Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 05.03.2005 між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №354411/9425/0078-7, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 13600,00 доларів США строком на 240 місяців по 04.03.2027, з процентною ставкою за користування кредитом 13,250 відсотків річних. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору кредит надано на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Банк виконав свої зобов?язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором, проте, він не виконував належним чином свої грошові зобов?язання за кредитним договором, оскільки не здійснював щомісячні платежі в сумах та строки, визначені графіком погашення кредиту та відсотків, у зв?язку з чим 18.10.2013 відповідачу було направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобов?язань за кредитним договором, однак заборгованість погашена не була, в результаті чого станом на 12.12.2013 заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором складала 11004,23 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 87956,81 грн., яка складається з: 9293,88 доларів США (74285,98 грн.) заборгованості за кредитом; 812,05 доларів США (6490,72) заборгованості за відсотками; 898,30 доларів США (7180,11 грн.) нарахованої пені. В судовому засіданні 24.04.2014 представник позивача надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначено, що з часу звернення з даним позовом до суду у 2013 році відповідач частково сплачував кошти в рахунок погашення існуючої заборгованості, проте, не регулярно та не в обсязі, передбаченому умовами кредитного договору, оскільки замість п?яти обов`язкових платежів, передбачених графіком, був сплачений лише один, у зв?язку з чим розмір заборгованості збільшився і станом на 14.04.2014 заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007 складає 12044,52 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ валюти кредиту становить 151389,06 грн., яка складається із: 9237,21 доларів США (116103,63 грн.) - заборгованості за кредитом; 1237,60 доларів США (15555,55 грн.) - заборгованості за відсотками; 1569,71 доларів США ( 19729,88 грн.) нарахованої пені, яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача судовому засіданні підтримав збільшені позовні вимоги та просив їх задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позов не підлягає задоволенню так як позивач не надав жодного належного та допустимого доказу про укладення кредитного договору та про факт його виконання. Позивач надає відскановані документи, а необхідно надавати оригінали або належним чином засвідчені копії. Зазначає, що доказами, які підтверджують заборгованість є первинні документи. Згідно ст..63 Конституції України відмовився надавати пояснення чи отримував він кредит у банку. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. В судовому засіданні із досліджених доказів встановлено, що 05.03.2005 між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №354411/9425/0078-7. За умовами вказаного договору банк видав відповідачеві кредит в сумі 13600,00 доларів США строком на 240 місяців по 04.03.2027, з процентною ставкою за користування кредитом 13,250 відсотків річних. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору кредит надано на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору позичальник зобов?язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з п.1.3 цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 04.03.2027; щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів. Відповідно до п. 10.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених кредитним договором, позичальник повинен сплачувати банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. На підтвердження вказаного позивачем надано копію Кредитного договору №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007 та копію Графіка погашення кредиту, на яких міститься підпис відповідача [PERSON] . Банк виконав свої зобов?язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідач [PERSON] умови кредитного договору визнав та прийняв, що підтверджується частковим його погашенням. До тверджень відповідача щодо не дослідження в судовому засіданні оригіналів первинних документів, суд зазначає наступне. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 29.01.2015 було скасовано рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2014 та ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007 недійсним згідно Закону України «Про захист прав споживачів». Судом апеляційної інстанції було встановлено, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] виникли договірні відносини з приводу отримання, користування та повернення кредитних коштів. При цьому позичальник під час укладення спірних правочинів був ознайомлений з їхніми умовами та погодився з ними, не заперечував факту тримання та використання кредитних коштів. Тобто судом було встановлений факт дійсності та законності кредитного договору №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідач [PERSON] не виконував належним чином свої грошові зобов?язання за кредитним договором, оскільки не здійснював щомісячні платежі в сумах та строки, визначені графіком погашення кредиту та відсотків, у зв?язку з чим, відповідно до ст. 1050 ЦК України, 18.10.2013 відповідачу було направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобов?язань за кредитним договором, однак заборгованість погашена не була. У зв?язку із невчасним та не в повній мірі погашенням кредиту, у відповідача перед позивачем станом на 12.12.2013 виникла заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 11004,23 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 87956,81 грн., яка складається з: 9293,88 доларів США (74285,98 грн.) заборгованості за кредитом; 812,05 доларів США (6490,72) заборгованості за відсотками; 898,30 доларів США (7180,11 грн.) нарахованої пені. Протягом часу перебування даної цивільної справи на розгляді в суді, відповідач продовжував сплачувати кошти за кредитом не регулярно, тому в судовому засіданні 24.04.2014 представник позивача надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначено, що з часу звернення з даним позовом до суду у 2013 році відповідач частково сплачував кошти в рахунок погашення існуючої заборгованості, проте, не регулярно та не в обсязі, передбаченому умовами кредитного договору, оскільки замість п?яти обов`язкових платежів, передбачених графіком, був сплачений лише один, у зв?язку з чим розмір заборгованості збільшився і станом на 14.04.2014 заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007 складає 12044,52 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ валюти кредиту становить 151389,06 грн., яка складається із: 9237,21 доларів США (116103,63 грн.) - заборгованості за кредитом; 1237,60 доларів США (15555,55 грн.) - заборгованості за відсотками; 1569,71 доларів США ( 19729,88 грн.) нарахованої пені, яку позивач просить стягнути з відповідача. На підтвердження вказаної заборгованості позивачем надано Розрахунок заборгованості за кредитним договором №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007 станом на 14.04.2014. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК України). Позиція Великої Палати Верховного Суду полягає в тому, що\~у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем надано документальне підтвердження договірних відносин між ним та відповідачем, в тому числі неналежного виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов?язань за кредитним договором №354411/9425/0078-7 від 05.03.2007. З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні зобов?язання, які відповідачем належним чином виконані не були, тому вимоги позивача обґрунтовані на нормах закону і повинні бути задоволені. Вирішуючи питання\~про судові\~витрати,\~суд керується\~правилами ст.\~141\~ЦПК України.

Outcome: approved