Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

В грудні 2019 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», треті особи: Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про порушення прав споживача, мотивуючи його тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS] та є побутовим споживачем природного газу. ЇЇ квартира не обладнана АТ «Дніпрогаз» індивідуальним лічильником газу в установленому законодавством порядку та строки до 01.01.2018 року, для квартир обладнаних лише газовою плитою. Крім позивача, в квартирі більше ні хто не зареєстрований, тому нарахування за послуги газопостачання провадяться на одну особу. Оскільки, позивачка є пенсіонеркою та отримує пенсію, що є нижчою за прожитковий мінімум, вони вимушена звертатися до органу соціального захисту за призначенням житлової субсидії на отримання житлово-комунальних послуг. До 01 квітня 2017 року газопостачальне підприємство ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» здійснило їй нарахування за споживання природного газу у відповідності до затверджених Постановами КМУ норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, а саме: ПКМУ №619 від 08.06.1996 та ПКМУ №203 від 23.03.2016. В квітні 2017 року АТ «Дніпрогаз», порушуючи законодавство України в сфері надання житлово-комунальних послуг без узгодження процедури з мешканцями будинку та його балансоутримувачем, Комунальним підприємтсовм «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради, встановило на будинку загальнобудинковий лічильник та почало нараховувати спожитий об`єм газу виходячи з показників загальнобудинкового лічильнику, відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових) затверджених постановою КМУ від 16 травня 2002 року №620. Після встановлення газорозподільним підприємством АТ «Дніпрогаз» загальнобудинкового лічильника визначає об`єм та обсяг начебто спожитого позивачем природного газу в п`ять різів більше, а саме: від 10 до 20 куб.м на одну особу. Крім того, позивач зазначає, що загальнобудинковий лічильник, після його первинного встановлення 01 квітня 2017 року та до теперішнього часу неодноразово виходив із ладу, знімався та встановлювався АТ «Дніпрогаз» із порушенням вимог діючого законодавства. Вперше загальнобудинковий лічильник вийшов із ладу в серпні 2017 року, через чотири місяці після його встановлення, однак знятий він був Оператором ГРМ на перевірку та ремонт лише 06.11.2017 та встановлений знову 25.01.2018. Оператор ГРМ вважає, що вдруге та знову в односторонньому порядку загальнобудинковий лічильник був введений в експлуатацію з 01.02.2018. В штатному режимі лічильник пропрацював два місяці. В квітні 2018 року було виявлено, що обсяг спожитого газу значно перевищує контрольну групу споживання. 04.05.2018 року, вдруге загальнобудинковий лічильник було знято на перевірку та ремонт, та встановлено його було 20.06.2018. З 01.07.2018 року загальнобудинковий лічильник втретє, оператором ГРМ, та знову ж таки в односторонньому порядку введено в експлуатацію. В березні 2019 року, виявлено позаштатний режим роботи вузла обліку природного газу, що вплинуло на результати вимірювання, у зв`язку з чим лічильник 09.04.2019 було знято для проведення ремонту та направлено до заводу виробника. Нарахування обсягів спожитого природного газу з березня 2019 по листопад 2019 визначалось АТ «Дніпрогаз» згідно із середнім обсягом споживання газу за грудень 2018 року, січень та лютий 2019 рку на рівні 17-20 куб.м на особу. Саме таку кількість, начебто спожитого газу безпідставно позначена в рахунках позивача. Таким чином, позивач, вважає, що своїми діями відповідачі порушують її права, як споживача комунальних послуг з газопостачання та повинні здійснити перерахунок фактичного об`єму спожитого газу та послуг газопостачання, згідно з нормами споживання природного газу, визначеними додатком до Постанови КМУ від 27 лютого 2019 року за №143 «Про норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу» з моменту встановлення загальнобудинкового лічильника, тобто з 01 квітня 2017 року. На підставі зазначеного, та з урахування уточнених позовних вимог, позивач просить, визнати протиправними дії АТ «Дніпрогаз» в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу по особовому рахунку № [NUMBER] споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , виходячи із показників загальнобудинкового вузла обліку газу та ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» в частині нарахування плати за спожитий газ по цьому ж особовому рахунку, виходячи із показників загальнобудинкового вузла обліку газу; зобов`язати відповідачів припинити такі дії та здійснити перерахунок по особовому рахунку позивача № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] з 01 квітня 2017 року, згідно Норм споживання природного газу населенням в разу відсутності газових лічильників, затверджених Постановами Кабінету Міністрів України №619 від 08 червня 1996 року (в редакції ПКМУ №237 від 29.04.2015) та ;143 від 27 лютого 2019 року. Ухвалою судді від 13 грудня 2019 року відкрито провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04 лютого 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» заперечує проти позовної заяви в повному обсязі та вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими. Зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні докази неправомірних дій АТ «Дніпрогаз». 12 лютого 2020 року позивачем надано до суду відповідь на відзив ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут», в якому позивач наполягає на задоволені позовних вимог та визнання дій протиправними. 14 лютого 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» заперечує проти позовної заяви в повному обсязі та вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими. 18 лютого 2020 року позивачем надано до суду відповідь на відзив АТ «Дніпрогаз», в якому позивач наполягає на задоволені позовних вимог та визнання дій протиправними. 20 лютого 2020 року ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» надано до суду заперечення на відзив позивача, в якому відповідач вважає доводи, викладені у відповіді на відзив необґрунтованими та хибними, та такі, що спростовують аргументи, наведені відповідачем у своєму відзиві. 28 лютого 2020 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», надано до суду заперечення на відзив позивача, в якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволені позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд доходить до наступного. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Як передбачено ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено ст. 21 цього ж Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до п.п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. У статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; норми споживання комунальних послуг (далі - норми споживання) - кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; створення та підтримання конкурентного середовища при виробленні та наданні житлово-комунальних послуг, забезпечення контролю у сфері діяльності природних монополій; забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги, на умовах самофінансування, досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на виробництво таких послуг; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку споживача, місцезнаходження та форми власності юридичних осіб тощо; дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо кількості та якості житлово-комунальних послуг. Згідно з главою 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494 (далі Кодекс), оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] та є споживачами природного газу на її ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Із квітня 2017 року ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснює нарахування оплати за спожитий газ за показаннями загальнобудинкового лічильника газу, який було встановлено на будинок [ADDRESS] . Позивач фактично проживає у багатоквартирному будинку, квартира якої обладнана одним газовим приладом - газовою плитою, яка використовується для приготування їжі. Функціонування ринку природного газу в Україні врегульовано Законами України «Про ринок природного газу», «;Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року №620, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року №46. Законом України «Про ринок природного газу» розмежовано діяльність з видобування, транспортування, розподілу та постачання природного газу. Зокрема, особі, яка займається розподілом природного газу, заборонено здійснювати його постачання (частина перша статті 39 Закону). І навпаки, особа, яка є постачальником газу, не може здійснювати його видобування, транспортування і розподіл. Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про ринок природного газу»: побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пункт 23); -постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу (пункт 27); -постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів (пункт 28); -оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників) (пункт17); -розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу (пункт 35). Судом встановлено, що по відношенню до побутових споживачів ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» є постачальником, а Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (АТ «Дніпрогаз») - розподільником, Оператором газорозподільної мережі (далі - Оператор ГРМ). Відповідно до частин другої, третьої статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу ( далі - ВОГ) обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Згідно з главою 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС) за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. У разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року №620 (далі - Тимчасове положення). Відповідно до Тимчасового положення ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку. Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються: 1) у будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні; 2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні. Оскільки індивідуальний лічильник у квартирі позивача відсутній, однак у будинку [ADDRESS] , відповідно до вимог діючого законодавства, встановлений загальнобудинковий лічильник, тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача у частині визнання незаконними здійснених за період з 01 квітня 2017 року по даний час ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» нарахувань плати за газопостачання із застосуванням загальнобудинкового вузла обліку газу, та зобов`язання здійснити перерахунок, не підлягають задоволенню. Оскільки, як зазначалося вище, по відношенню до побутових споживачів ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» є постачальником, а Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (АТ «Дніпрогаз») - розподільником, Оператором газорозподільної мережі (далі - Оператор ГРМ), тому позовні вимоги про зобов`язання ПАТ «Дніпрогаз» (на теперішній час змінено тип товариства на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз») про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок за період з 01 квітня 2017 року по теперішній час, за показниками (тарифами) на особу, де у квартирах не встановлено індивідуальні лічильники, не ґрунтуються на законі, тому задоволенню також не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає позовні вимоги віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed