Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

в жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем укладено договори позики: 22.10.2007 р. на суму 226 000,00 доларів США; 31.10.2007 р. на суму 169 000,00 доларів США; 31.01.2008 р. на суму 600 000,00 доларів США; 25.03.2008 на суму 189 600,00 доларів США; 15.02.2008 р. на суму 70 000 доларів США. На підставі розписок [PERSON], позичив 15.01.2008 р. грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США; 18.01.2008 р. позичив грошові кошти в сумі 50 000 доларів США. Загальна сума позики складає 1 354 600,00 доларів США, Вказує, що відповідач без будь-яких пояснень своєчасно не повернув суму боргу одержану в позику. Проте, 18.03.2013 р. відповідач повернув частину позики в сумі 7 тисяч доларів США по 1 тисячі за кожною позикою, про що наявні відповідні розписки, решту суми боргу повернуто не було, що стало підставою для звернення його до суду із вказаним позовом. Також позивач просив стягнути 3% річних в сумі 121 284,00 доларів США, та проценти на рівні облікової ставки НБУ в сумі 313 483, 14 доларів США. Всього 23 081 654,46 грн., що відповідає 1 782 367,14 доларам США та судові витрати. Заявою від 23.07.2015 р., позивач уточнив свої позовні вимоги та просить стягнути борг в сумі 1 268 200,00 доларів США. 3% річних в розмірі 114 138,00 доларів США, 295 012,90 доларів США відсотки за користування позикою. Разом, 36 937 717,42 грн., що відповідає 1 677 350,90 доларам США. Відповідач в березні 2015 року звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про стягнення з позивача за первісним позовом суми боргу в розмірі 283 400,00 грн., що відповідає 10 000,00 доларів США. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що він 27.03.2008 р. позичив відповідачу за зустрічним позовом 10 000,00 доларів США, які останній на його вимогу не повертає. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити. Представники відповідача за первісним позовом заявили про пропуск строку позовної давності позивачем за первісним позовом, та звернулись з відповідною письмовою заявою від 27.04.2015 р. про застосування наслідків спливу позовної давності, заперечили проти задоволення первісного позову, просили відмовити у його задоволенні та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі зі стягненням суми сплаченого судового збору. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 226 000,00 доларів США, згідно з п. 4.1 Договору строк повернення грошових коштів визначено до 31.01.2008 р. За договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON], 31 жовтня 2007 року у позику відповідачу позивачем передано 169 000,00 доларів США на строк до 31.01.2008 р. За договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON], 31 січня 2008 року у позику відповідачу позивачем передано 600 000,00 доларів США, строк повернення визначено до 31.03.2008 р. За договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON], 25.03.2008 р. у позику відповідачу передано 189 600,00 доларів США на строк до 25.07.2008р. За договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] від 15.02.2008 р. у позику відповідачу передано 70 000 доларів США, строк повернення визначено до 10.06.2008 р. Про отримання [PERSON] вказаних грошових коштів [PERSON] надані відповідні розписки. Крім того, 15.01.2008 р. [PERSON] видано розписку [PERSON] про отримання в борг 50 000,00 доларів США, із зобов'язанням повернути в строк до 14.04.2008 р. та 18.01.2008 р. видано розписку про отримання в борг 50 000 доларів США зі строком повернення до 18.04.2008 р. Отже, загальна сума позики, наданої [PERSON] позивачем за вищевказаними договорами позики та розписками складає 1 354 600,00 доларів США. Згідно з ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1. ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2. ст.625 Цивільного кодексу України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що на підтвердження укладення договорів позики та отримання грошових коштів за вищевказаними договорами позичальник надав позикодавцеві розписки, відповідно до яких [PERSON] отримав у [PERSON] загальну суму позики в розмірі 1 354 600,00 доларів США. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні пояснив, що 18.08.2013 р. відповідач повернув частину боргу в сумі сім тисяч доларів США, які по одній тисячі за згодою сторін віднесено на погашення кожного із семи договорів позики. Крім того, зазначив про те, що отримав від [PERSON] 10000 доларів США, що підтверджується розпискою від 27.03.2008 року та 69 400 доларів США в рахунок погашення боргу за Договором позики від 25.03.2008 року, що підтверджується розпискою від 25.06.2008 року, у зв»язку із чим заявою від 23.07.2015 р. позивач уточнив свої позовні вимоги та просить стягнути борг в сумі 1 268 200,00 доларів США, 3% річних в розмірі 114 138,00 доларів США, 295 012,90 доларів США відсотки за користування позикою. Представники відповідача за первісним позовом в судовому засіданні категорично заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на прощення позивачем боргу, а також звернулися до суду із заявою про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом з порушенням строків позовної давності, не навівши доказів поважності причин пропуску цього строку. Суд відхиляє доводи представників відповідача щодо прощення позивачем боргу, оскільки позивач заперечує проти цього факту, а жодних доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано. Що стосується тверджень представників відповідача за первісним позовом щодо пропуску строку позовної давності позивачем за первісним позовом, суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 1 Договорів позики, позика є безпроцентною, а строк повернення встановлений пунктом 4.1 кожного з договорів (а.с. 12-22, 149). Зі зворотного боку вказаних договорів і розписок вчинено напис «18.08.13 повернуто 1 000 доларів США» та наявний підпис [PERSON] Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні пояснив, що 18.08.2013 р. відповідач повернув частину боргу в сумі сім тисяч доларів США, які по одній тисячі за згодою сторін віднесено на погашення боргу за кожним із семи договорів позики. Цим, на його думку, [PERSON] вчинив дії щодо визнання свого боргу перед [PERSON] та перервав перебіг строку позовної давності. Згідно з розпискою [PERSON] від 25.07.2008 р. він отримав від [PERSON] в якості погашення боргу суму в розмірі 69 400,00 доларів США (а.с. 68). Відповідно до розписки [PERSON] від 27.03.2008 р. він отримав у борг від [PERSON] 10 000,00 доларів США без зазначення строку повернення (а.с. 67). Представник Відповідача за первісним позовом наполягав на тому, що [PERSON] 18.08.2013 р. 7 000 доларів США [PERSON] не повертав. Взаєморозрахунки між сторонами оформлювалися окремими розписками, які зберігалися у позичальника, що підтверджується розпискою [PERSON] від 25.07.2008 р., яка зберігається у відповідача за первісним позовом, та надана його представниками в ході розгляду справи. Тому представники відповідача вказують на відсутність обставин, які б могли свідчити про переривання перебігу строку позовної давності за первісним позовом. Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. Згідно з правовою позицією, вказаною в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-18668 св 15, переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України встановлюється тривалістю у три роки. Початок перебігу строку позовної давності згідно з ст. 261 Цивільного кодексу України, починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У даному випадку, конкретні дати повернення позики визначені у спірних договорах позики та розписках, найпізніша дата повернення позики встановлена 25.07.2008 р. за договором позики від 25 березня 2008 року. У зв'язку з цим, позивач за первісним позовом був обізнаний про день порушення свого права та про особу, яка його порушила з 2008 року, а з позовом звернувся лише у жовтні 2014 року. Таким чином, позовні вимоги за первісним позовом про стягнення суми боргу заявлені за період, що знаходиться поза межами трирічного строку позовної давності, а з»ясовані судом обставини свідчать про те, що переривання перебігу строку позовної давності не відбулось. Крім того, записи від 18.08.2013 року про повернення по 1 000 доларів США [PERSON] [PERSON] виконані самим [PERSON] на розписках, які постійно зберігаються у нього. В силу вимог ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України такі записи не є належними доказами переривання строку позовної давності в межах трирічного строку. Частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі зробленою нею до винесення рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Первісна позовна заява подана після спливу позовної давності, про застосування наслідків якого стороною Відповідача за первісним позовом неодноразово заявлено в ході судового розгляду, в т.ч. і шляхом подання письмової заяви (а.с.72-73). У зв'язку з цим, у первісному позові необхідно відмовити. З приводу вимог зустрічного позову суд зазначає наступне. Згідно з розпискою від 27.03.2008 р. [PERSON], отримав у борг від [PERSON] 10 000, 00 доларів США, без зазначення строку повернення. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Представник Відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні підтвердив факт отримання [PERSON] у борг від [PERSON] 10 000 доларів США за розпискою від 27.03.2008 р., проте заперечував проти стягнення вказаної суми боргу з [PERSON], посилаючись на те, що останнім зменшено позовні вимоги первісного позову, в тому числі на вказану суму заборгованості, а також на те, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом з порушенням строків позовної давності. Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його повернення у будь-який час. Судом встановлено, що взяті на себе зобовязання за розпискою від 27.03.2008 р. відповідачем за зустрічним позовом не виконані, зокрема, не повернуто кошти, відповідно до зазначеної розписки. Разом з тим, суду не надано належних та допустимих доказів звернення [PERSON] до [PERSON] з вимогою про повернення грошових коштів, взятих у борг, а тому суд приходить до висновку про відсутність між сторонами спору про повернення коштів на час звернення до суду з вказаним позовом. Доводи представників позивача за зустрічним позовом про направлення [PERSON] письмової вимоги від 24.02.2015 р. [PERSON] про негайне повернення суми боргу за розпискою від 27.03.2008 р. не беруться судом до уваги, оскільки в судовому засіданні встановлено, що вказана вимога фактично не надсилалася боржникові. Також судом не може бути взято до уваги доводи про направлення вимоги представника [PERSON] від 04.11.2015 р, яку надіслано на адресу [PERSON], оскільки вказані дії здійснено під час судового розгляду справи. Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу, а також позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу.

Outcome: dismissed