Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

В грудні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки і піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що громадянка України [PERSON] , [INFO] та громадянин України [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 12 лютого 2005 року, про що в книзі реєстрації шлюбів 12 лютого 2005 року зроблено відповідний актовий запис № 92 у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 23 квітня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] народився [INFO] , про що в книзі реєстрації народжень 23 Квітня 2005 року зроблено відповідний актовий запис № 606. Батько - громадянин України [PERSON] . Мати - громадянка України [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва шлюб між чоловіком [PERSON] , і дружиною [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 847 від 11 вересня 2007 року. Повне відчуження Відповідача як батька до свого сина було помітне ще під час перебування у шлюбі. В подальшому, Позивач помітила, що Відповідач цілком втратив цікавість до свого сина, та після розірвання шлюбу взагалі не цікавиться його життям та зовсім не виявляє батьківських почуттів і не виконує свій батьківський обов`язок. Згідно довідки комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дарницького району м. Києва», виданого на запит адвоката Єрмак О.В., [PERSON] , 2005 року народження, спостерігається в КНП ЦПМСД Дарницького району. Батько дитини [PERSON] не звертався до даного закладу із запитом про одержання інформації щодо стану здоров`я свого сина [PERSON] . На амбулаторний прийом лікарів дитину супроводжує мати, записи про присутність батька під час амбулаторних прийомів - відсутні. Згідно характеристики з школи І-ІІІ ступенів № 309 Дарницького району м. Києва, [PERSON] , 2005 року народження, останній навчається в школі І-ІІІ ступенів № 309 Дарницького району м. Києва з 2012 року. [PERSON] , батько учня [PERSON] , не бере участі у вихованні сина. Не цікавиться не успішністю [PERSON] , ні начальним процесом. Жодного разу не відвідував батьківські збори, змагання, у яких брав участь його син. Вихованням і навчанням [PERSON] займається його мати, котра бере активну участь у житті класу і школи, приділяє багато уваги вихованню сина. Згідно заяви [PERSON] , [INFO] , не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно виконавчого документа № 2-2935 від 30.05.2007 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва, з [PERSON] стягується аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 27.03.2007 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01.11.2019 року заборгованість по аліментам згідно виконавчого листа становить 64709 грн. 00 коп. Враховуючи вище викладене, вважає, що поведінка Відповідача свідчить про те, що він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не приймає жодної участі у житті дитини і не бажає приймати участі в майбутньому, що обумовлює необхідність звернення з відповідним позовом. Просила суд позбавити громадянина України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований [ADDRESS] батьківських прав стосовно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати ( а. с. 2-7 ). Ухвалою судді від 26 грудня 2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено в підготовче судове засідання у справі на 09 годину 30 хвилин 30 січня 2020 року ( а. с. 35-36 ). Ухвалою суду 03 березня 2020 року залучено в якості третьої особи Орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації ( а. с. 79-80 ). Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 годину 30 хвилин 26 травня 2020 року ( а. с.119-121 ). В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Борисенко О.В. не з`явилися, судом 25.05.2020 року за вх. № 19498 отримано клопотання, яке підписано представником позивача, в якому останній просив суд провести судове засідання, яке призначено на 15 годину 30 хвилин 26.05.2020 року без участі позивача та його представника та позов задовольнити. Проти розгляду справи у відсутність відповідача не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 02.03.2020 року за вх. № 8120 судом отримано від останнього заяву, в якій просив справу за позовом [PERSON] до нього про позбавлення батьківських прав розглядати у його відсутність. Позов визнає та не заперечує проти позбавлення батьківських прав ( а. с. 71 ). Третя особа Орган опіки і піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення, з якого вбачається, що судову повістку було отримано 12.05.2020 року. Третя особа Орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації в судове засідання свого представника не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, 14.04.2020 року за вх. № 14339 судом отримано лист, за підписом начальника служби Корніяка Л.Г., в якому просили розгляд справи проводити за відсутності представника служби, повністю покладаються на думку суду та просять взяти до уваги матеріали, які знаходяться в справі ( а. с. 112 ). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Інших заяв та клопотань з боку учасників судового розгляду на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що громадянка України [PERSON] , [INFO] та громадянин України [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 12 лютого 2005 року, про що в книзі реєстрації шлюбів 12 лютого 2005 року зроблено відповідний актовий запис № 92 у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області ( а. с. 11 ). Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 23 квітня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] народився [INFO] , про що в книзі реєстрації народжень 23 Квітня 2005 року зроблено відповідний актовий запис № 606, де батько зазначений громадянин України [PERSON] , а мати громадянка України [PERSON] ( а. с. 12 ). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва шлюб між чоловіком [PERSON] , і дружиною [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 847 від 11 вересня 2007 року ( а. с. 13 ). Згідно свідоцтва про шлюб від 01 серпня 2014 року, виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 1754, шлюб було укладено між [PERSON] та [PERSON] , де прізвище після державної реєстрації чоловіка та дружини - [PERSON] ( а. с. 14 ). Відповідно виконавчого документа № 2-2935 від 30.05.2007 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва, з [PERSON] стягується аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 27.03.2007 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01.11.2019 року заборгованість по аліментам згідно виконавчого листа становить 64709 грн. 00 коп. ( а. с. 19 ). З довідки про місця проживання особи вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 22.11.2012 року по теперішній час ( а. с. 17 ). Згідно довідки комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дарницького району м. Києва», виданого на запит адвоката Єрмак О.В., [PERSON] , 2005 року народження, спостерігається в КНП ЦПМСД Дарницького району. Батько дитини [PERSON] не звертався до даного закладу із запитом про одержання інформації щодо стану здоров`я свого сина [PERSON] . На амбулаторний прийом лікарів дитину супроводжує мати, записи про присутність батька під час амбулаторних прийомів - відсутні ( а. с. 18 ). Згідно характеристики з школи І-ІІІ ступенів № 309 Дарницького району м. Києва, [PERSON] , 2005 року народження, останній навчається в школі І-ІІІ ступенів № 309 Дарницького району м. Києва з 2012 року. [PERSON] , батько учня 8-Б класу [PERSON] , не бере участі у вихованні сина. Не цікавиться не успішністю [PERSON] , ні начальним процесом. Жодного разу не відвідував батьківські збори, змагання, у яких брав участь його син. Вихованням і навчанням [PERSON] займається його мати, котра бере активну участь у житті класу і школи, приділяє багато уваги вихованню сина ( а. с. 15 ). Згідно заяви [PERSON] , [INFO] , останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ( а. с. 20 ). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Отже, відповідач не надав до суду жодного доказу, пояснень та заперечень в спростовування доводів позивача. Навпаки, в матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] , яка спрямована компетентним органам та нотаріально засвідчена, з якої вбачається, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Правові наслідки ст. 166 СК України у зв`язку з позбавленням його батьківських прав, йому відомі. Крім того, звертаючись до суду 02 березня 2020 року з заявою, відповідач позов визнав та не заперечував про позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Отже, наявність вищезазначених у матеріалах справи заяв, свідчить про свідоме не бажання відповідача [PERSON] виконувати батьківські обов`язки щодо його дитини. Всі наведені вище факти, як кожен окремо так в сукупності, свідчать проте, що відповідач [PERSON] , свідомо ухиляється від покладеного на нього обов`язку по виховання свого сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на його утримання та не цікавиться дитиною. Відповідно до статті 76 ЦПК Країни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частина 1 статті 81 ЦПК України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, в судовому засіданні під час розгляду вказаної справи знайшло свого підтвердження того, що відповідач [PERSON] у відповідності до вимог ст. 164 СК України ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього сина та не бажає це робити, що підтверджує наявна в матеріалах справи заява, якою останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Лист, який отримано судом 14 квітня 2020 року за вх. № 14339 від Органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації, служба у справах дітей та сім`ї зазначає, що відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] , неповнолітня дитина тимчасово проживає лише впродовж двох місяців 2020 року. Родина на території Бориспільського району не зареєстрована. Житлове приміщення не належить ні матері дитини ні самій дитині. Неповнолітня дитина не навчалась і не навчається в навчальних закладах на території району та не перебувала і не перебуває на обліку в медичній амбулаторії с. Гора. Таким чином, відсутня інформація про участь батька у вихованні та житті дитини. В матеріалах справи відсутній висновок органу опіки і піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, однак такий висновок не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року справа № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). А тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач при звернені до суду з позовом понесла витрати, понесення яких підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією про сплату № 34052 від 28.11.2019 року у розмірі 768,40 гривень, то така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved