Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

В жовтні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, в обгрунтування якого зазначив, що 03 липня 2003 року він надав ПАФ «Україна» у позику 7 350 грн .терміном на 1 місяць. У визначений місячний строк позику підприємство йому не повернуло. У серпні 2003 року на пропозицію власника директора підприємства [PERSON] , він уклав з ПАФ «Україна» угоду, за умовами якої у рахунок погашення позики йому передано корівник, 1971 року побудови, залишковою вартістю 5 701, 00 грн., та готівковими коштами 1\~549 , 00 грн. Дана угода нотаріально не посвідчувалась за відсутності адреси та технічної документації на корівник. Просив визнати за ним право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення (корівник) по вул. Польовій , 7 в с. Шовкопляси Новосанжарського району Полтавської області. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2012 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В березні 2014 року територіальна громада в особі [PERSON] сільської ради Новосанжарського району Полтавської області звернулися до суду з зустрічним позовом до [PERSON], треті особи : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання угод недійсними.( т 2 а.с. 269-270) На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що спірний корівник по вулиці Польовій , 7 в с. Шовкопляси Новосанжарського району був виділений для пайового фонду , згідно протоколу розпаювання ксп «Україна» від 24.02.2000 року, а в позовній заяві [PERSON] посилається на те, що він уклав договір позики в усній формі 3 липня 2003 року. Сільська рада, просила суд визнати недійсним усний договір позики укладений між [PERSON] та ПАФ «Україна» на суму 7 350,00 грн. від 03 липня 2003 р та угоду про погашення позики від 12.08.2003 року. Ухвалою суду від 24 березня 2014 року позови обєднані в одне провадження ( т. 2 а.с. 271) Ухвалою суду від 10 липня 2014 року до участі у справі як третю особу залучено відділ архітектури та містобудування Новосанжарської районної державної адміністрації ( т. 4 а.с. 190). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився. Треті особи, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися. Третя особа [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заперечень на позов не надав ( т. 1 а.с. 46, 146). Представник відповідача в судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечує . Позов сільської ради підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини , викладені в позовній заяві. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість, а вимоги сільської ради за зустрічним позовом задоволенню не підлягають. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об»єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. У відповідності до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч.1 статті 58 Конституції України та статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують цивільну відповідальність особи. Відповідно до ч. 4 ст. 2 ЦПК України закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. В судовому засіданні встановлено і належним чином не спростовані ті обставини, що 12.08.2003 року між ПАФ «Україна» та [PERSON] укладено угоду, за умовами якої в рахунок погашення позики, що надавались на підставі прибуткового касового ордеру № 30 від 03.07.2003 року на 7\~350, 00 грн, [PERSON] передано корівник , 1971 року побудови, балансовою вартістю 9\~561, 00 грн, сума зносу - 3\~760, 00 грн, розмішеного в с. Шовкопляси, залишковою вартістю 5\~801, 00 грн, ПАФ «Україна» також брало на себе зобовязання виплатити останньому готівковими коштами 1 549, 00 грн залишкової суми позики ( а.с. 7) Згідно ст. 41 ЦК України (в редакції 1963 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Відповідно ч. 1 ст. 42 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено форми угод, в яких їх може бути укладено: усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Стаття 47 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлює, що нотаріальне посвідчення угод є обов'язковим лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою ст. 48 цього Кодексу. Так, відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) обов'язковому нотаріальному посвідченню підлягають договори купівлі-продажу жилих приміщень. Стосовно укладення угод купівлі-продажу нежитлових приміщень, то ЦК України (в редакції 1963 року) не містив спеціальної норми, тому правове регулювання такої угоди має здійснюватись за загальними нормами чинного на момент виникнення спірних правовідносин ЦК України. Відповідно до ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час утворення спірних правовідносин, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Згідно акту прийому-передачі від 14.08.03 року (а.с. 114), підписаного ПАФ «Україна», з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, та поетажного плану будівлі (а.с. 115), здійснено передачу корівника, 1971 року побудови, що знаходиться в с. Шовкопляcи, Новосанжарського району, балансовою вартістю 9 561,00 грн ., сума зносу - 3 760,00 грн., залишковою вартістю 5 801,00 грн. З огляду на Статут ПАФ «Україна», директор і її власник [PERSON] мав необхідну правоздатність на укладення такої угоди ( а.с. 265-272). Судом встановлено, що на час укладення угоди у КСП «Україна» не мало в наявності належної технічної документації на корівник. Ухвалою суду було призначено судово-будівельну, та додаткову судово будівельну експертизи. Згідно висновку № 434 від 19.06.2015 додаткової судової будівельно- технічної експертизи , рік побудови нежитлового приміщення (корівника), що знаходиться в селі Шовкопляси по вулиці Польовій , 7, може відповідати 1971 року побудови, який вказаний в технічному паспорті № 34901, що виданий ПП Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 20.11.2012 р ( т. 6 а.с. 166-169). Даний висновок суд вважає обґрунтованим, повним , таким , що не суперечить іншим матеріалам справи. Суд враховує, що зазначений висновок узгоджується з даними поетажного плану, виконаного інженером АПБ [PERSON], в якому вказаний рік побудови будівлі - 1971, з даними «Звіту про будівельно технічне обстеження виробничої будівлі (корівника) в цілому та її конструкцій зокрема по вул. Польовій , №7, в селі Шовкопляси, Новосанжарського району Полтавської області», виконаного ФОП [PERSON], де зазначено, що будівля побудована в 1971 році та дані «Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта: виробнича будівля (корівник) по вулиці Польовій , 7 , в с. Шовкопляси Новосанжарського району Полтавської області», виконаного ТОВ «САКРАЛ»(дана виробнича будівля (корівник) побудована в 1971 році, та даний висновок спростовує твердження представника відповідача, свідка та спеціаліста, щодо того, що спірний корівник збудований пізніше 1971 року. Суд дослідив також, що спірний корівник не входив до переліку пайового майна, витребувавши з Господарського суду Полтавської області справу про банкрутство ПАФ «Україна» розпочатої у 2003 р. Матеріали господарської справи не містять доказів про те, що спірний корівник входить до переліку пайового майна. Вирішуючи питання в частині застосування позовної давності, застосування наслідків пропущення строків позовної давності, суд вважає, що зазначені строки у цій справі не можуть бути застосовані з наступних підстав. Як слідує з матеріалів справи позивач [PERSON] 19.01.2004 р звернувся з письмовою заявою до Господарського суду Полтавської області у звязку з відкриттям ліквідаційної процедури ПАФ «Україна» про наявність боргу ( т. 6 а.с. 28) Матеріали господарської справи не містять відомостей про вирішення його вимог, як і відомостей про дату вручення [PERSON] рішення Господарського суду у справі про банкрутство. Як слідує з копії наданого технічного паспорта на виробничу будівлю корівник, розташованого в селі Шовкопляси , вулиця Польова, 7 зареєстровано ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (інвентарна справа № 34901) 08.07.2013 р. право власності на вказану будівлю за позивачем [PERSON] ( т. 6 а.с. 120). Вказаний технічний паспорт не оспорюється. Вирішуючи зустрічний позов про визнання недійсним усного договору позики, укладеного між [PERSON] та ПАФ «Україна» від 03 липня 2003 р та угоду погашення позики від 12.08.2003 р суд приходить до висновку, що він задоволенню не підлягає, оскільки [PERSON] сільська рада не була учасником зазначених угод, а тому не є доведеним, що її право було порушено. Як зазначалось вище, спірний корівник, розташований в селі Шовкопляси , вулиця Польова , 7 не входить до складу пайового фонду. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №30 від 03 липня 2003 р ПАФ «Україна» прийнято від [PERSON] (підстава позика) 7 350 грн ( т 1 а.с. 6). До пояснень [PERSON] в судовому засіданні про те, що їй, як колишньому головному бухгалтеру підприємства не відомо про борг ПАФ «Україна» перед [PERSON], суд відноситься критично , позаяк не підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача [PERSON] сільської ради Новосанжарського району слід стягнути судовий збір і витрати на проведення експертизи. На підставі ст. ст. 41, 42, 47 , 128, 227 ЦК України в редакції 1963 р ,

Outcome: approved