Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

В жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що він є громадянином Російської Федерації, його померла мати - [PERSON] була громадянкою України. На даний час заявник має намір залишитись проживати на території України, для чого необхідно оформити посвідку на постійне проживання, для оформлення якої необхідно оформити дозвіл на імміграцію в Україну. При перевірці наданих для цього документів Бериславським РС УДМС було встановлено розбіжності в даних, а саме в свідоцтві про народження матері заявника, її ім`я, зазначено як « [PERSON] », однак в усіх інших документах її ім`я записано як « [PERSON] ». Зазначена розбіжність унеможливлює для заявника право оформлення посвідки на постійне проживання. Вирішити питання про внесення змін до актового запису про народження, окрім як в судовому порядку не виявляється можливим. У звя`зку з наведеним, заявник, просить суд встановити факт неправильності запису в актовому записі №12 від 01.10.1948 року про народження [PERSON] , виконавчим комітетом Одрадокам`янської сільської ради Бериславського району Херсонської області, а саме виправити власне ім`я дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », а також доповнити актовий запис відомостями по батькові дитини « [PERSON] », а також місцем народження «Україна, Херсонська область, Бериславський район, село Одрадокам`янка». Ухвалою суду від 02 листопада 2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Від заявника надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримує. Від представника заінтерисованої особи надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти заядоволення заявлених вимог не заперечують. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні обставини справи. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 01 жовтня 1948 року, актовий запис №12, « [PERSON] » народилась [INFO] в «Окамянці» Бериславського району Херсонської області (а.с.6). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 04 листопада 1967 року, [PERSON] та [PERSON] , 1948 року народження, яка народилась в с. Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області, одружились 04 листопада 1967 року , про що зроблено відповідний запис в книзі записів актів громадянського стану про одруження за № 54. Після реєстрації одруження дружина змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12 серпня 1974 року, [PERSON] народився [INFO] в с. «Надежный» Мирнинського району Якутської АРСР, матір`ю зазначена [PERSON] українка (а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 03 квітня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , яка народилась в с. Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області, померла [INFO] у м. Херсоні, про що 03 квітня 2020 року складено відповідний актовий запис № 15 (а.с.9). Згідно листа Бериславського РС УДМС України в Херсонській області, [PERSON] звертався з заявою про оформлення дозволу на імміграцію в Україну, як особа яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Однак при перевірці наданих документів встановлено розбіжності в даних, а саме: в свідоцтві про народження, серії [NUMBER] , виданого 01 жовтня 1948 року, вказано ім`я « [PERSON] », а в свідоцтві про одруження серії [NUMBER] виданого 04 листопада 1961року та свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12 серпня 1974 року, вказано ім`я « [PERSON] ». Вказано, що для подачі заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну, заявнику необхідно усунути виявлені недоліки (а.с. 10). Згідно висновку про відмову у внесенні змін до актового запису цивільного стану від 29.10.2020 року, Бериславським РВ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розглянуто заяву [PERSON] про внесення змін до актового запису про народження та установлено, що в актовому записі про народження №12, складеному 01 жовтня 1948 року виконавчим комітетом Одрадокам`янської сільської ради Бериславського району Херсонської області на [PERSON] , [INFO] , зазначено власне ім`я дитини « [PERSON] », графи по батькові дитини та місце народження відсутні. У зв`язку з тим, що [PERSON] є іноземцем, місце проживання якого не підтверджено, йому було відмовлено у задоволенні поданої заяви про виправлення власного імені дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », а також доповнити актовий запис відомостями по батькові дитини « [PERSON] », а також місцем народження «Україна, Херсонська область, Бериславський район, село Одрадокам`янка» та рекомендовано звернутись до суду з питань внесення змін до актового запису про народження. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану визначає Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (надалі - Закон). Згідно з частиною другою статті 2 Закону державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Статтею 3 Закону визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексу України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 статті 6 Закону передбачено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх, формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Згідно з частиною другою статті 9 Закону визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Відповідно до частини 1 статті 22 Закону внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має і на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Роз`яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Рисовський проти України (CASEOFRYSOVSKYYv. UKRAINE) зазначено, що ризик будь - якої помилки державного органу, повинен покладатись на саму державу та її органи. Розглядаючи цю справу, Європейський суд зазначив, що принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Отже, враховуючи вищевикладені обставини справи та вимогу Закону, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених вимог.

Outcome: approved