Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

В грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення одноразової допомоги з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» у розмірі 15 474,76 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що протягом часу з 08.04.1985 по 08.04.2013 він працював маркшейдером та головним маркшейдером на шахті «Орджонікідзе» ПрАТ «ЦГЗК». 08 квітня 2013 року був звільнений з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, відповідно до ст.38 КЗпП України. У грудні 2018 року йому стало відомо, що під час звільнення з підприємства, у зв`язку з виходом на пенсію Відповідач повинен був виплатити йому вихідну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, оскільки його стаж роботи на підприємстві становить 28 років. Відповідно до пункту 6.1 Галузевої угоди гірничометалургійного комплексу України на 2012-2013 роки передбачено при звільненні працівника із підприємства за власним бажанням на пенсію виплачується одноразова допомога в розмірі, залежно від стажу роботи на підприємстві, але не менше: при стажі роботи більше 20 років - трьох середньомісячних заробітних плат. Враховуючи, що він пропрацював в ПрАТ «ЦГЗК» 28 років, просив стягнути з Відповідача недоплачену одноразову допомогу у розмірі 15474,76 гривень. В процесі розгляд справи, позивачем неодноразово були уточнені позовні вимоги, в останні редакції від 24.01.2020 просив стягнути з ПрАТ «ЦГЗК» в порядку невиплаченої одноразової допомоги при звільненні -15 163,60 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.04.2013 по 31.12.2013 в сумі 62 511,40 грн. 26 грудня 2018 року ухвалою суду прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін, з призначенням дати та часу розгляду справи. 18 лютого 2019 року ухвалою суду з ПрАТ «ЦГЗК» витребувані докази по справі. 09 квітня 2019 року за клопотанням представника позивача Фляга В.Ф. розгляд справи відкладено на 03 червня 2019 року. 03 червня 2019 року ухвалою суду розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача у зв`язку з зайнятістю у іншому судовому процесі. 16.07.2019 розгляд справи не відбувся в зв`язку з перебування судді у колегії в кримінальному провадженні. 11 жовтня 2019 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті по кримінальній справі №212/6811/17. 28 листопада 2019 року до суду надійшла уточнена позовна заява позивача у якій [PERSON] зазначив, що на ПрАТ «ЦГЗК» він пропрацював з 08.04.1985 по 08.04.2013, тобто його загальний стаж складає 28 років. Відповідач виплатив йому одноразову допомогу у розмірі 8 047,28 гривень, а повинен виплатити допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. Середня заробітна плата складала 7736,96 гривень, тобто 7736,96х3=23210,88 гривень. З підрахунку вже виплаченої, повинен доплатити 15 163,60 гривень. Окрім того, у зв`язку з несвоєчасною виплатою одноразової допомоги, просив стягнути середній заробіток з моменту виникнення необхідності виплат: з 09.04.2013 по 09.05.2014, що становить 268 днів, із розрахунку: при середньогодинній заробітній платі 48,51 гривень та 7,2 часовому робочому дні середньоденна заробітна плата становить 349,27 гривень. Тому, сума середнього заробітку становить 349,27х268=93604,36 гривень. 24 січня 2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява позивача у якій [PERSON] просив стягнути з недоплачену одноразову допомогу у розмірі 15163,60 гривень та стягнути середній заробіток з моменту виникнення необхідності виплат 09.04.2013 по 31.12.2013, що становить 179 днів, із розрахунку: при середньогодинній заробітній платі 48,514 гривень та 7,2 часовому робочому дні середньоденна заробітна плата становить 349,27 гривень. Тому сума середнього заробітку становить 349,27х179 = 62511,40 гривень. Представник позивача [PERSON] - адвокат Фляга В.Г. надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його та позивача відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обґрунтування зазначені в позовній заяві. Представник відповідача Корчака М.В. звернулась з заявою про розгляд справи за її відсутності, просила під час винесення рішення у справі врахувати позицію викладену в видзиві. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 08.04.1985 по 08.04.2013 працював маркшейдером та головним маркшейдером на шахті «Орджонікідзе» ПрАТ «ЦГЗК». 08.04.2013 був звільнений з підприємства за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, відповідно до ст. 38 КЗпП України. Вказані факти підтверджуються копією трудової книжки. Згідно розрахункового листа за квітень 2013 року, [PERSON] при звільненні із підприємства ПрАТ «ЦГЗК» нарахована і виплачена допомога при виході на пенсію у розмірі 8 047,28 гривень (вид нарахування 4308). Відповідно до довідки ПрАТ «ЦГЗК» за №69 від 31 січня 2019 року, середньомісячна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці перед звільненням склала 1 442,23 гривень, середньогодинна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням склала 48,51 гривень. Згідно положень розділу 6 «Соціальний захист та задоволення духовних потреб» п.6.1 Галузевої угоди гірничо - металургійного комплексу України на 2012-2013 роки встановлено, виплачувати працівнику при звільненні із підприємства за власним бажанням при виході на пенсію, виплачувати працівникові одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 15 до 20 років двох середньомісячних заробітних плат, більше років трьох середньомісячних заробітних плат. З вищезазначеного вбачається, що галузевою угодою гірничо-металургійного комплексу та колективним договором підприємства, в частині соціальних гарантій (соціального захист), які були чинні на час звільнення позивача із підприємства передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] відпрацював в ПрАТ «ЦГЗК» 28 років та був звільнений за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію. Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року № 3356-XII передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств на які вони поширюються та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників - є недійсними, заборонено включати їх до договорів і угод. Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі, в даному випадку слід керуватися Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України, а не Колективним договором. Суд вважає, що при звільненні з підприємства Відповідач зобов`язаний був виплатити [PERSON] одноразову допомогу при звільненні, у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, оскільки остання пропрацювала на підприємстві більше 20 років. Постановою КМ України від 8 лютого 1995 р. № 100 (Із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Виплата повинна була бути проведена в день звільнення тобто 08.04.2013, заробітну плату слід брати за два останні місяці перед звільненням. Отже, розмір недоплаченої [PERSON] одноразової допомоги згідно умов Галузевої угоди на 2012-2013 роки становить 15163,60 гривень (із розрахунку: 7736,96 х 3 - 8047,28 = 15163,60). Статтею 47 КЗпП України встановлений обов`язок для власника або уповноваженого ним органу, в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому суми при звільнені, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи, по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому його вини. Такі висновки зробив Верховний Суд України у постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, які згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України мають враховуватися судом загальної юрисдикції при винесенні рішень. На підставі зазначеного, суд вважає такими, що підлягають задоволенню й вимоги [PERSON] , в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 09.04.2013 по 31.12.2013 (всього 179 днів) у розмірі 62 511,40 гривень (середньогодинна заробітна плата дорівнює 48,51 гривень та при 7,2 часовому робочому дні, середньоденна заробітна плата становить 349,27 гривень; тому сума середнього заробітку становить 179х349,27 = 62511,40 гривень). Позивач відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від його сплати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved