносин не підтримують. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу не можливе та суперечить їх інтересам. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва 03 лютого 2015р. позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було задоволено, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015р. зазначене вище заочне рішення суду було скасовано і призначено справу в загальному порядку. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові і просила суд позов задовольнити. Відповідач, в судовому засіданні позов визнав, зазначаючи, що збереження шлюбу є неможливим. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2004р. В шлюбі у сторін народився [INFO] син - [PERSON]. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку, так і на відповідача. З червня 2013р. позивачка та відповідач не ведуть спільного господарства, при цьому вони намагалися зберегти сім'ю, проте збереження шлюбу неможливо. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвище позивачки «[PERSON]»; прізвище відповідача «[PERSON]». Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

В грудні 2014 р. позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що сторони від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Батько дитини прожиає окремо від неї, дитина знаходиться на утриманні позивачки. Тому позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки доходу відповідача щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Сторони подали на адресу суду письмові заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності. Позивачка позов підтримала, відповідач позов визнав. У відповідності із ст. 174 ЦПК України, при визнанні позову, при наявності для того законних підстав, ухвалюється судове рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в суду є підстави для задоволення позову. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вирішуючи питання про розміри аліментів, що належать стягненню з відповідача, на підставі ст.ст. 182, 183 СК України, враховуючи матеріальне становище сторін, суд вважає за можливе визначити їх в розмірі, про який просить позивачка.

Outcome: approved