overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

В грудні 2015р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між сторонами 03 серпня 2012р. було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 623. [INFO]. у сторін народився син [PERSON]. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, несумісності характерів, постійних скандалів, з приводу вирішення побутових питань. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. В подальшому сторона позивача клопотала про розгляд справи у свою відсутність. Відповідачка проти позову заперечувала клопотала перед судом про надання строку для примирення. В подальшому, в судові засідання не з'являлась, подала на адресу суду заяву про розгляд справи у свою відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2012р. [INFO]. у сторін народився син [PERSON]. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивача, так і на відповідачку. Сторони не ведуть спільного господарства, при цьому вони намагалися зберегти сім'ю, проте збереження шлюбу неможливо. Судом, в порядку ст. 111 СК України було надано сторонам строк для примирення, проте таке примирення між сторонами не відбулось. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвище сторін незмінні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

В грудні 2015 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що 02 листопада 2002 р. зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Позивач, посилаючись на те, що у неї та відповідача різні погляди на подружнє життя, на нерозуміння одне одного, що на теперішній час разом не проживають, та на протязі останнього місяця не ведуть спільне господарство просила шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею. У письмовій заяві, направленій до суду позивач свою вимогу підтримала. Відповідач у письмовій заяві, направленій до суду, позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Дослідив письмові докази по справі ,суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони практично сумісне проживання припинили. Збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

В грудні 2015 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що 05 листопада 2014 р. померла її мати [PERSON]. Після смерті матері відкрилась спадщина за законом, в тому числі і на 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 0.250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами, яка розташована за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, Дальницька с/рада, с. Грибівка, вул. Пацара,70 та 1/3 частина земельної ділянки загальною площею 0.182 га для ведення особистого селянського господарства, яка розміщена за вищевказаною адресою. Вона, як спадкоємець за законом у встановлений законом строк подала до третьої Одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом. Нотаріус розяснив, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки не можливо, оскільки не визначена частка спадкодавця у спільному майні. З вищевказаних підстав вимушена звернутись до суду та просити суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на зазначену частину вказаних вище земельних ділянок. 23 лютого 2016 р. [PERSON] позовні вимоги уточнила та просила суд визначити частки спадкодавця [PERSON] у спільному майні - зазначених вище земельних ділянках. У письмовій заяві, направленій до суду позивач [PERSON] вимогу підтримала та просила суд слухати справу у її відсутність. Відповідач Дальницька с/рада позов [PERSON] визнала та просила суд слухати справу у відсутність її представника Дослідив письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав не заборонених законом. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю Субєктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи. Відповідно до 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників або законом. Судом встановлено, що 05.11.2014 р. померла [PERSON], якій на праві спільної часткової власності належали вищевказані земельні ділянки, частка яких складає 1/3 їх частини. З названих вище підстав позов і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

В грудні 2015 р. позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначав, що він є власником житлового будинку №185/2/114, який розміщений за адресою: Авангардівська с/рада, масив, 10, Овідіопольського району, Одеської області. 13 серпня 2013 р. він погодився зареєструвати до свого будинку відповідача [PERSON], яка з моменту реєстрації без поважних причин у будинку не мешкає. З вказаних підстав просив суд відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України визнати відповідача такою, що втратила право на користування житлом у належному йому на праві власності вищевказаному будинку та зобовязати відповідача знятись з реєстраційного обліку до будинку. У письмовій заяві, направленій до суду позивач позов підтримав та просив суд слухати справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи сповіщена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідив письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок, який розміщений за вищевказаною адресою (а.с.8-9). До вказаного будинку є зареєстрованими відповідач (а.с.7), яка на протязі більш двох років у вказаному будинку не мешкає. З вказаних вище підстав позов в частині визнання відповідачки втратившою право на житло підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку, то ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки, відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» сам факт прийняття рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на житло є підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

В грудні 2015 р. позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що вона є власником житлового будинку, який розміщений за адресою: с. Сухий Лиман, вул. Чорноморців,54, Овідіопольського району, Одеської області. У 2004 р. вона уклала договір оренди будинку з відповідачами строком на 2 роки. Після укладання вказаного договору, відповідачі зареєструвались до належного їй будинку. Після реєстрації до будинку перестали у ньому проживати і вже більш як десять років без поважних причин у належному їй будинку не проживають. З вказаних підстав просила суд відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житлом у належному їй на праві власності вищевказаному будинку та зобовязати відповідачів знятись з реєстраційного обліку до будинку. У письмовій заяві, направленій до суду представник позивача позов підтримав та просив суд слухати справу у його відсутність. Відповідачі у судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи сповіщені належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідив письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок, який розміщений за вищевказаною адресою (а.с.9). До вказаного будинку є зареєстрованими відповідачі (а.с.7), які на протязі більш десяти років у вказаному будинку не мешкають. З вказаних вище підстав позов в частині визнання відповідачів втратившими право на житло підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про примусове зняття відповідачів з реєстраційного обліку, то ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки, відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» сам факт прийняття рішення суду про визнання особи втратившою право на житло є підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

В грудні 2015р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між сторонами 31 серпня 1996р. було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану м. Костянтинівки Донецької області, про що було зроблено актовий запис № 295. Під час шлюбу у сторін народився син: [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя та ведення господарства, в результаті чого проживають окремо. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин з серпня 2014р. не підтримують. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. До судового засідання від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позовні вимоги позивачка та відповідач підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, при цьому, позивачка просила суд після розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 1996р. В шлюбі у сторін [INFO] син - [PERSON] (а.с.6). Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку, так і на відповідача, сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних відносин з серпня 2014р., при цьому вони намагалися зберегти сім'ю, проте збереження шлюбу неможливе. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу прізвище відповідача залишається незмінним - «[PERSON]», прізвище позивачки за її клопотанням змінюється на дошлюбне - «[PERSON]». Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,2 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

В грудні 2015р. позивач Публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчук В.В. (далі - ПАТ «Банк національний кредит», Банк) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], в якому просив суд зобов'язати останнього повернути грошові кошти в сумі 7 660,77 грн., одержані за Договором про внесення змін №1 від 11.02.2015р. до Договору №526478-ДР-001 депозитного вкладу «Стандарт» від 26.11.2014р. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26.11.2014р. між ПАТ Банк національний кредит» та [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] був укладений Договір №526478-ДР-001 депозитного вкладу «Стандарт» строком на 3 місяці в національній валюті, відповідно до умов якого Банк відкрив депозитний рахунок №26304001/2630.0.106416.001, а відповідач вніс на цей рахунок грошові кошти у сумі 200 000,00 грн., з процентною ставкою 24,5% річних, а в разі дострокового розірвання договору 2,0% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку. 11.02.2015 року відповідач звернувся до Банку із заявою про дострокове розірвання Депозитного договору. Разом з тим, 11.02.2015р. між Банком та [PERSON] було укладено Договором про внесення змін №1 до Договору №526478-ДР-001 депозитного вкладу «Стандарт» від 26.11.2014р., згідно з умовами якого Банк прийняв на себе зобов'язання сплатити відповідачу суму нарахованих процентів без застосування їх перерахунку за зниженою відсотковою ставкою. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №114 від 05.06.2015р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк національний кредит» з 08.06.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит». В результаті проведення перевірки вказаного Договору про внесення змін було виявлено, що вказаний договір є нікчемним, у зв'язку з незастосуванням перерахунку нарахованих відсотків за зниженою відсотковою ставкою, що потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу коштів у розмірі 7 660,77 грн. В зв'язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання вчинити дії, щодо повернення вказаних коштів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові, крім того звертав увагу суду на приписи ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, у зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою Банк відмовився від власних майнових вимог, таким чином укладений Договір про внесення змін від 11.02.2015р. є нікчемним, а отже відповідач повинен повернути кошти у сумі 7 660,77 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

В грудні 2016 р. [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON]\~ міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги мотивували тим, що батько позивачів [PERSON] був членом Житлово-будинкового кооперативу «Рубін-3» та відповідно до рішення Виконавчого комітету ММР від 18.10.1999 р. отримав у користування квартиру [ADDRESS]. 30.07.2007 р. [PERSON] помер та позивачі стали квартиронаймачами зазначеної квартири. Після смерті батька позивачами був сплачений пайовий внесок та державний кредит на будівництво цієї квартири в сумі 6\~103 грн. 00 коп., внаслідок чого до них перейшло право власності на квартиру. Посилаючись на вищевикладене, позивачі просять суд визнати за ними право власності на користування квартиру [ADDRESS] по ? частці за кожним. Відповідно до заяви, позивачі заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась. Від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Представник Другої [PERSON] державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до Свідоцтв про народження [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Згідно [PERSON] з Рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 29.09.1999 р. за № 573 вбачається, що згідно з рішенням виконкому міської ради №404 від 23.07.1999 р. «Про затвердження державної приймальної комісії про прийняття до експлуатації закінченого будівництвом 143-квартирного житлового будинку ЖБК «Рубін-3» по вул. Листопадовій,28», рішенням загальних зборів від 18.07.1996 р., а також

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

В грудні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу до [PERSON] Вказував, що перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 09.11.2007 р. , подружжя має малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою. Відповідно до заяви позивач просив про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги . Відповідачка позов визнала. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.11.2007 р. Від спільного проживання подружжя має малолітню дитину, [PERSON], [INFO] Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. Дитина за домовленістю сторін залишається проживати разом з матірю. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 Сімейного кодексу України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

В грудні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу до [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 2010 р. Від спільного проживання подружжя дітей не має. Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя. Подружжя проживає окремо, спільного господарства сторони не ведуть. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачкою. Відповідно до заяви позивач просив про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23.11.2010 р. Від спільного подружжя дітей не має. Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 Сімейного кодексу України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати. На підставі ст. ст.\~21,\~24,\~110,\~112,\~113 СК України\~та ст. ст.\~10,\~60,\~212,\~214,\~226 ЦПК України, суд -

Outcome: approved