overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

В грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з жовтня 2015 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов визнав та пояснив, що не бажає зберегти сімю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2007 року. Від шлюбу мають одну малолітню дитину [PERSON]-Є.І., [INFO]. В даний час сторони не проживають разом, не бажають зберегти сімю та наполягають на розірвання шлюбу, примиритися не бажають. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

В грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з листопада 2015 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати та присвоїти їй дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та додатково пояснила, що на даний час співмешкає із іншою особою з яким має намір утворити нову сімю. Просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов визнав та пояснив, що не бажає зберегти сімю, оскільки подальший шлюб із позивачкою є неможливим. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 травня 2010 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В даний час сторони не проживають разом, не бажають зберегти сімю та наполягають на розірвання шлюбу, примиритися не бажають. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

В грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного з відповідачем в 2010 році, в період якого мають дочку [PERSON], [INFO]. Просить також відновити їй дошлюбне прізвище «Якимчук». В обґрунтування вимог вказала, що між нею та відповідачем під час шлюбу постійно виникають конфлікти та суперечки, відповідач ніде не працює, зловживає спиртними напоями, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, постійно принижує її, порушує подружню вірність, внаслідок чого протягом останніх двох років вони проживають окремо. Вважає, що збереження шлюбу неможливе та суперечить їхнім інтересам та інтересам їхньої малолітньої дитини. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував, просив шлюб розірвати. Заслухавши позивачку, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Встановлено, що з 24 липня 2010 року сторони перебувають у шлюбі, в період якого у них народилась дочка [PERSON]. Подружні стосунки не склались через різного роду непорозуміння, внаслідок чого сторони проживають окремо протягом останніх двох років. За наданий судом строк для примирення сторони не примирились. Зазначені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя\~\~ подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожної сторони та їх дитини, тому, відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

В грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів посилаючись на те, що в вересні 2011 року уклала шлюб з [PERSON] (відповідачем по справі). Від шлюбних відносин [INFO] у сторін народилася донька [PERSON]. Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Надала суду письмову заяву в якій просить суд розглядати справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не надсилав. Судовим розглядом встановлено, що 10 вересня 2011 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції в Харківській області та зроблено актовий запис № 223 ( а.с.4). [INFO] у сторін народилась донька [PERSON], батьком якої є відповідач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.3). Наявність інших зобов'язань у відповідача по сплаті аліментів не встановлено. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі ( ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України ( ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідач є батьком дитини та не виконує свій обов'язок по її утриманню добровільно, чим порушує права позивача та дитини, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 06 грудня 2016 року ( ст. 191 ч. 1 СК України). Суд допускає негайне виконання судового рішення в межах стягнення за один місяць відповідно до статті 367 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

В грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів посилаючись на те, що в період з липня 2009 року по серпень 2015 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON],[INFO]. Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Надала суду письмову заяву в якій просить суд розглядати справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не надсилав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Судовим розглядом встановлено, що 18 липня 2009 року сторони по справі уклали шлюб, який був зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 406, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( а.с.7). Заочним рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 20 серпня 2015 року шлюб між сторонами розірвано ( а.с.8). Відповідач є батьком малолітнього [PERSON],[INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.6). Наявність інших зобов'язань у відповідача по сплаті аліментів не встановлено. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі ( ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України ( ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідач є батьком дитини та не виконує свій обов'язок по її утриманню добровільно, чим порушує права позивача та дитини, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 02 грудня 2016 року ( ст. 191 ч. 1 СК України). Суд допускає негайне виконання судового рішення в межах стягнення за один місяць відповідно до статті 367 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

В грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів посилаючись на те, що в червні 2008 року уклала шлюб з відповідачем. На даний час звернулась до суду з заявою про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON],[INFO] та доньку- Надію,[INFO]. Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Надала суду письмову заяву в якій просить суд розглядати справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги, визнає в повному обсязі. Безумовне визнання відповідачем позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судовим розглядом встановлено, що 14 червня 2008 року сторони по справі уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місті Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції в Харківській області, актовий запис № 101 (а.с.4). Відповідач є батьком малолітніх: [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей ( а.с.5-6). Наявність інших зобовязань у відповідача по сплаті аліментів не встановлено. Згідно статті 180 СК України батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі ( ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України ( ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідач є батьком дітей та не виконує свій обовязок по їх утриманню добровільно, чим порушує права позивача та дітей, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, тобто з 27 грудня 2016 року ( ст. 191 ч. 1 СК України). Суд допускає негайне виконання судового рішення в межах стягнення за один місяць відповідно до статті 367 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

В грудні 2016 року позивач ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.11.2011 року між позивачем ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 12 880,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Між тим, відповідач порушив умови договору кредиту, не повертав отриманий кредит своєчасно, не сплачував відсотки та комісію за користування ним. В зв'язку із порушенням умов договору, станом на 02.11.2016 рік відповідач має заборгованість та повинен сплатити: заборгованість за кредитом - 13 357,04 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 13 396,45 грн., заборгованість за пенею та комісією - 950,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1282,13 грн., а всього заборгованість складає 27 424,68 грн. Зазначену суму боргу позивач просить стягнути з відповідача у повному обсязі, а також судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив за відсутністі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, день та час судового розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Судова повістка, надіслана на її адресу, зазначену у позові, повернулася без вручення, із відміткою поштового відділення про закінчення терміну зберігання. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

В грудні 2016 року представник позивача [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою, якою просить ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, Бориспільської РДА Київської області, треті особи: [PERSON], [PERSON], Головне управління Держземагенства у Київській області про визнання права постійного користування майном в порядку спадкування про стягнення з Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області та Бориспільської РДА Київської області на користь позивача судового збору у розмірі 551 гривень 20 копійки. В обґрунтування даної заяви вказала на те, що 27 жовтня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області задовольнив позов [PERSON] до Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, Бориспільської РДА Київської області про визнання права на постійне користування земельною ділянкою в порядку спадкування. Проте не вирішив питання про розподіл судових витрат. Тому представник позивача просить суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат. У судове засідання учасники цивільного процесу не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення. У відповідності до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2016 року задоволено позов [PERSON], а саме визнано за ним право постійного користування ? частиною земельної ділянки в порядку спадкування за законом, після смерті 10 серпня 2008 року [PERSON], розміром 16,24 га на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області за межами населеного пункту (а.с.111-115). Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, при зверненні до суду з вказаним позовом [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок, що підтверджується квитанцією №74 від 07 липня 2016 року (а.с.1). Разом з тим, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2016 року не вирішено питання про розподіл судових витрат. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне ухвалити у даній справі додаткове рішення, яким стягнути з Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області та Бориспільської РДА Київської області на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір у розмірі по 275 гривень 60 копійок з кожного відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

В грудні 2016 року представник позивача [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою, якою просить ухвалити додаткове рішення цивільній справі за позовом [PERSON] до Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, Бориспільської РДА Київської області, треті особи: [PERSON], [PERSON], Головне управління Держземагенства у Київській області про визнання права на постійне користування земельною ділянкою в порядку спадкування, про стягнення з Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області та Бориспільської РДА Київської області на користь позивача судового збору у сумі 243 гривень 60 копійок. В обґрунтування даної заяви вказала на те, що 10 лютого 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області частково задовольнив позов [PERSON] до Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, Бориспільської РДА Київської області про визнання права на постійне користування земельною ділянкою в порядку спадкування. Проте не вирішив питання про розподіл судових витрат. Тому представник позивача просить суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат. У судове засідання учасники цивільного процесу не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення. У відповідності до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року частково задоволено позов [PERSON], а саме визнано за ним право постійного користування ? частиною земельної ділянки розміром 16,24 га на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області за межами населеного пункту в порядку спадкування за законом після смерті 10 серпня 2008 року [PERSON] (т.2 а.с.23-27). Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, при зверненні до суду з вказаним позовом [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок, що підтверджується квитанцією №106911646 від 15 жовтня 2014 року (т.1 а.с.6). Разом з тим, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року не вирішено питання про розподіл судових витрат. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне ухвалити у даній справі додаткове рішення, яким стягнути з Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області та Бориспільської РДА Київської області на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір у розмірі по 121 гривень 80 копійок з кожного відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

В грудні 2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 01.10.2013 року ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] уклали договір №б/н від 01.10.2013 року, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку №5211537449031751 Універсальна зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та Банком Договір, про що свідчить її підпис у заяві. ПАТ КБ ПРИВАТБАНК свої зобовязання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300 грн.. Обовязки, передбачені договором, [PERSON] не виконує, тому станом на 03.11.2016 року має заборгованість в розмірі 11969 грн. 65 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 274 грн. 23 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 7749 грн. 25 коп., пеня в сумі 2900 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 546 грн. 17 коп.. Відповідач на звернення позивача щодо сплати боргу не реагує, а тому позивач просить стягнути заборгованість в судовому порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, в позовній заяві просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надіслала до суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved