Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

В вересні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 22.06.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON]І було укладено договір №9/25ДС/0281/2007-НВСклн, згідно з якого остання отримала кредит розмірі 34 500,00 доларів США з розрахунку 13,85% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 21.06.2032 року, включно. В забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договір між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договори поруки, згідно яких вони зобовязалися відповідати перед банком за зобовязаннями [PERSON] В подальшому ПАТ «Кредитпромбанк» продав право вимоги на користь АТ «Дельта Банк». Відповідачка [PERSON] зобовязання за кредитним договором не виконувала, в звязку з чим станом на 28.07.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 438 443,65 грн., яка складається з наступного: тіло кредиту 380 982,01 грн. та відсотки 57 461,64 грн., яку позивач у солідарному порядку просить стягнути з відповідачів. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 06 червня 2016 року у задоволені позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. З зазначеним рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з відповідачів заборгованість за ерудитним договором у розмірі 438 443,65 гривен, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на обставини, викладені в позовні заяві, та додатково зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що позовні вимоги є повними, судом у повній мірі не досліджено всі надані докази, висновки суду першої інстанції є необґрунтованими. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.(а.с.225). Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засіданні не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала просила її відхилити. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити. Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у сторін, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає , що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає. Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено розмір та період заборгованості, що виникла в результаті неналежного виконання умов кредитного договору, яка підлягає до стягнення в солідарному порядку з відповідачів. Надані розрахунки заборгованості за кредитним договором не можуть слугувати належним та допустимим доказом по справі, документи стосовно повноважень вказаних в документах посадових осіб, в матеріалах справи відсутні. Проте погодиться з таким висновком суду неможливо з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та громадянином [PERSON] укладено кредитний договір № 9/24ДС/0281/2007-НВСклн, відповідно до умов якого банк зобовязався відкрити не відновлювальну мультивалютну кредитну лінію в національній валюті України та в іноземній валюті в межах загальної суми 39 375,0 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на дату надання кожного кредиту, а Позичальник повернути не пізніше 21 червня 2032 року надані кредити на умовах та порядку, що передбачені цим договором. Сукупна заборгованість Позичальника перед Банком за кредитами, наданими відповідно до цього договору не може перевищувати 39 375,0 доларів США за офіційним курсом Національного банку на дату надання кредиту ( п.1.2 Договору) В розділі 4 Договору наведений графік погашення кредиту, відповідно до якого визначено розмір максимально припустимої заборгованості за основним боргом по кредиту у доларах США. Позикодавцем умови договору кредиту виконані. Позичальник зобовязався виконати умови договору не пізніше 21.06.2032 року. 22 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які іменуються за текстом договору Поручителями був укладений договір Порук № 9/25ДС/0281/П01/2007-НВСклн, відповідно до якого Поручителі зобовязуються солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № 9/24ДС/0281/2007-НВСкли від 22.06.2007р., укладеним між Банком та Позичальником. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Відповідачка [PERSON] належним чином умови кредитного договору не виконувала в звязку з чим станом на 07.12.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 501 371,23 гривні . Згідно зі свідоцтвом а про смерть І-НО № 778594, виданого 24.05.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер 21 травня 2014 року. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 21 вересня 2016 року провадження у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито. Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами і обґрунтовано дійшов висновку про наявність між сторонами грошових зобовязань за кредитним договором. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Відповідно до п. 2.3 договору від 26.06.2013 року права вимоги за кредитами переходять від продавця до покупця, та обовязки Продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та [PERSON] приймання передачі прав вимоги. Відповідно до визначення термінів та тлумачень, викладених в розділі 1 договору купівлі - продажу прав вимоги, акт приймання передачі Прав вимоги означає письмовий акт, який укладається між Сторонами та яким документально оформлюється фактична передача Прав вимоги від Продавця до [PERSON]. Крім цього, умовами договору передбачений Додаток1, в якому повинен бути наведений перелік договорів та купівельна ціна за Права вимоги. Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції зазначав, що позивачем на підтвердження прав вимоги за договором від 26.06.2013 року не надано акту прийома - передачі прав вимоги за кредитом, проте такий висновок суду є помилковим, оскільки спростовується матеріалами справи. . Як вбачається із матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом, позивач надав витяг з додатку до договору купівлі-продажу прав вимог від 20.05.2016 року, який є саме актом прийому - передачі прав вимоги за кредитним договором №9/25Д/0281/2007 НВСлкн від 22.06.2007 року.(а.с.34). Крім того, матеріали справи містять копію повідомлення про відступлення , направленого [PERSON] (а.с193) , яке вона отримала. На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПАТ «Дельта банк» набув статусу нового кредитора , згідно зі ст.ст.512 - 514, 516, 517 ЦК України, а відповідно до ч.1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Також необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено розмір суми за кредитним договором, який також спростовується матеріалами справи. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №9/25Д/0281/2007 НВСлкн від 22.06.2007 року, згідно з яким станом на 28.07.2015 року заборгованість за кредитним договором становить: заборгованість за кредитом - 17 262,48 доларів США., заборгованість за відсотками 2 604,52 доларів США. Також помилковим є посилання суду першої інстанції на те, що позивам не підтверджено курс долара США, який ним використовується, оскільки розрахунок суми заборгованості у національній валюті позивачем проведено згідно з курсом НБУ на 28.07.2015 року, інформація про який є загальнодоступною. Доказів які б спростовували розрахунок суми заборгованості, наданий позивачем, відповідачами суду не надано. Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції зазначив, що останній платіж відповідно до графіку погашення кредитної заборгованості відповідач здійснив у липні 2014 року, то позивач міг використати право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши їм належне повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобовязання. Однак, позивачем не надані до суду належні докази того, що він використав своє право. Проте, судом першої інстанції не врахував, що згідно з п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Крім того, згідно з п. 6.2 кредитного договору від 22.06.2007 р., у разі недотримання Позичальником умов договору, Банк має право вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих процентів за користування ними. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обовязковим для виконання сторонами відповідно до ст.629 ЦК України. Частиною 1 ст.626 ЦК України, передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором №9/25Д/0281/2007 НВСлкн від 22.06.2007 року, останній платіж відповідачкою [PERSON] був проведений у липні 2014 року. Згідно з п.4.1 п.4.11 Кредитного договору позичальник зобовязується починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту на купівлю нерухомості, відповідно до п.2.11 цього договору, забезпечити погашення отриманого кредиту у розмірі не менш, ніж 115,00 доларів США, шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахунку зі свого поточного/карткового рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунок, вказаний в п.2.2 цього договору, або на умовах, передбачених п.2.9. цього договору, у період з 01 по 10 число включного календарного місяця, таким чином, щоб станом на 11-те число календарного місяця, заборгованість за кредитом не перевищувала , даних зазначених у графіку. Оскільки відповідачка [PERSON] порушила умови договору в частині своєчасного повернення кредитних коштів, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по кредиту підлягають задоволенню. Згідно із ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено сома остійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що і боржник, то зазначені правила ( з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином , у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений чистиною четвертою статті 559 УК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинний обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, оскільки умовами кредитного договору передбачено, що боржник з наступного за місяцем отриманням кредиту на купівлю нерухомості, відповідно до п.2.1.1. Договору, забезпечити погашення отриманого кредиту у розмірі не менш, ніж 115,00 доларів США, шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахунку зі свого поточного/карткового рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунок, вказаний в п.2.2. Договору, або на умовах, передбачених п.2.9. Договору, у період з 01 по 10 число включно кожного календарного місяця (п.4.1.1. Договору кредиту). Згідно з п. 6.2. Договору кредиту, у разі недотримання Позичальником умов Договору, Банк має право вимагати дострокового його розірвання, припинення надання кредитів в рамках кредитної лінії, повернення одержаних кредитів, сплату нарахованих процентів за користування ними, відшкодування збитків, заподіяних Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов договору. Крім того, відповідно до п.4.7. Договору кредиту, позичальник зобовязаний достроково погасити заборгованість за одержаними кредитами та сплатити проценти за користування ними, а також пені та штрафу, передбачені цим договором, у разі невиконання зобовязань, передбачених п.4.5 та 4.6. договору. У разі предявлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів. Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про невиконання відповідної частини зобовязань. Відповідна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року № 6-272цс16. Враховуючи, з останній платіж відповідачкою [PERSON] буз зроблений 14.07.2014 року, то позовні вимог, про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] процентів за користування кредитними коштами у період до 28.02.2015 року задоволенню не підлягають, в звязку з припиненням поруки. Як вбачається із п.11. договору поруки №9/25ДС0281/п 01/2007-НВСклн, [PERSON], [PERSON] зобовязались солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № 9/25ДС/0281/2007-НВС, укладеним між Банком та позичальником (а.с.20). Строк дії договору поруки до 21 червня 2032 року . З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № 9/25ДС/0281/2007-Н від 22.06.2007 року станом на 28.07.2015 року у загальному розмірі 438 443,65 грн. із них: заборгованість за кредитом 380 982,01 грн., заборгованість за відсотками 57 461,58 грн. А також з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 9/25ДС/0281/2007-Н станом на 28.07.2015 року у загальному розмірі 402 819,20 грн., із них: заборгованість за кредитом 380 982,01 грн. заборгованість за відсотками за період з 01.03.2016 року по 28.07.2015 року в сумі 21 837, 19 грн.. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи , що при звернення до суду позивач на підставі п.22 ч.1 ст.5 був звільнений від сплати судового збору , то з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1218 гривен з кожного та за подання апеляційної скарги у розмірі 1339,80 гривен з кожного.

Outcome: partial