Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до Шевченківського районного Відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі по тексту - відповідач), у якому просив суд зобов»язати відповідача не чинити перешкод позивачу у користуванні належною йому квартирою за адрсею [ADDRESS] загальною площею - 185,5 кв.м. В процесу розгляду справи до участі у справі було залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, стягувача у виконавчому провадженні - ПАТ «ОТП Банк». Позовні вимоги обґрунтованя тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. В листопаді 2016 року позивач виявив, що у його квартирі поміняні замки та вхідні двері опечатані представниками Державної виконавчої служби. Вказані обставини були несподіванкою для позивача, оскільки право власності на квартиру ніким не оспорювалось та ніяких заборгованостей за ним не рахується. Як стало відомо позивачу, то опечатування та арешт квартири відбувся на виконання ухвали суду від 08.04.2016 року про примусове проникнення до житла - приміщення масандри загальною площею - 198,25 кв.м. в будинку [ADDRESS] на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15.12.2014 року про стягненя боргу з [PERSON], яке жодним чином не стосується позивача та належного йому майна, яке за назвою, площею та розташуванням відрізняється від майна боржника. Позивач звертався зі скаргою до відповідача, але отримав відповідь про відсутність виконавчих проваджень, де боржником виступає позивач. У зв'язку з вище викладеним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав, оскільки фактичного доступу до квартири позивач не має, хоча раніше там проживав. Представник відповідача - відділу ДВС в судовому засіданні просив в задоволені позову відмовити, оскільки усі виконавчі дії проводяться виключно по майну боржнику у виконавчому провадженні - [PERSON], майно якого в будинку [ADDRESS] і було описано та заарештовано, а саме масандру на 7 поверсі, яке є предметом договору іпотеки, що був укладений між боржником та третьою особою. Представник третьої особи в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову, оскільки позивачем було обрано невірний спосіб захисту свого права. В данному випадку є дві реєстрації права власності на два різних об»єкта нерухомості, а саме на одне за позивачем, а на друге за боржником [PERSON] та вони обидві вірні. За рішенням Шевченківського районного суду м.Києві від 15.12.2014 року було задоволено позов ПАТ «ОТП Банк» та звернуто стягнення на нерухоме майно [PERSON], а саме масандру за адресою [ADDRESS]. На його виконання було відкрито виконавче провадження, у межах проведення виконавчих дій по якому було описано та арештовано вказане майно боржника. Жодних доказів порушення прав позивача діями державного виконавця не доведено. Суд, розглянувши та оцінивши подані надані докази по справі, оглянувши матеріали виконавчого провадження за №46194416, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, вважає, що позов не підлягає задоволенню. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що у відповідності до договору купівлі-продажу від 13.02.2003 року квартира [ADDRESS] належить позивачу по справі - [PERSON], де останній зареєстрований як власник (а.с. 8-11). Позивач є єдиним власником вказаного нерухомого майна, що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.12.2014 (а.с. 10). Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач по справі - [PERSON] зазначає, що саме під час проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №46194416 на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва державним виконавцем було помилково описано та заарештовано належну йому квартиру [ADDRESS], замінено замки та опечатано саме його квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити, зокрема з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як було встановлено судом та не запечується сторонами, що на думку сторонни позивача сааме у зв»язку примусовим виконанням судового рішення по іншому боржнику, працівникам ДВС було порушено право користування належним позивачу майном. Так, рішенням Шевченківського районного суду м.Києві від 15.12.2014 року було задоволено позов ПАТ «ОТП Банк» та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість у розмірі - 2291538,62 грн. за рахунок реалізації майна за іпотечним договором від 28.03.2014 року, а сааме житлове приміщення - масандру загальною площею - 198,25 кв.м.,що знаходиться за адресою [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження із дотриманням Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку» із початковою ціною реалізації, визначеної суб»єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України. На підставі вказаного судового рішення було видано Шевченківським районним судом м.Києва виконавчий лист №761/30197/14-ц, що було подано до відділу ДВС Шевченківського району м.Києва та 26.01.2015 року відкрито виконавче провадження №46194416. Як вбачається з матеріалів вказаного виконавчого провадження, то дійсно власником житлового приіщення (масандри) по [ADDRESS] загальною площею - 198,25 кв.м. є боржник за вказаним судовим рішенням [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Згідно технічної характеристики вказаного житлового приміщення (масандри), то воно розташоване в 5-ти поверховому будинку та складається з 5-ти кімнат. Постановою про опис та арешт майна боржника від 07.11.2016 року вказане приміщення масандри було описано та арештоване державним виконавцем, а саме вказане приміщення розташоване в 5-ти поверховому будинку та складається із 6-ти кімнат житловою площею - 155,15 кв.м. за адрсеою [ADDRESS]. Між тим, належна позивачу квартира складається із 6-ти кімнат житловою площею - 118,7 кв.м. З аналізу житлових площ вказаних квартир та їх розташування можливо зробити висновок, що це є різні, окремо розташові одний від одного об»єкти нерухомості, які не накладаються один на одний, а тому державний виконавець за наявними документами у виковнавчому провадженні вчинив опис та арешт сааме квартири боржника [PERSON], а не позивача у справі. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що позивач 12.11.2016 року звертався до Шевченківського УП ГУ НП в м.Києві, а 17.11.2016 року до ДВС у Шевченківському районі в м.Києві із заявами про протиправну заміну замків та опечатування його квартири, і отримав відповідь 25.11.2016 року, що позивач не виступає боржником в будь-яких виконавчих провадженнях, а тому жодних порушень його прав діями працівників ДВС не вчинялось. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що саме відповідач - відділ ДВС перешкоджає користуватись позивачу належним йому майном, оскільки жодних доказів заміни замків, опечатування його квартири працівниками відділу ДВС, іншої заборони входження саме до його квартири з боку працівників відповідача суду станом на даний час надано не було. Крім того, статтею 12 ЦК України передбачено, що особа вільно на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Враховуючи вище викладене, з огляду на те, що позивач самостійно обрав спосіб захисту своїх прав та станом на даний час не довів в суді порушення його права власності діями відповідача, пов'язаними з позбавленням володіння майном, суд дійшов висновку, що позовні вимоги з наведених у цьому позові підстав та з огляду на надані докази, не підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed