Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

В заяві до суду [PERSON] вказала, що в грудні 2009 року між її батьком [PERSON] була домовленість про те, що він позичить гроші [PERSON] для погашення боргу [PERSON] перед підприємством м.Вінниця ,,Техногаз,, [PERSON] використовуючи ту обставину, що її батько перебуває в дружніх стосунках з [PERSON] 31 грудня 2009 року прибув до неї і отримав готівкою 8000 грн. в рахунок погашення боргу [PERSON], що підтверджується написаною ним розпискою про отримання грошей. На час звернення до суду сума боргу їй не повернута і тому вона вимушена звертатись до суду. Вважає, що відповідач повинен сплатити їй проценти за користування грішми, у відповідності до ст.625 ч2 ЦК України сплаті підлягає сума боргу з урахуванням 3% річних від суми боргу, що складає 360 грн., а також до стягнення підлягає моральна шкода в сумі 1800 грн. Всього до стягнення підлягає сума 10160 грн. В судовому засіданні [PERSON], її представники [PERSON] та [PERSON] просили стягнути з [PERSON], суму боргу, 3% річних та завдану моральну шкоду на загальну суму 10160 грн. Так [PERSON] пояснив суду, що на в грудні 2009 року до нього з проханням позичити гроші звернувся [PERSON] Останньому він відмовив, але потім до нього з аналогічним проханням звернулась мати [PERSON] - [PERSON] . Оскільки він її добре знав, то попросив свою доньку [PERSON] позичити гроші. Потім до доньки звернувся представник підприємства ,,Техногаз,, м.Вінниці [PERSON] і отримав 8000 грн. Представник відповідача [PERSON] пред,явлений позов не визнала. Вона вказала, що між сторонами не було укладено жодного договору про передачу коштів, [PERSON] не уповноважував [PERSON] на отримання коштів від будь кого. Тобто не існує юридичних підстав для задоволення позову. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що в грудні 2009 року він працював в ,,Техногаз,, м.Вінниця. Керівництвом підприємства йому була надано вказівка в поїхати в м.Бар і взяти кошти для погашення заборгованості [PERSON] перед підприємством. Йому сказали звернутись до [PERSON], що він відповідно і зробив і в неї він отримав кошти в сумі 8000 грн. Зазначені кошти він передав на підприємство. Будь яких коштів для себе він не отримував. Свідок [PERSON] суду пояснила, що за позику грошей їй нічого невідомо. Її син повідомив, що мали приїхати з його роботи з м.Вінниця і потрібно їм віддати 8000 грн, оскільки він таку суму брав у підприємства. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. До такого висновку суд дійшов із слідуючого: відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так позивачем зазначається про порушення її права передбачених ст.1046, 1047 ЦК України. Вказані норми законодавства передбачають: ст.1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов,язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ст.1047 ЦК України вказує, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладені норми і тих правовідносин, що виникли між сторонами (відповідно до посилення позивача) [PERSON] мала би надати суду розписку про отримання [PERSON] від неї коштів, натомість вона цього не зробила, оскільки такої розписки у неї не має. Представник відповідача заперечила факт отримання [PERSON] коштів від позивача. Суд не приймає до уваги розписку [PERSON] (а.с.4), оскільки останнього [PERSON], у відповідності до вимог ст. 237, 238 ЦК України, не уповноважував на вчинення даного правочину. Оскільки суд дійшов до переконання про необхідність відмови основного позову, то вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог про стягнення 3% річних, завданої моральної шкоди, і у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, завданих судових витрат. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed