Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

в вересні 2018 року відкрите провадження у справі за позовом, в якому [PERSON] просив: визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] із ним; припинити стягнення з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку/доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.03.2016 року до досягнення дитиною повноліття, які стягуються на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.04.2016 року у цивільній справі № 2/357/1692/16 та звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, які стягуються на підставі вказаного рішення суду за виконавчим листом № 2/357/1692/16 від 15.04.2016 року, починаючи з листопада 2017 року до даного часу. Свої вимоги обґрунтовував тим, що має із [PERSON] спільного сина [PERSON]. На утримання якого з нього стягнуто аліменти. З листопада 2017 року вона привезла сина до його батьків, і з того часу він проживає з ним. За весь період який син проживав з матір'ю він сплачував аліменти. На даний час [PERSON] не заперечує проти проживання [PERSON] з ним. В інтересах сина проживання саме з ним. Він самозайнята особа, займається ремонтними роботами і має значний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості. При цьому, має достатньо часу займатися із сином та піклуватись про нього. [PERSON] не має постійного доходу, проживає у квартирі, яка не облаштована у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини. Йому належить кімната у гуртожитку площею 37,90 кв. м. Зараз там проводиться ремонт, на період якого вони з сином проживають разом з його батьками в с. Савинці Рокитнянського району Київської області. Відповідач відзиву до суду не надала, на підготовчому засіданні проти позову заперечувала. 27.11.2018 року закрити провадження у справі. 29.03.2019 року суд проводив розгляд справи по суті за відсутності відповідача, в заочному порядку, оскільки були наявні умови передбачені ст. 280 ЦПК України, а саме: він повідомлявся про час та місце розгляду належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав, а позивач не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Із пояснень учасників справи, письмових доказів встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.04.2016 року на утримання сина з [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 14.03.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки-розрахунку № 168 від 03.04.2018 року станом на жовтень 2018 року заборгованість у [PERSON] по сплаті аліментів відсутня. З листопада 2017 року він аліменти не сплачує. Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.03.2018 року шлюб між сторонами розірваний. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітньої дитини суд має виходити із інтересів дитини, рівності прав та обов'язків щодо дитини, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, її вік, стан здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В матеріалах справи міститься рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 26.06.2018 року № 309 за яким з листопада 2017 року спільний син сторін проживає із батьком. Останній має стабільне матеріальне становище. Йому на праві приватної власності належить двокімнатна квартира в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], де створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Обставини наведені в ньому відповідачем не спростовані. Суд вважає його таким, що не суперечить інтересам дитини. Підстав, які дають вважати, що батько недобросовісно ставиться до виконання своїх обов'язків немає, адже аліменти на її утримання ним сплачувались вчасно і в повному обсязі. При цьому, позивач має у власності квартиру у гуртожитку, загальною площею 37,90 кв. м., яка розміщена на другому поверсі, складається з двох житлових кімнат. У яких чисто, прибрано, меблі сучасні, також є необхідні електропобутові прилади. Житло підтримується в належному санітарно-гігієнічному стані. Отже, зважаючи на наведені обставини, рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 26.06.2018 року № 309, необхідно позов в частині визначення місця проживання дитини разом з батьком слід задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Встановлено, що підставою для стягнення аліментів із позивача стало те, що дитина проживає разом із відповідачем та перебуває на його утриманні. На даний час дана підстава відпала, а дитина проживає з батьком. Отже, стягнення аліментів із відповідача слід припинити. Відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Згідно ч. 1 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Таким чином, оскільки між сторонами існує спір щодо визначення розміру заборгованості за аліментами, дитина проживає з позивачем з листопада 2017 року, суд вважає за необхідне вимоги в частині звільнення від сплати заборгованості по аліментам задовольнити. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1409,60 грн. Одночасно, суд роз'яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Outcome: approved