Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Миколаївгаз» про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії. Позивач вказував на те, що ним, на ім'я головного інженера відповідача 14.07.2014 року була надана письмова заява. В своїй заяві він повідомляв, що за адресою: [ADDRESS] знаходиться належна йому на праві власності нерухомість, яка була газифікована відповідачем, та на його ім'я ще з 1996 року був оформлений особовий рахунок як на фізичну особу споживача газу. Він також вказував на те, що з лютого 2007 року по травень 2014 року він не мав доступу до своєї нерухомості. Коли всередині 2014 року він потрапив до своєї нерухомості то побачив, що труба подачі газу відрізана, а також відсутній лічильник газу. Для з'ясування цих обставин він звернувся в абонентський відділ «Миколаївгазу», де на адміністративній комісії дізнався що з 2008 року особовий рахунок з нього переоформлено на [PERSON], яка є директором ООО ПАТ «Хімрезерв-Миколаїв», а вказане підприємство розташоване за однією з його нерухомістю адресою. Після цього він був вимушений за власні кошти замовляти копію документації техноробочого проекту та вже документально доводити відповідачу, що власне він був замовником газопостачання за вказаною адресою, він проходив інструктажі по техніці безпеки і безпечному користуванню газовими приладами. А тому, він просив відповідача в усьому розібратись, відновити його особовий рахунок та разом з заявою надав відповідачу отриману ним копію оформленого на нього техноробочого проекту. На свою заяву він отримав від відповідача відповідь, яка була датована 28.07.2014 року. В відповіді повідомлялося, що особистий рахунок оформлено на [PERSON], а також роз'яснені правила послуги газопостачання та повідомлено, що укладена угода з [PERSON] буде розірвана. Проте, в відповіді нічого не було роз'яснено щодо відновлення його особистого рахунку, про відновлення порушеної мережі газопостачання та притягнення до відповідальності винних осіб, а також не було роз'яснено порядок оскарження такого рішення відповідача. Оскільки надана відповідь не містила чітких роз'яснень на його звернення, він звернувся до відповідача повторно із заявою від 27.08.2014 року. На свою повторну заяву він отримав від відповідача письмову відповідь 12.09.2014 року, в якій йому рекомендовано було звернутися до правоохоронних органів по факту пошкодження цілісності газової мережі, роз'яснювалися вимоги правил газопостачання та пропонувалося змінити цільове призначення приміщення та надати технічну документацію на будинок, який буде відповідати фактичній забудові. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд визнати дії посадових осіб відповідача такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про звернення громадян» щодо отримання повної, належної та аргументованої відповіді на його заяви від 14.07.2014 року та 27.08.2014 року, відновлення його особистого рахунку у відповідності до оформленої на нього документації техноробочого проекту, здійснення протиправного тиску стосовно вимоги укладання угоди на газопостачання як з юридичною особою протиправного та безпідставного вимагання змінити цільове призначення його приміщення, яке є в проектній документації техноробочого проекту, зобов'язати відповідача: укласти з ним угоду як з фізичною особою на користування газопостачанням у відповідності до раніше укладеної угоди, відновити його особовий рахунок на право користування газопостачанням у відповідності до документації техноробочого проекту, відновити цілісність мережі газопостачання у відповідності до проектної документації, вчинити усі необхідні дії і заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб в порушенні цілісності мережі. В подальшому позивач, уточнив свій позов, зазначивши в ньому третьою особою у справі [PERSON] Ухвалою суду від 26.02.2015 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено також [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов. Просили про його задоволення. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Вказував на те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту його прав. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як слідує з матеріалів справи з 1994 року по 30.12.2004 року нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] належало на праві власності ПМП «Дао», власником якого є позивач у справі [PERSON] 30 грудня 2004 року власниками вказаного нерухомого майна на підставі договору дарування стали позивач та [PERSON]: по ? частці кожний. 17.04.2009 року [PERSON] подарувала ? частку вказаного майна [PERSON] 27 січня 2015 року позивач подарував ? частку вказаного майна своєму сину [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про звернення громадян», до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: - порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); - створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. Згідно статті 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань. Таким чином, законодавством передбачено обов'язок органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків розглядати у встановленому порядку звернення громадян, подані у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» та інших нормативно-правових актів, та за результатами розгляду вказаних звернень надавати у встановлені строки відповіді заявникам. З матеріалів справи вбачається, що 14 липня 2014 року та 27.08.2014 року позивач звертався до відповідача, як до газопостачальної організації, з заявами, в яких просив поновити його в правах споживача газу по [ADDRESS] з поверненням йому особового рахунку, який було відкрито до 2008 року на його ім'я, у відповідності до проектної документації. Дані заяви позивача були розглянуті відповідачем та надано відповіді на них. Підставою звернення до суду з даним позовом [PERSON] зазначає ненадання йому належних відповідей на його звернення про відновлення особового рахунку та укладення з ним договору як з фізичною особою. Як вбачається з наданих позивачеві відповідей ПАТ «Миколаївгаз» на його звернення про відновлення особового рахунку за адресою по [ADDRESS] від 15.07.2014 року, 28.07.2014 року, 12.09.2014 року в них відповідач надав позивачу загальні роз'яснення норм діючого законодавства щодо порядку надання послуг газопостачання газопостачальною організацією споживачу. Проте, з наявних у справі відповідей відповідача на звернення позивача не вбачається роз'яснень щодо способу відновлення конкретного права позивача на отримання ним послуг газопостачання, як співвласника нерухомості за вказаною вище адресою, виходячи саме з тих обставин, які були вказані позивачем в його заявах газопостачальній організації. В своїй відповіді від 12.09.2014 року на чергове звернення позивача відповідач також вказав на те, що на основі поданих позивачем документів не має законних підстав для укладення з ним договору про надання населенню послуг з газопостачання та відкриття особового рахунку, не роз'яснивши заявнику, у зв'язку з чим він дійшов до такого висновку. За такого, надані відповідачем позивачу відповіді на його звернення не можна вважати повними і такими, що відповідають вимогам Закону України «Про звернення громадян». А тому суд вважає, що в цій частині позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. Що ж стосується інших вимог позивача, то суд дійшов наступного. У відповідності до ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору, ст. ст. 6, 627 ЦК України визначають, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-110 цс 12 від 10 жовтня 2012 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів). За такого, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про зобов'язання відповідача укладення договору є неналежним способом захисту його прав. Крім того, вимоги позивача про відновлення цілісності мережі газопостачання можуть бути самостійним предметом розгляду справи з заявленням їх, в тому числі, до особи, яка її пошкодила. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial