Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

В грудні 2018 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS]. Спадщину після його смерті вони прийняли своєчасно як спадкоємці за законом першої черги. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння, вони не можуть оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просили суд визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом по 1/3 частки спадкового домоволодіння за кожним. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Новоселицької міської ради об'єднаної територіальної громади звернувся до суду із заявою, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки Новоселицької міської ради об'єднаної територіальної громади № 1008 від 21 листопада 2018 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до категорії робочих дворів головою якого був [PERSON]. Земельна ділянка за вказаною адресою знаходилась у користуванні [PERSON] та була надана йому для будівництва та обслуговування житлового будинку. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований [PERSON] в 1985 році на підставі рішення виконкому Новоселицької районної ради від 17 травня 1985 року про надання дозволу на будівництво, тобто до укладання шлюбу з [PERSON], який був зареєстрований 06 серпня 1986 року. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 6 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції із послідуючими змінами, підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вказане домоволодіння побудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування. Зважаючи на те, що [PERSON] побудував вказане домоволодіння сам у період коли не перебував у шлюбі, то домоволодіння належало йому одноосібно. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на вказане домоволодіння в цілому. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Дружина спадкодавця [PERSON] та його діти [PERSON] та [PERSON] своєчасно прийняли спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємці за законом 1 черги, звернувшись із відповідними заявами до нотаріуса протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, у зв'язку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння. Враховуючи, що позивачі є спадкоємцями за законом 1 черги після смерті [PERSON] та своєчасно прийняли спадщину, інших спадкоємців не має, то суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у зв'язку із чим позов слід задовольнити та визнати за ними право власності по 1/3 частки домоволодіння за кожним в порядку спадкування. У зв'язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду . На підставі ст.ст. 16, 328, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved