Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності, про що надали письмову заяву. Позивач та його представник на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу у їх відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] , померла [INFO] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія паспорту громадянки [PERSON] ; копія паспорту на житловий будинок [ADDRESS] ; копія договору купівлі - продажу від 22.05.2006р.; копія звіту про незалежну оцінку Ѕ частини житлового будинку від 19.11.2018р.; копія витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 21.11.2018р.; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.11.2018р.; копія витягу з ДЗК про земельну ділянку від 14.11.2018р.; копія оголошення про втрату правовстановлюючих документів; копія рішення нарсуду Ренійського району від 1987р.; копія витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.05.2006р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя їй належало: Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] , на підставі рішення нарсуду Ренійського району від 08.09.1987р. та Ѕ частина земельної ділянки, загальної площею 0,0582 га., що розташоване по [ADDRESS], на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . Зазначений державний акт був втрачений, що підтверджується оголошенням у пресі. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, тому спадкоємство здійснюється за законом. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її діти - позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та її чоловік - відповідач [PERSON] У встановлений законодавством строк ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Так, позивач є співвласником спадкового майна, та на день смерті матері вона проживала разом із нею, тобто прийняла спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідачі спадщину не прийняли, вони не претендують на спадок та згодні, щоб вказане майно оформила позивач на своє ім`я. Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак їй в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, сторони по справі є спадкоємцями за законом першої черги. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на день її смерті. Відповідачі спадщину не прийняли, вони не претендують на спадок та згодні, щоб вказане майно оформила позивач на своє ім`я. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved