Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

В вересні 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з цим позовом та просить визнати за нею право власності на магазин, реконструйований з торгового павільйону, що знаходиться по [ADDRESS], загальною площею 27,1 кв.м., який складається з «1» - тамбур площею 1,7 кв.м., «2» - магазин площею 20,3 кв.м., «3» - коридор площею 3,3 кв.м., «4» - вбиральні площею 1,8 кв.м. В обґрунтування позову зазначає, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки та павільйону від 14.09.2006 року вона прийняла у власність кіоск та земельну ділянку загальною площею 0,0020 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. 04.10.2007 року на вищезазначену земельну ділянку було видано державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], а 10.07.2015 року проведено державну реєстрацію. В 2017 році нею у встановленому законом порядку була проведена реконструкція торгівельного павільйону під магазин без зміни геометричних розмірів. Звернувшись до державного реєстратора з заявою про здійснення реєстрацію права власності на майно, 04.05.2018 року було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Третя особа в судове засідання також не з'явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 14.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйком В.П та зареєстрованого в реєстрі за № 2822, позивач придбала у власність кіоск та земельну ділянку площею 0,0020 га. розташовану за адресою: [ADDRESS], яка призначена для обслуговування торгівельного кіоску (а.с.6). Крім того, позивачем виготовлено технічний паспорт на [ADDRESS] (а.с.8,9). Встановлено, що позивачем було проведено реконструкцію торгівельного павільйону під магазин без змін геометричних розмірів будівлі, про що видано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації на об'єкт, яка внесена до Єдиного реєстру за реєстраційним номером [NUMBER] та видано висновок про відповідність вищезазначеного магазину містобудівними вимогам від 18.03.2018 року. Також встановлено, що зареєструвати право власності на магазин позивачка не має можливості, оскільки рішенням державного реєстратора №40939884 від 04 травня 2018 року їй було відмовлено у державній реєстрації права власності в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на об'єкт нерухомості до його реконструкції. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно пункту 45 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2015 р. №1127, для державної реєстрації права власності у зв'язку із зміною суб'єкта такого права в результаті реконструкції об'єкта нерухомого майна, у тому числі в результаті переведення об'єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки подаються, зокрема, документ, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об'єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав). Згідно ч. 2 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхові споруди, що виготовляються з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюються тимчасово, без улаштування фундаменту, а також тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності, яка може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Таким чином, виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що позивачка здійснила реконструкцію тимчасової споруди з дотриманням будівельних та містобудівних норм, надати державному реєстратору перелік документів визначених п. 45 Поряду не має можливості, в зв'язку з проведенням реконструкції рухомого майна, а не нерухомого, іншої законної можливості, без звернення до суду, у позивачки набути права власності на майно не має, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved