Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

В грудні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 17 лютого 1979 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, фактично шлюб між ними припинено з 1995 року. Відповідач останні 2 роки влаштовує скандали, пред'являє необґрунтовані претензії, постійно ганьбить позивача, що робить спільне життя нестерпним та сприяє погіршенню стану здоров'я позивача. Вважає, що збереження сім»ї неможливо і суперечить інтересам сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити та розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судом встановлено сторони зареєстрували шлюб 17 лютого 1979 року у виконавчому комітеті Троєщинської сільської ради Броварського району Київської області, про що 17 лютого 1979 року складено відповідний актовий запис № 13 (а.с. 5). Від шлюбу сторони дітей немають. Шлюбні відносини припинені останні 2 роки через відсутність взаєморозуміння, сторони проживають разом однак, спільного господарства не ведуть. Сім'я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім'ї неможливе. Відповідно до положень ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 СК України). Згідно положень ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами не можливе, зберегти сім'ю не надається можливим - шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved