Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Виконавчий комітет Мукачівської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості згідно з договором про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста в розмірі 9248,14 грн. та судових витрат. Свої вимоги мотивують тим, що 02.02.2011 року між [PERSON] та Виконавчим комітетом Мукачівської міської ради було укладено договір № 4/11 про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Мукачева в порядку ст. 27-1 Закону України «Про планування і забудову територій». Відповідно до умов даного договору, відповідач обов'язувалася сплатити до міського бюджету кошти в сумі 18911,52 грн. в термін до 01.02.2013 року. В подальшому, 06.06.2013 року між сторонами було укладена додаткова угода № 1-2013 до договору № 4/11 від 02.02.2011 року, в якій передбачалося внесення змін до пункту 2.1.3. договору, а саме термін спати пайової участі було продовжено до 10.12.2015 року. 15.08.2013 року було укладено ще одну додаткову угоду № 2-2013, якою було передбачено зменшення суми пайової участі до 10880,60 грн. Крім того, відповідач зобов'язувалася сплачувати цю суму частинами по 1088,06 грн. щомісячно в термін до 16.06.2014 року. Також були внесені зміни в частині відповідальності сторін та передбачено пеню за прострочення платежу у розмірі 0,1 % від загальної суми платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. На виконання умов договору, відповідачем 06.11.2013 року було сплачено кошти в сумі 2000 грн., таким чином станом на 13.08.2014 року заборгованість відповідача становила 8880,60 грн. В ході судового розгляду, позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог у зв'язку з тим, що відповідачем було частково оплачено заборгованість в розмірі 8880,60 грн., а тому просять стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання зобов'язань за договором в розмірі 367,54 грн. та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечуваав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.. За приписами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи зі змісту ст.ст. 627, 629 ЦК України, законодавець зазначив, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, а договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 27-1 Закону України «Про планування і забудову територій», в редакції чинній на момент укладення договору, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. В судовому засіданні встановлено, що 02.02.2011 року між [PERSON] та Виконавчим комітетом Мукачівської міської ради було укладено договір № 4/11 про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Мукачева в порядку ст. 27-1 Закону України «Про планування і забудову територій». Відповідно до умов даного договору, відповідач обов'язувалася сплатити до міського бюджету кошти в сумі 18911,52 грн. в термін до 01.02.2013 року. В подальшому, 06.06.2013 року між сторонами було укладена додаткова угода № 1-2013 до договору № 4/11 від 02.02.2011 року, якою передбачалося внесення змін до пункту 2.1.3. договору, а саме термін спати пайової участі було продовжено до 10.12.2015 року. 15.08.2013 року було укладено ще одну додаткову угоду № 2-2013, якою було передбачено зменшення суми пайової участі до 10880,60 грн. Листами від 29.05.2014 року № 1-131/05-10 та 20.06.2014 року № М-131/05-10, [PERSON] було повідомлено про необхідність сплати заборгованості по даному договору, однак такі були проігноровані. За правилами ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Відповідно до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як передбачено додатковою угодою № 2-2013 до договору від 15.08.2013 року, відповідач зобов'язалася перераховувати кошти частинами по 1088,06 грн. щомісячно в термін до 16.06.2014 року. Крім того, у випадку невиконання зобов'язань за договором, було передбачено пеню за прострочення платежу у розмірі 0,1 % від загальної суми платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 3. ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до розрахунку пені за прострочення виконання зобов'язання за договором, її розмір становить 367,54 грн. Судом перевірено правильність розрахунку розміру неустойки (пені), який складено відповідно до відповідно до умов договору та вимог закону. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, а також враховуючи факт невиконання відповідачем умов договору № 4/11 від 02.02.2011 року, у зв'язку з чим була нарахована пеня, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved