Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 02.03.2015р. по 18.09.2017р. працював в ДП «ВК «Краснолиманська» в якості помічника директора, звільнений за згодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України. Відповідач в порушення вимог ст.116 КЗпП України виплати йому заборгованість по заробітній платі не в день його звільнення, а 16.11.2017р. На підставі наведеного позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 22073,62 грн. за 43 робочих дня, зазначивши, що його середньоденний заробіток складає 513,34 грн. У встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі строк відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні, було 16.11.2017р. перераховано на п/рахунок «ПриватБанку» 24773,48 грн., що підтверджується довідкою № 76 від 19.01.2018р. Під час отримання трудової книжки будь-яких вимог до відповідача щодо проведення з ним розрахунку позивачем не заявлялось. Таким чином, позивач вимог про розрахунок, передбачених ст.116 КЗпП України не заявляв, тобто фактично погодився з проведенням з ним відповідачем остаточного розрахунку 16.11.2017р. Підприємством було проведено розрахунок середнього заробітку позивача у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. та проведено виплату коштів, середньоденне заробітна плата за два останні місяці склала 513,34 грн. Таким чином, звільнення позивача здійснене у повній відповідності до норм чинного законодавства України про працю. Виходячи з викладеного, відповідач вважає позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі фактичні обставини та суть спірних правовідносин. [PERSON] був прийнятий на роботу в якості помічника директора ДП «ВК «Краснолиманська» з 02.03.2015р. (наказ від 02.03.2015р. № 767/к), звільнений з роботи за власним бажанням за п.1 ст.36 КЗпП України з 18.09.2017р. (наказ від 18.07.2017р. № 6174/к). Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 76 від 19.01.2017р. остання сума, що належить [PERSON] від відповідача, виплачена йому 16.11.2017р. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не спотворювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст.116, 117 КЗпП України з вини відповідача позивачу були виплачені належні йому суми лише 16.11.2017р. Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 1369 від 17.10.2017р. середньоденна заробітна плата позивача становить 513,34 грн. Таким чином, підлягає відшкодуванню відповідачем середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 21560,28 грн. (513,34 грн. х 42 дні), де 513,34 грн. - середньоденний заробіток позивача, розрахований на підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. № 100, 42 - кількість робочих днів затримки розрахунку. Доказів того, що позивач в день звільнення не працював, і у зв'язку з чим належні йому грошові кошти мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про розрахунок, суду не надано. Відповідно до ст.ст.116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial