Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

В вересні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати, посилаючись на те, що 17.03.1990року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось у зв`язку з різними поглядами на життя, внаслідок чого вони більше двадцяти років проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про день слухання справи повідомлена належним чином, просить слухати справу у її відсутність, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутність відповідно до ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 17.03.1990 року у відділі ЗАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області, про що зроблений відповідний актовий запис за № 405, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 5). Від вказаного шлюбі сторони по справі мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 4). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного Кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповіднодо ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З матеріалів позовної заяви вбачається, що подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки і дане відповідачем не спростовано. Приймаючи до уваги, що сторони тривалий час проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, почуття любові та взаємоповаги втрачені, враховуючи той факт, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved