Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

В грудні 2020 [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві (далі - відповідач-2, Державної казначейської служби України (далі - відповідач-3) про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури. У своїй позовній заяві позивач просила: стягнути з Держави Україна на її користь, шляхом списання Державною Казначейською службою України з державного бюджету України суму в розмірі 6062 грн. - послуги евакуатора та зберігання транспортного засобу, 10286,37 грн. - вартість відновлювального ремонту автомобіля, 1500 грн. - вартість огляду пошкодженого майна та автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, а всього 17848,37 грн. у рахунок відшкодування матеріальних збитків та 50000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 липня 2020 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва проведено обшук автомобіля «КІА OPTIMA» д.н.з. [NUMBER] . Після завершення обшуку автомобіль «КІА OPTIMA» д.н.з. [NUMBER] був опечатаний та вилучений і поміщений на евакуатор MAN д.н.з. [NUMBER] ; автомобіль опечатано печаткою Шевченківського УП «для довідок №1»; бампер автомобіля пошкоджений збитий з кріплення та тріснувший низ, на задньому лівому крилі подряпини, що підтверджується протоколом обшуку від 27 липня 2020 року. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно, зокрема, автомобіль марки «КІА OPTIMA», з номерами « [NUMBER] ». Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року, у тому числі з «КІА OPTIMA» д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Слідчий СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві старший лейтенант поліції Михайло Тютюнник 26 вересня 2020 року за №13217/125/56/08-2020 видав Дозвіл на ім`я Директора майданчика для тимчасово затриманих транспортних засобів при ГУНП у м. Києві Андрія Пінчука на отримання транспортного засобу відповідно до якого, за минуванням потреби та скасуванням арешту на автомобіль, надано дозвіл на повернення автомобіля «КІА OPTIMA» д.н.з. [NUMBER] власнику вказаного автомобіля, а саме [PERSON] . 28 вересня 2020 року прибувши на майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів при ГУНП у м. Києві за адресою: Київська обл., Бориспільський район, с. Проліски, Броварська, 4, позивачу було відмовлено у видачі належного їй на праві власності транспортного засобу «КІА OPTIMA» д.н.з. [NUMBER] та зобов`язано оплатити витрати на евакуатор та за зберігання транспортного засобу на спец майданчику на поточний рахунок ТОВ «Укрспецпарк» у розмірі 6062 грн. Відтак позивач оплатила на рахунок ТОВ «Укрспецпарк» грошові кошти у розмірі 6062 грн. Отримавши доступ до автомобіля «КІА OPTIMA» д.н.з. [NUMBER] позивач виявила на ньому пошкодження лобового скла, якого раніше не було. Вказані пошкодження були зафіксовані інспектором СРПП №1 Бориспілського ВП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції Світніцьким Р.А. в протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 28 вересня 2020 року та у Висновку автотоварознавчого дослідження від 05 жовтня 2020 року №АМ1772СТ/0920, виготовленого ТОВ «Партнер-Консалт» на замовлення позивача. Відповідно до вказаного Висновку вартість відновлювального ремонту автомобіля КІА ОПТІМА, д.н.з. [NUMBER] складає 10 286,37 грн. Внаслідок незаконних дій службових осіб слідчого відділу Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві позивачу була завдана матеріальна і моральна шкода, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 07.12.2020 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 08 лютого 2021 року від Головного управління Національної поліції у місті Києві до суду надійшов відзиві на позовну заяву, в якому зазначили, що автомобіль було вилучено та доставлено на майданчик для зберігання автомобіля так як на автомобіль було накладено арешт відповідно до ухвали слідчого судді, після скасування арешту автомобіль було повернуто. Слідчий та органи досудового розслідування не пошкоджували автомобіль позивачки, тому відсутні підстави для відшкодування матеріальних та моральних збитків. 17 березня 2020 року від Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві надійшов відзив на позов, в якому зазначив, що заперечують проти позову та просять у його задоволенні відмовити, так як надані позивачем висновок авто товарознавчого дослідження не є достатнім доказом вини відповідача. Відповідач не погоджується з проведеною оцінкою пошкоджень автомобіля та вважає її необ`єктивною. Вказує, що оплата послуг за використання евакуатора та зберігання транспортних засобів на спец-майданчику було оплачено на рахунок ТОВ «Укрспецпарк», та не зараховувались до державного бюджету. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння моральної шкоди. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених сторін. Суд, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу «КІА OPTIMA» д.н.з. [NUMBER] . 27 липня 2020 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського суду міста Києва проведено обшук автомобіля «КІА OPTIMA» д.н.з. [NUMBER] за результатами якого слідчим слідчого відділення з розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві майором Кудря В.І. вказаний транспортний засіб вилучено. Після завершення обшуку автомобіль «КІА OPTIMA» д.н.з. [NUMBER] був опечатаний та вилучений і поміщений на евакуатор MAN д.н.з. [NUMBER] ; автомобіль опечатано печаткою Шевченківського УП «для довідок №1»; бампер автомобіля пошкоджений збитий з кріплення та тріснувший низ, на задньому лівому крилі подряпини, що підтверджується протоколом обшуку від 27 липня 2020 року. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно, зокрема, автомобіль марки «КІА OPTIMA», з номерами « [NUMBER] ». Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року, у тому числі з «КІА OPTIMA» д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Слідчий СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві старший лейтенант поліції Михайло Тютюнник 26 вересня 2020 року за №13217/125/56/08-2020 видав Дозвіл на ім`я Директора майданчика для тимчасово затриманих транспортних засобів при ГУНП у м. Києві Андрія Пінчука на отримання транспортного засобу відповідно до якого, за минуванням потреби та скасуванням арешту на автомобіль, надано дозвіл на повернення автомобіля «КІА OPTIMA» д.н.з. [NUMBER] власнику вказаного автомобіля, а саме [PERSON] . 28 вересня 2020 року позивач оплатила на рахунок ТОВ «Укрспецпарк» грошові кошти у розмірі 6062 грн., , що підтверджується копією квитанції №0.0.1851824770.1. Отримавши доступ до автомобіля «КІА OPTIMA» д.н.з. [NUMBER] позивач виявила на ньому пошкодження лобового скла, якого раніше не було. Вказані пошкодження були зафіксовані інспектором СРПП №1 Бориспілського ВП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції Світніцьким Р.А. в протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 28 вересня 2020 року. Отримані на майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів при ГУНП у м. Києві за адресою: Київська обл., Бориспільський район, с. Проліски, Броварська, 4 пошкодження належного позивачу транспортного засобу були також зафіксовані у Висновку автотоварознавчого дослідження від 05 жовтня 2020 року №АМ1772СТ/0920, виготовленого ТОВ «Партнер-Консалт» на замовлення позивача. Відповідно до вказаного Висновку вартість відновлювального ремонту автомобіля КІА ОПТІМА, д.н.з. [NUMBER] складає 10 286,37 грн. Крім того, 30.09.2020 року позивачка оплатила вартість огляду пошкодженого майна та автотоварознавчого дослідження ремонту автомобіля КІА ОПТІМА, д.н.з. [NUMBER] у розмірі 1500 грн., що підтверджується рахунком-фактура № 05-10 від 30.09.2020 року. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними свої повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з ч.ч. 2,4 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 (далі - Порядок). Згідно пункту 5 Порядку умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. У разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання. Пунктом 8 Порядку передбачено, що відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, який здійснює таке провадження. Відповідальною за зберігання речових доказів в обладнаному приміщенні чи спеціальному сейфі є посадова особа органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, що призначається наказом керівника такого органу або слідчого підрозділу відповідно до повноважень. Згідно із зазначеним наказом з числа посадових осіб органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, призначається також особа, яка заміщує відповідальну особу в разі її відпустки, відрядження чи тривалої відсутності з інших причин, та особа, в якої на відповідальному зберіганні знаходиться дублікат ключів від обладнаного приміщення чи спеціального сейфа. Відповідно до п. 20 Порядку зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Відповідно до п. 27 Порядку схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 та у подальшому застосований Верховним Судом у постанові від 15 березня 2019 року у справі № 216/2150/17. З матеріалів справи вбачається, у протоколі обшуку від 27 липня 2020 року зафіксовано пошкодження, які мав автомобіль на момент поміщення на евакуатор: пошкодження лобового скла зафіксовано не було. Однак, позивач отримала вилучене у неї майно із пошкодженнями вартість усунення яких складає 10286,37 грн. (вартість заміни лобового скла автомобіля відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження) та внаслідок понесення всупереч чинного законодавства матеріальних збитків у розмірі 6062 грн. за транспортування та зберігання транспортного засобу. Суд прийшов до висновку, що відповідальними особами слідчого відділу Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві не було вжито достатніх заходів для збереження речового доказу у кримінальному провадженні, оскільки автомобіль як речовий доказ не зберігався належним чином на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції, а в порушення Порядку був поміщений до спеціального майданчика приватної компанії ТОВ «Укрспецпарк». Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1173 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за ст. 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3, 4 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Дії/бездіяльність саме посадових осіб ГУ НП в м. Києві, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК України). Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. При цьому відповідно до положень ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є ГУ НП в м. Києві, як особа, бездіяльністю якої було завдано шкоду позивачці у справі, та Державна казначейська служба України, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду. Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, відповідно суд загальної юрисдикції самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. Зазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 12 березня 2019р. у справі № 920/715/17, при цьому судом враховано правові позиції Верховного Суду наведені в постановах по справі № 640/3837/17 від 10 жовтня 2018р.; № 638/14260/16 від 04 липня 2018р.; в рішенні по справі № 641/2328/17 від 04 липня 2018р. Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, провадження № 12-208 гс18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. The UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що судом встановлено, що внаслідок дій/бездіяльності саме посадових осіб ГУ НП у м. Києві було спричинено позивачу моральні страждання, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід відшкодувати з Державного бюджету України на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 (п`ять тисяч) грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial