Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 758,71 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 25 серпня 2016 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» та [PERSON] було укладено договір № 834 про надання освітніх послуг.\~Відповідно до умов зазначеного договору, позивач взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів відповідача здійснювати її навчання на заочній формі, за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, за напрямом електроенергетика, електротехніка та електромеханіка, починаючи з 1 курсу 1 семестру, відповідач згідно п. 3.1 Договору зобов'язаний своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та у строки встановлені Договором. Відповідно до п.5.1 Договору, загальна вартість навчання становить 23140,00 грн. в тому числі у 2016-217 навчальному році 5785,00 грн. у 2017-2018 навчальному році 5785,00 грн., у 2018-2019 навчальному році 5785,00 грн., у 2019-2020 навчальному році 5785,00 грн. П. 5.3 Договору встановлює, що відповідач повинен був вносити оплату щомісяця. 02.12.2016 року відповідно до наказу ДВНЗ «Криворізький національний університет» № 1531 [PERSON] було відраховано зі складу студентів університету за порушення умов договору про платне навчання. Так, відповідач в порушення умов договору та норм діючого законодавства України в період з 01.11.2016 року по 19.11.2018 рік, не оплатив за надані освітні послуги, таким чином утворилась заборгованість в розмірі 578,50 грн. Відповідачу надсилались претензія з проханням ліквідувати заборгованість, однак заборгованість погашена не була, що змусило позивача звернутись із даним позовом до суду. Ухвалою суду від 14 січня 2019 року було відкрито провадження по вказаній цивільній справі та розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Від відповідача, [PERSON] у запропонований йому ухвалою суду строк відзиву на позов до суду не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження по справі відповідач отримав, що свідчить про його обізнаність про розгляд справи та дату час та місце судового розгляду. /а.с.26/ Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до\~ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. Згідно статей\~526,\~527,\~530 Цивільного кодексу України\~зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено, що 25 серпня 2016 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» та [PERSON] було укладено договір № 834 про надання освітніх послуг /а.с.7/.\~\~\~ Відповідно до умов зазначеного договору, позивач взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів відповідача здійснювати його навчання на заочній формі, за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, за напрямом електроенергетика, електротехніка та електромеханіка. п. 3.1 Договору зобов'язаний своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та у строки встановлені Договором. \~Відповідно до п.5.1 Договору, загальна вартість навчання становить 23140,00 грн. в тому числі у 2016-217 навчальному році 5785,00 грн. у 2017-2018 навчальному році 5785,00 грн., у 2018-2019 навчальному році 5785,00 грн., у 2019-2020 навчальному році 5785,00 грн. П. 5.3 Договору встановлює, що відповідач повинен був вносити оплату щомісяця. Відповідно до витягу з наказу №948 від 12.08.2016 року [PERSON] було зараховано до складу студентів, а наказом №1531су від 02.12.2016 року [PERSON] було відраховано з 30.11.2016 року за порушення умов договору про платне навчання /а.с.9,10/. Відповідно до розрахунку суми заборгованості [PERSON] має борг який утворився в період з 01.11.2016 року по 30.11.2016 рік в розмірі 578,50 грн. /а.с.11/ З цієї суми заборгованості позивачем нараховано три відсотки річних 35,59 грн. та індекс інфляції 144,62 грн. та загальна сума боргу відповідача перед позивачем складає 758, 71 грн. /а.с.12-13/ З метою врегулювання спору в позасудовому порядку позивачем 30.03.2017 року відповідачу надсилався лист-претензія №148, з вимогами сплатити заборгованість. /а.с.14. Однак, вимоги щодо погашення заборгованості [PERSON] не виконав. Згідно із ч.1\~ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Виходячи з положень\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ч.1\~ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 615 ЦК України\~передбачено у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. За змістом ч.1 ст.\~901, ч.1 ст.\~903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання свого грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також три проценти від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, право відношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] перед ДВНЗ «Криворізький національний університет» має заборгованість за зазначеним договором про надання освітніх послуг, розмір вказаної заборгованості становить 758,71 грн., яка складається з: 578,50 грн. - сума основного боргу, 144,62 грн. - інфляційні витрати, 35,59 грн. - три відсотки річних. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги ДВНЗ «Криворізький національний університет» ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому позов слід задовольнити. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, так як вони спростовуються матеріалами справи. Згідно ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved