Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення юридичних фактів, що мають юридичне значення, посилаючись на те, що він проживав разом з своєю бабусею [PERSON] по [ADDRESS] по час смерті останньої [INFO], залишаючись бути зареєстрованим по іншій адресі в м. Чернівці. Крім того, при житті 12 липня 1999 року [PERSON] склала на його користь заповіт, яким заповіла йому все своє майно. Однак, при складанні зазначеного заповіту секретарем сільської ради була допущена помилка в написанні прізвища померлої, а саме замість «[PERSON]» прізвище спадкодавця записано «[PERSON]». Визнання вказаних юридичних фактів необхідно для оформлення спадщини після смерті [PERSON]. В судовому засіданні представник заявника підтримав подану заяву і просив задовольнити позовні вимоги. Представник заінтересованої особи Рідківської сільської ради Новоселицького району в судове засідання не з'явився, надавши клопотання, в якій заяву визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Суд, вислухавши представника заявника та дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи дану заяву суд виходить з того, що згідно із частиною першою статті 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Як вбачається з вимог ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Тобто, головною ознакою місця проживання є те, що це місце є саме житло. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Як вбачається з копії паспорта заявника [PERSON] його місце реєстрації по [ADDRESS]. Однак, відповідно до довідки Рідківської сільської ради Новоселицького району № 506 від 26 грудня 2016 року [PERSON] проживає без реєстрації по [ADDRESS]. Отже, для реалізації прав та свобод особи, реєстрація її місця проживання чи місця перебування наперед встановленого значення не має, а тому суд приходить до висновку, що дана справа підсудна Новоселицькому районному суду, так як заявник проживає на адміністративній території району. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла. На час її смерті в господарстві по [ADDRESS] постійно проживав заявник [PERSON], який доглядав за нею, залишаючись бути зареєстрованим в іншому місці, що підтверджується довідкою Рідківської сільської ради Новоселицького району № 506 від 206 грудня 2016 року, актом підтвердження свідків від 12 жовтня 2016 року та іншими зібраними по справі матеріалами справи. Крім того, 12 липня 1999 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла заявнику все своє майно. Однак, під час складання заповіту секретарем Рідківської сільської ради Новоселицького району була допущена помилка в написанні прізвища спадкодавця, а саме записано «[PERSON]» замість «[PERSON]». Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається з роз'яснень викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкодавець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. За змістом ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до частини шостої даної статті фізична особа може мати кілька місць проживання. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до статті третьої вказаного Закону місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Оцінюючи у сукупності дослідженні докази, суд вважає доведеним факт проживання заявника за однією адресою разом із спадкодавцем [PERSON] на час смерті останньої. Оскільки законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, він має бути встановлений в судовому порядку. Крім цього, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад заповіту. При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Зі змісту ст. 1254 ЦК України та Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06 липня 2006 року № 940 вбачається, що зміни та виправлення в заповіті вносяться за згодою заповідача. Враховуючи, що спадкодавець [PERSON] померла та в інший спосіб, крім, як шляхом встановлення певного юридичного факту, заявник позбавлений можливості захистити своє цивільне право, суд вважає його заяву обґрунтованою, у зв'язку із чим, заявлені вимоги підлягають задоволенню. Задоволення заяви має юридичне значення для заявника. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами. На підставі ст.ст. 256-259 ЦПК України, суд

Outcome: approved