Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданого уточнення, просив зобов`язати відповідача усунути йому перешкоди у його контакті та спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] , і сином [PERSON] , [INFO] , визначивши такі способи його участі у спілкуванні з дітьми - регулярні побачення і прямі контакти дітей з ним, без присутності матері, згідно графіку: перша, третя субота місяця з 11:00 до 20:00; друга, четверта неділя місяця з 11:00 до 20:00; половина осінніх, зимових, весняних та літніх канікул - за домовленістю з матір`ю дітей; державні свята, а саме: 7 січня, 1 травня, 29 червня , 24 серпня ; день народження батька - 20 січня; додатково інші дні та час - за бажанням дітей та за домовленістю батька і матері дітей; застосувати до відповідача заходи і гарантії забезпечення виконання рішення худу про реалізацію права дитини на контакт з батьком, а саме: заборонити відповідачу змінювати місце перебування дітей під час реалізації права на їхній контакт з батьком; а також не перешкоджати спілкуванню з сином та донькою по телефону, за допомогою відеозв`язку через мережу Інтернет або іншими засобами зв`язку і повідомляти його про зміну свого та дітей місця проживання. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний рішенням суду. В шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . В даний час вони мешкають окремо. Їхні спільні діти мешкають разом з матір`ю. З січня 2018 року відповідач створює всілякі перешкоди, заборонила дітям бачитися і спілкуватись з ним, а також не допускає до участі у вихованні їхніх спільних дітей. У зв`язку з цим, з метою досудового врегулювання спору, він звертався 22.03.2018 року із заявою до управління-служби у справах дітей Чечелівської районної у м. Дніпрі ради щодо визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради від 18.05.2018 року № 62 визначені періодичні побачення з дітьми згідно графіку, але, незважаючи на встановлений органами опіки та піклування порядок спілкування з дітьми, відповідач не виконує вказане рішення, перешкоджає його спілкуванню з дітьми, що свідчить про порушення відповідачем ст. 158 СК України. З метою усунення перешкод в його спілкуванні з дітьми і виконання вказаного рішення органу опіки він звертався до органів поліції, але йому рекомендували звернутися до суду. Отже, його право на спілкування з дітьми і право на участь у їх вихованні є порушеними, так як відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми і ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування. При цьому, безпосередня участь батька у вихованні дітей та регулярне спілкування між ними, не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дітей. Тому, відповідача належить зобов`язати не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з їхніми рідними дітьми і визначити спосіб контактів та спілкування. Також, враховуючи, що відповідач є внутрішньо переміщеною особою з м. Донецька, де в неї залишились близькі родичі (мати, сестра та брат), а також наявність там власного житла, проте усвідомлюючи небезпеку перебування дітей на території, де державні органи України не здійснюють свої повноваження і проводяться бойові дії, то просив суд застосувати до відповідача заходи і гарантії забезпечення виконання рішення суду про реалізацію? дитини на контакт з батьком, а саме шляхом заборони зміни місця проживання дітей під час реалізації їх права на контакт з батьком. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] і її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог позивача і просили відмовити йому в їх задоволенні. При цьому, відповідач вказала, що діти звикли проживати у повній люблячій родині - разом з батьком і матір`ю та за їх повноцінним піклуванням та любов`ю. Враховуючі те, що їхня сім`я є переселенцями із зони АТО, діти пережили велике психологічне навантаження, вони вимушено покинули рідну домівку, звичну обстановку, друзів і родичів, змінили декілька місць проживання, старша дитини змінила дві школи, постійно вони стикаються з матеріальними труднощами тощо. Наша сім`я змінила декілька місць проживання. Умови існування, до яких звикли діти, вкрай відрізняються від тих, в яких вони проживають ці майже 5 років. Крім того, перед вступом до школи [PERSON] пройшов обов`язковий огляд психіатра, яким поставлено діагноз: соціальна тривожність. Всі 18 років, що вони прожили з біологічним батьком дітей, вони були разом в любих обставинах та випадках. Вона завжди була надійним тилом для чоловіка, завжди його підтримувала. Але вона ніколи не могла передбачити його зраду, вона завжди була в ньому впевнена, завжди довіряла. Тому ця ситуація виявилася для неї не аби яким ударом, а діти отримали велику психологічну травму, яка нашарувалася на те психологічне навантаження, пов`язане з переїздами, не кращими умовами життя, скрутним матеріальним становищем, новими людьми тощо. Коли виявилося, що відповідач забрав усі спільні заощадження сім`ї, купив нерухомість та ще й оформив її на жінку, вона була шокована цією зрадою. Крім того, він знявся з обліку в Управлінні соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, в якому був зареєстрований як переселенець, а вони з дітьми стали баластом на його шляху до нового життя, залишилися сам на сам із своїми проблемами і страхами: війна, чуже місто та рідний чоловік, який замість підтримки підло зрадив та ще й залишив у знімному житлі з двома дітьми. Більш того, поведінка батька в останні місяці шлюбу була навіть дивною - він не повідомляв про своє місце знаходження та проживання, всі сімейні свята - Новий рік, Різдво - проводив не зі своєю сім`єю, а з цією особою. Навіть на 15-річчя доньки відповідач не з`явився - був у м. Києві із своєю коханкою. Для дітей дні народження - дуже очікуване та бажане свято, проте батько зневажив це, надав зрозуміти, що діти - не головне у його новому житті. Вона вмовляла його одуматися, просила повернутися до родини, готова була пробачити, сама не знаючі за що вибачалася, бо розуміла, що світ її дітей остаточно руйнувався буквально на очах. Діти все це бачили, тяжко переживали цю ситуацію, замикалися у собі. Було дуже тяжко. В повній мірі діти відчули зневагу свого батька та навряд чи зможуть забути це. Колись ця рана загоїться, проте з пам`яті це не стерти. У зв`язку із скрутним матеріальним становищем, вона змушена була подати заяву щодо стягнення аліментів у березні 2018 року і випадково дізналася про позов щодо розірвання шлюбу, який чоловік подав ще 09.02.2018 року, і її не повідомив. Крім того, вона випадково дізналася, що чоловік на заощадження сім`ї та позичення колишнього співпрацівника купив частину будинку і оформив його на іншу жінку. До вересня 2018 року аліменти на двох неповнолітніх дітей вона не отримувала, утримувала себе і двох дітей на свою заробітну плату держслужбовця та щомісячну адресну допомогу переселенцям. При цьому, майже половина її доходів витрачається на оренду житла та сплату комунальних послуг. Коли вона просила, на той момент свого чоловіка, батька її дітей про матеріальну допомогу, його відповіддю було: «візьми кредит». Вони були вимушені економити на всьому, господарі квартири вже просили залишити квартиру, проте шукати нове житло, це велике матеріальне навантаження, яке вона не може собі дозволити. Таким чином, деякий час вона брала кредит у банку, так як її доходи не покривали їхні із дітьми витрати. Крім того, поведінка відповідача була не чесною - виклики до поліції з виламуванням дверей, нібито побачитися з дітьми, а по факту забрати деякі речі, проникнення ним у квартиру за її відсутністю і відсутністю дітей - при цьому зникла частина речей. Всі ці труднощі, неприємні ситуації вони переносили із дітьми разом. Все це було за їх участю, підтримкою і на їх очах. Це складно буде їм забути, неможливо. На підтвердження її доводів щодо психоемоційного стану дітей та для сприяння швидкого поліпшення їх психологічного здоров`я, вона звернулася до КП «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР» з метою надання її дітям [PERSON] та [PERSON] психологічної допомоги із подоланням наслідків психотравмуючої події (розлучення батьків) та для проведення психологічної корекції з дитиною [PERSON] Вона не згодна із ствердженням позивача стосовно того, що вона має значний психологічний вплив на дітей та налаштовує їх проти батька, що перешкоджаю спілкуванню. Вона максимально намагається відволікти дітей від ситуації, що склалася, хоче надати дітям час на те, щоб цей біль хоча б трохи, хоча б частково притупився і яскравість подій припорошилася часом. За висновками фахівців, що викладені у наданій їй довідці за результатами соціально-психологічної роботи з дітьми, визначено її індивідуальні психологічні особливості, а саме, що в конфлікті вона має компромісний стиль поведінки, заохочує автономію своїх дітей, надає можливість висловлювати свої думки. Інтереси дітей привалюють над її бажанням чи не бажанням спілкуватися з їх біологічним батьком. Перед тим, як враховувати інтереси батька, який спровокував цей психоемоційний стан у дітей, насамперед необхідно врахувати інтереси дітей, їх бажання або небажання до спілкування з батьком, який стільки разів відмовлявся від них, що в спілкуванні на святах, що в допомозі матеріально. Насамперед, їм необхідно надати час на те, щоб впоратися з цим, адаптуватися до життя без батька і пом`якшенням образи, яку він завдав. Крім того, діти не є дошкільнятами, тому необхідно враховувати їх зайнятість та відповідний, налагоджений розпорядок дня, адаптований до їх бажань та інтересів. Також зазначила, що бажання бачитися із новою сім`єю батька у дітей відсутнє, тим паче для них це надтравматично. Крім того, народження [INFO] у батька від позашлюбних стосунків нової дитини [PERSON] тільки ще більше посилює образу дітей. Зазначила, що діти ще дуже живо переживають цю ситуацію, проходять стадію осмислення цих подій. На цьому етапі вони ще не бажають спілкуватися з батьком. Примушувати їх к спілкуванню в угоду раптом заявленого бажання у батька і насилувати їх волю вона категорично відмовляється. Це повинно проходити поступово, коли почуття дітей до цих подій будуть повільно вгамовуватися. Вважає, що запропонований проміжок часу для побачень з дітьми з 11:00 до 20:00 год вихідного дня повністю суперечить та порушує звичний розпорядок, тому він повинен бути зменшений та встановлений з урахуванням відвідування спортивних секції та підготовки до школи у другій половині дня суботи та неділі. Старша дитина сама може визначитися зі своїми бажанням чи небажанням бачитися із батьком, проте, вона заперечує щодо регулярних побачень і прямих контактів [PERSON] з батьком без присутності матері, оскільки це може негативно вплинути на його психоемоційний стан, що зафіксовано у довідці фахівців КП «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР». Представник Управління-служба у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради Волошенюк Г.С. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача з урахуванням висновку органу опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 28.12.2018 року за вих. № 1242. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками: -неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження Серії [NUMBER] , виданим 08.04.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Калінінського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 233 від 08.04.2003 року (а.с.11); -малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження Серії [NUMBER] , виданим 01.09.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 853 від 01.09.2010 року (а.с.10). Батьки дітей, [PERSON] і [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі, але на теперішній час їхній шлюб розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2018 року у цивільній справі № 204/945/18, яке набрало законної сили 28 вересня 2018 року (а.с.12). Після розірвання шлюбу діти проживають разом з матір`ю - [PERSON] , відповідачем у даній справі, у орендованому житлі за адресою: [ADDRESS] . Вищевказані обставини визнавалися і не заперечувалися сторонами у справі, а тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. На теперішній час між батьками дітей виник спір стосовно участі батька у вихованні і спілкуванні з їхніми спільними дітьми. Тому, рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради від 18.05.2018 року № 62 позивачу був наданий дозвіл на періодичні побачення з його дітьми, згідно з графіком: перша і третя субота місяця з 11:00 до 19:00; друга і четверта неділя місяця з 11:00 до 19:00 без присутності матері дітей (а.с.14). При цьому, позивач у своєму позові вказав, що відповідач, не зважаючи на вищевказане рішення виконкому, чинить йому перешкоди в його участі у вихованні і вільному спілкуванні з дітьми, хоча він є хорошим та дбайливим батьком і бажає приймати участь у вихованні та житті своїх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Але ж позивачем не доведено суду належними і допустимими доказами, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, що йому дійсно чиняться перешкоди з боку матері у спілкуванні з дітьми і їх вихованні, оскільки ним не підтверджено, що мати дітей не давала йому змоги бачитися і спілкуватися з ними. З наданого позивачем висновку з Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області не випливає, що відповідач чинив йому перешкоди у спілкуванні з дітьми і такі обставини в ньому не встановлені, так само це не випливає і з переписок у мобільних мессенджерах, роздруківки яких надані суду. Зокрема, з наданих суду матеріалів, судом встановлено, що між сторонами виникли вкрай неприязні стосунки після розірвання шлюбу, що й прослідковується в їхніх відносинах і поведінці по відношенні один до одного. В той же час, твердження позивача про те, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми, не підтверджені належними доказами, а відтак, вони ґрунтуються на його припущеннях і засновані на його неприязних стосунках з колишньою дружиною, які він переносить на дітей. Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, його позовні вимоги в частині усунення перешкод з боку відповідача у його спілкуванні з дітьми задоволенню не підлягають. В свою чергу, відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як встановлено у судовому засіданні, позивач має бажання спілкуватися з дітьми, брати участь у їх вихованні, оздоровленні. Інтереси дітей захищаються передусім і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства.. Відповідно до ст. 159 Сімейного Кодексу України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З матеріалів справи випливає, що відсутні обставини для обмеження спілкування батька з його дітьми. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо запропонованого ним графіку побачень з дітьми і встановлення порядку спілкування батька з ними, оскільки він буде суперечити режиму дня дітей, їхнім інтересам і самого позивача, який не довів суду належними доказами, що він зможе у такому графіку приділяти увагу дітям. Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 28.12.2018 року за вих. № 1242, орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне встановити наступний графік побачень [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , а саме: перша і третя субота місяця з 11:00 до 19:00; друга і четверта неділя місяця з 11:00 до 19:00 без присутності матері дітей (а.с.61). При цьому, висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. Суд не погоджується з вищевказаним висновком органу опіки та піклування, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що при його складанні відповідальні особи навіть не спілкувалися ані з самими дітьми, ані з матір`ю дітей, що дає підстави вважати, що він був складений поверхово без врахування всіх обставин справи і відносин між батьком і його дітьми. В той же час, в судовому засіданні була вислухана неповнолітня [PERSON] , [INFO] , яка вказала, що бачитися і спілкуватися із своїм батьком вона бажання геть не має. В свою чергу, суд враховує думку неповнолітньої [PERSON] , оскільки на час вирішення даної справи їй вже виповнилося повних шістнадцять років і вона має право висловити свою думку, мати свої погляди на спілкування з батьками тощо. Щодо малолітнього [PERSON] , то з цього приводу суд вважає належними докази у вигляді довідок від 22.11.2018 року за № 155 і від 04.02.2019 року за № 16, складених Комунальним закладом «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, і згідно яких, на даний час [PERSON] , у зв`язку із розлученням батьків, проходить період прийняття даної ситуації, який може тривати до 2-3 років. Ситуація розлучення знижує у дитини почуття безпеки, несе в собі невизначеність і страх перед майбутнім. У [PERSON] поступово знижається рівень тривожності щодо розлучення батьків, але треба усвідомлювати, що дитина перенесла психологічну травму і задля запобігання вторинної психотравматизацїї у дитини під час спілкування з батьком [PERSON] , необхідно обом батькам налагодити довірливі стосунки та встановити конструктивні методи та тактики виховання, оскільки конфліктна ситуація викликає у хлопчика негативні емоції, породжує великий стрес і страждання. У хлопчика розірваний та деформований емоційний зв`язок з батьком. Такий тип прив`язаності «уникаючий» - не допускає довірливих стосунків дітей та дорослих. Основний мотив такої поведінки - « Я не можу батькові довіряти». Також вказаним закладом рекомендовано: задля психологічного здоров`я та в інтересах дитини [PERSON] в період адаптації дитини до розлучення батьків, спілкування з батьком [PERSON] проводити в присутності матері [PERSON] ; з метою запобігання подальшої психотравматизації [PERSON] визначити час та дні спілкування з батьком [PERSON] , враховуючи побажання дитини стосовно цього питання (а.с.49-54). Більш того, судом встановлено, що відповідач з дітьми є внутрішньо переміщеними особами, у зв`язку з тим, що за місцем їхнього проживання наразі органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження і проводиться антитерористична операція, що саме по собі є вже великим тиском і стресом для дітей. Також судом встановлено, що позивач наразі створив нову сім`ю, де в нього народилася ще дитина. Таким чином, на дітей одразу припало чимало тяжких хвилювань і стресів, як то - різка зміна звичного кола спілкування, місця проживання/навчання, розлучення батьків тощо. Тобто, суд погоджується з твердженнями позивача, що батьки мають рівні права щодо спілкування з дітьми і участі в їхньому житті, але все вищевказане приводить суд до висновку, що наразі батько дітей не зможе задовольняти потреби дітей, а особливо малолітнього [PERSON] , без шкоди для їх психічного та фізичного розвитку у тому вигляді, в якому він просить суд ухвалити рішення. Спілкування дітей з батьком не повинно набувати риси психотравмуючих подій, а виховний процес повинен сприяти емоційному, когнітивному, особистому розвитку дітей та допомагати набувати корисні навички для подолання труднощів у подальшому дорослому житті. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів). За таких обставин, дослідивши усі докази у справі, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, в тому числі врахувавши інтереси дітей, їхній вік, думку самої [PERSON] , суд дійшов висновку задовольнити частково позовні вимоги позивача та визначити такі способи участі [PERSON] у вихованні і спілкуванні з дітьми: з неповнолітньою дитиною: [PERSON] , [INFO] , встановити наступний графік побачень [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , а саме: перша і третя субота місяця з 11:00 до 19:00 без присутності матері з дотриманням режиму дня дитини; друга і четверта неділя місяця з 11 :00 до 19:00 без присутності матері з дотриманням режиму дня дитини; з [PERSON] , [INFO] , встановити наступний графік побачень [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , а саме: перша і третя субота місяця за домовленістю з матір`ю дитини з 11:00 до 19:00 в присутності матері з дотриманням режиму дня дитини; друга і четверта неділя місяця за домовленістю з матір`ю дитини з 11:00 до 19:00 в присутності матері з дотриманням режиму дня дитини. Що ж стосується вимог позивача щодо заборони відповідачу змінювати місце перебування дітей під час реалізації права на їхній контакт з батьком, то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, як було встановлено судом вище, відповідач з дітьми є внутрішньо переміщеними особами, у зв`язку з тим, що за місцем їхнього проживання наразі органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження і проводиться антитерористична операція, тобто вони не мають власного житла, в судовому же засіданні було встановлено, що вони проживають в орендованій квартирі, що не заперечувалося й самим позивачем, тобто такі вимоги позивача є безпідставними і незаконними. В той же час, враховуючи норми чинного законодавства, зокрема щодо рівності батьків в їх правах щодо дітей, суд вважає можливим зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про зміну її місця проживання і їхніх спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного і

Outcome: partial