Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

В вересні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею, [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого 17 вересня 2008 року на садовий будинок № 541 та земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,12 га, які розташовані на території обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Ізумруд» (ЄДРПОУ 24609792) Кіровської селищної ради, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. В обґрунтування позову позивач вказала, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповіт, відповідно до якого вказане вище майно заповів їй [PERSON]. Даний заповіт було посвідчено 30 квітня 2004 року приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1577. Оскільки державним нотаріусом Коростенської міької державної нотаріальної контори Житомирської області [PERSON] відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] вона звернулася до суду з позовом.\~\~ Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник Кіровської селищної ради про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду не з'явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, тому вважаю можливим розгляд справи у його відсутність за наявними матеріалами. [PERSON] до суду не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.\~\~ В судовому засіданні встановлено, що 17 вересня 2008 року помер [PERSON], про що 17 жовтня 2008 року відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області складено відповідний запис № 8075, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 247538. (а.с.11) За життя, а саме 13 квітня 2004 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого, садовий будинок і належні до нього споруди та земельна ділянка, які розташовані в с/т «Ізумруд» в смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, та інше заповів [PERSON]. (а.с.12) Вказаний правочин було посвідчено 30 квітня 2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1577. Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220\~ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Згідно ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно\~статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. У встановлений законом строк [PERSON] звернулася до державного нотаріусу Коростенської міської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого 19 вересня 2008 року [PERSON]. Однак, постановою від 05 серпня 2016 року державним нотаріусом Коростенської міської державної нотаріальної контори Житомирської області [PERSON] було відмовлено позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку в с/т «Ізумруд» на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, оскільки не підтверджується факт належності спадкового майна померлому [PERSON] Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~(пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. У відповідності зі\~ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Згідно зі ст. 116,131 Земельного Кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми\~ст. 392 ЦК України\~вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вирішуючи дане питання по суті, суд бере до уваги відомості КП Дніпропетровського району «БТІ» від 10.05.2016 року, згідно яких право власності на нерухоме майно, а саме садовий будинок № 541 в с/т «Ізумруд» на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області належить [PERSON]. Підстава виникнення права власності: витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.11.2003 року № 2032901 реєстраційний номер 3517060 серія ЯФФ № 533890, виданий на підставі договору купівлі-продажу серія АВМ № 641397 від 04.10.200 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 1635. Опис майна: садовий будинок А загальна площа 70,6 кв.м, матеріал стін егла, а сіни, а1 відкр. Веранда, Б.В сараї, Г л.душ, Д вбиральня, б навіс, № 1-5 споруди. (а.с. 15) Отже, суд доходить до висновку, що позивач у встановлений законом строк звернулася у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що є підставою для визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, так як іншої можливості оформити своє право на спадкування у неї немає. Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. В силу\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачем спадкових прав на житловий будинок та земельну ділянку у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на садовий будинок № 541 та земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,12 га, які розташовані на території обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Ізумруд» (ЄДРПОУ 24609792) Кіровської селищної ради, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області після смерті [PERSON]. На підставі викладеного і

Outcome: approved