Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 6 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею майнове право в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що складається із земельної частки (паю) в розмірі 3,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що розташована на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] . Даний позов обґрунтовано наступним. [INFO] померла [PERSON] -мати позивача. Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається із земельної частки (паю) в розмірі 3,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території Олександрівської сільської ради, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення Томашпільської районної державної адміністрації від 25.01.2003 № 33. Позивач вказує, що у встановлений законом термін вступила в управління спадковим майном, звернулася до нотаріуса для оформлення права власності на спадщину, однак нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальний дій, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно на ім`я спадкодавця. 13 червня 2019 року відповідачем [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву про визнати за нею права на земельну частку (пай) площею 3,73 ум.кад.га, що розташована на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належної на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] [PERSON] , померлій [INFO] . Зустрічна позовна заява мотивована наступним. [INFO] померла [PERSON] -мати позивача. Після смерті [PERSON] - залишилось спадкове майно, яке складається із земельної частки (паю) в розмірі 3,73 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Олександрівської сільської ради, та належить останній на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення Томашпільської районної державної адміністрації від 25.01.2003 № 33. Позивач за зустрічним позовом вказує, що у встановлений законом термін вступила в управління спадковим майном, фактично прийняла спадщину. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 7 вересня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 21 січня 2019 року. 10 вересня 2018 року судом направлено запит до Томашпільської районної державної нотаріальної контори про надання відомостей щодо наявності чи відсутності спадкової справи після померлої [PERSON] Ухвалою Томашпільського районного суду від 21 січня 2019 року відкладено підготовче засідання на 1 березня 2019 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 1 березня 2019 року витребувано спадкову справу після смерті [PERSON] . Закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 23 квітня 2019 року. 19 квітня 2019 року отримано копію спадкової справи після смерті [PERSON] . 23 квітня 2019 року отримано клопотання позивача про залучення співвідповідача. Ухвалою Томашпільського районного суду від 23 квітня 2019 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] розгляд справи відкладено на 13 червня 2019 року. 13 червня 2019 року відповідач [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву про визнання майнового права на спадкове майно. Ухвалою Томашпільського районного суду від 13 червня 2019 року вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, розгляд справи відкладено на 24 вересня 2019 року. 08 серпня 2019 року отримано клопотання відповідача, Олександрівської сільської ради Томашпільського району, Вінницької області про розгляд справи без участі їх представника. Ухвалою Томашпільського районного суду від 24 вересня 2019 року розгляд справи відкладено на 15 листопада 2019 року. 14 листопада 2019 року позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] надіслала до суду заяву про відмову від позову, позовні вимоги за зустрічним позовом визнає, справу просить розглянути без її участі. 15 листопада 2019 року відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі. Проти позовних вимог за первісним позовом заперечує. Ухвалою Томашпільського районного суду від 15 листопада 2019 року закрито провадження по справі за первісним позовом [PERSON] Доводи учасників справи. Позивач за первісним позовом [PERSON] завчасно надіслала до суду заяву про відмову від позову, позовні вимоги за зустрічним позовом визнає, справу просить розглянути без її участі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник адвокат Семко В.М. у судове засідання не з`явилися, проте [PERSON] надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача, Олександрівської сільської ради в судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи є заява про розгляд справи без її участі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності. Судом встановлено, що [INFO] в с.Михайлівка Ямпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.6). Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON] . В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до довідки Олександрівської сільської ради № 341 від 18.07.2018, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки (паю) розміром 3,73 га, посвідченої сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 25.01.2003, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.(а.с. 9) Відповідно до довідки Михайлівської сільської ради № 191 від 03.04.2019, на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] проживала в с.Михайлівка та здійснила її поховання. Відповідно до відповіді на запит адвоката відділу у Томашпільському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 13.07.2018, згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Олександрівській сільській раді за порядковим номером 111 гр. [PERSON] було зареєстровано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] (а.с.11). Відповідно до ст. 1261 ЦК України-перша черга спадкоємців за законом- у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді нотаріуса від 20.07.2018 нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця (а.с.12). Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Відповідно до відповіді державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] -заведена. З копії спадкової справи вбачається, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] звернулася [PERSON] -донька спадкодавця, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається із земельної ділянки площею 1,7703 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. У відповідності до підпункту 1.2. пункту 1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку. Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)». Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] померла, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримала державного акту на право власності на земельну ділянку. Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] підтверджує право її спадкоємців на земельну частку (пай), яка перейшла у спадок. Отже, за наявності сертифікату на право на земельну частку, виданого на ім`я спадкодавця, спадкоємці успадковують право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ними в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності. Висновки суду за результатом розгляду справи. Згідно ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскільки [PERSON] відмовилась від первісного позову та визнала пред`явлений зустрічний позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд враховуючи положення ст.206 ЦПК України, за наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] доведено суду та надано на підтвердження відповідних доказів відомості, що підтвердили, що вона є спадкоємцем після смерті [PERSON] , спадщину прийняла і бажає належним чином оформити свої спадкові права; визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем [PERSON] при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 962,49 гривень, а а тому враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 962,49 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved