Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» 40738,62 грн. страхового відшкодування, 1817,05 грн. пені, 207,6 - 3% річних, 997,73 - інфляційних витрат та 2500 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 01.06.2014 сталась ДТП за участю автомобіля «Opel Vectra» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2014 винною у вчиненні вказаної ДТП визнано [PERSON] Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] згідно поліса № АІ 0243060 застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» позивач звернувся до останнього з вимогою про здійснення страхового відшкодування, проте вказана вимога позивача залишена без реагування. За наведених обставин [PERSON] просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій позов з викладених у ньому підстав підтримав та просив задовольнити, а також не заперечував щодо розгляду справи в заочному порядку. ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» свого представника в судове засідання не направило, про місце, день та час розгляду справи повідомлялося належним чином, про причини неявки представника суду не повідомило. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. За викладених обставин, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.06.2014 о 20 год. 40 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки «Opel Vectra» д.н.з. [NUMBER], по вул. Курнатовського в м. Києві не врахувала дорожню обстановку, не впоралась з керуванням та здійснила зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2014 винною у вчиненні вказаної ДТП визнано [PERSON] (а. с. 7). Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені вищевказаної ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів укладеного у формі полісу № АІ 0243060 цивільно-правова відповідальність [PERSON] на день вчинення ДТП застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». Згідно рахунку-фактури № АБ-0004600 від 12.06.2014 виданого ТОВ «АВТОБЕРЕГ» про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику «Hyundai Tucson» д.н.з. [NUMBER] складає 40738 грн. 62 коп. [PERSON] подав до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» всі необхідні документи та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, проте по день розгляду справи у суді, останнім такого відшкодування позивачу не здійснено. Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження виплати позивачу страхового відшкодування, або доказів правомірності відмови у здійсненні такої виплати позивачеві (анулювання або не укладення договору страхування, ненадання позивачем необхідних документів тощо), відповідачем не надано. За наведених обставин, вимога [PERSON] про стягнення з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» суми страхового відшкодування в розмірі 40738 грн. 62 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимога [PERSON] в частині стягнення з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» інфляційних витрат та 3% річних підлягає задовленню. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, вимога [PERSON] в частині стягнення з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» 1817 грн. 05 коп. пені також є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Разом з цим, не підлягає задоволенню вимога [PERSON] про стягнення з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» 2500 грн. 00 коп. моральної шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В матеріалах справи, позивачем не наведені належні обґрунтування позовних вимог немайнового характеру, не наведено доказів, які підтверджують позовні вимоги в цій частині, не вказано з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. За наведених обставин позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», третя особа [PERSON] про стягнення страхового відшкодування є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 462 грн. 42 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial