Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 19 вересня 2017 року в розмірі 25 000 грн. Позовна заява мотивована тим, що 19 вересня 2017 року позивач [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 25000 гривень. Відповідач зобов'язувалася повернути вказані кошти на протязі трьох календарних днів. Однак, в зазначений термін, кошти не повернуто. Оскільки [PERSON] свої зобов'язання за договором позики не виконала, кошти не повернула, просить суд стягнути з неї на його користь заборгованість в розмірі 25 000 грн. В судовому засідання представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві, вказав, що відповідач [PERSON] на зв'язок не виходить, ухиляється від виконання зобов'язання, тому просив позов задовольнити та не заперечував щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула повторно і про причину своєї неявки суд не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Враховуючи те, що відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з'явилася, відзиву на позовну заяву не подала, суд зі згоди позивача провів заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд здійснює розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Між сторонами виникли правовідносини щодо виконання зобов'язання та регулюються нормами Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 19 вересня 2017 року надала позивачу [PERSON] розписку про те, що вона отримала в останнього кошти в розмірі 25 000 грн. строком на три дні з дня надання даної розписки. Зобов'язувалась повернути вказані кошти протягом трьох днів. Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зі змісту вказаної норми випливає, що розписка позичальника є борговим документом, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та підтверджує укладання договору позики. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Позичальник, згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. На час звернення до суду з цим позовом розписка про надання [PERSON] коштів перебувала у позивача [PERSON] та міститься у матеріалах цивільної справи. Наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця свідчить про невиконання умов договору позики. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] взявши на себе зобов'язання по поверненню коштів, допустила неналежне його виконання. Вищенаведені обставини дають підстави суду зробити висновок про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Із платіжного доручення вбачається, що позивачем оплачено судовий збір в розмірі 640 грн., який необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]

Outcome: approved