Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

В вересні 2017 року до Шевченківського районного суду м.Києва в особі представника Цапенко С.С. звернулась [PERSON] (надалі по тексту - Позивач) із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (надалі по тексту - Відповідач), де просила суд визнати поруку за договором від 26.07.2007 року припиненою. Обгрунтовані позовні вимоги тим, що на думку позивача оспорюваний договір поруки є припиненим на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. Зокрема, у січні 2016 року позивачу стало відомо, що відповідач 1 звернувся із позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитом до відповідача 2 та позивача. Підставою для подання такого позову стало те, що відповідач 2 не виконує свої зобов»язання та не сплачує кошти по кредиту з жовтня 2014 року. Вважає, що оскільки протягом майже півроку з моменту порушення позичальником своїх зобов»язань банк не пред»явив вимог до поручителя, а лише 17.08.2015 року направив вимогу та в грудні 2015 року позов до суду, тому оспорюваний договір є припиненим у зв»язку з пропущенням банку 6-ти місячного строку на звернення до суду з позовом. Зазначеними обставинами позивач обґрунтував необхідність задоволення вказаного позову. В судовому засіданні позивач та його представник просив позовні вимоги задовольнити, оскільки порука припинилась в силу вимог ч.4 ст.559 ЦК України. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача, відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 26.07.2007 року між [PERSON], [PERSON] та ВАТ «КБ «Надра» було укладено змішаний кредитний та договір поруки, застави «Автопакет» №80/МК/АП27/2007-840, за умовами якого банк надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі - 16200 доларів США на придбання транспортного засобу під 14,40 % річних із строком погашення до 18.07.2014 року. Згідно його умов за п.п.3.2.1-3.2.4 поручитель - позивач по справі [PERSON] безвідривно та безспірно зобов»язується відповідати перед Банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов»язань, що витікають з цього договору, в тому ж об»ємі, що і Позичальник, у повному об»ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. За умовами п.8.5 вказаного договору, то він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання Зобов»язань. Вказаний договір підписано сторонами, що свідчить про те, що вони погодились із його умовами. Відповідно до вимог ст..629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з матеріалів справи, то у зв»язку з невиконанням позичальником своїх зобов»язань за кредитним договором, Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» у липні 2015 року звернувся із позовом про стягнення заборгованості за кредитом до позивача та позичальника, зважаючи на порушення ним договірних умов про погашення кредиту. Зокрема, ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.07.2015 року у такій справі було відкрито провадження, а заочним рішенням від 16.10.2015 року цього ж суду було позов задоволено та стягнуто із в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі - 24161,48 дол. США та 225087,47 грн. Як підтвердив в судовому засіданні представник позивача, то на виконання вказаного рішення було відкрито виконавче провадження та виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні, про що вона дізналась лише в липні 2017 року. При цьому, позивач, посилаючись на пропущення ПАТ «КБ «Надра» 6-ти місячного строку на звернення до нього із позовом про стягнення заборгованості, просив визнати поруку припиненою згідно ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки термін погашення заборгованоості за договором минув в липні 2014 року, а до суду банк із позовом звернувся з порушення 6-ти місячного терміну звернення до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 7 зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Як вбачається зі змісту правової позиції Верховного суду України, яка висловлена ним в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2056цс15, що у відповідності до вимог ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для застосування усіма судами України, то порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. За умовами укладеного між сторонами у цій справі договору (пункт 1.1.4) кінцевий термін погашення кредиту - 18.07.2014 року, а з позовом до суду банк звернувся у липні 2015 року, тобто з порушенням 6-ти місячного строку з дня настання строку виконання основного зобов»язання, що у відповідності до вимог ч.4 ст.559 ЦК України є підставою для визнання поруки припиненою. Відтак, при зверненні до суду в липні 2015 року банком було пропущено строк звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості, що обґрунтовує необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. За умовами ст..88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 640 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved