Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Виклад позиції позивача З 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі Позовні вимоги [PERSON] вмотивовані тим, що від шлюбу сторони мають двоє спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку, [PERSON] , [INFO] , батьком яких у їх свідоцтвах про народження записаний відповідач. Подружнє життя між сторонами не склалося, а тому а тому на протязі останнього часу подружжя проживає окремо один від одного. Діти проживають разом із позивачем та знаходяться на повному її утриманні. Позивач [PERSON] на даний час є непрацюючою та перебуває у відпустці по догляду за дитиною і єдиним джерелом доходу є матеріальні виплати на неповнолітніх дітей в сумі 860 гривень. Коштів на утримання дітей не вистачає Відповідач [PERSON] у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, участі в утриманні дітей не приймає. Як зазначає [PERSON] відповідач працює в м. Київ на автозаправній станції, має стабільний заробіток, а тому на її думку може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Такі обставини й стали підставою звернутися до суду з даним позовом. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 09.10.2019 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача 27.11.2019 року позивач [PERSON] подала до суду письмове клопотання провести підготовче судове засідання у її відсутність. 27.01.2020 року від позивача [PERSON] надійшло письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. 24.03.2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи. 21.05.2020 року від позивача [PERSON] надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ухвали суду від 09.10.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено розгляд справи на 02.12.2019 року на 14:00 год. 17.09.2019 року судом здійснювався запит до відділу УДМС України у Вінницькій області з метою встановлення місця проживання відповідача, а тому ухвалу суду від 09.10.2019 року було направлено на адресу відповідача разом з копією позовної заяви, додатками до неї та повісткою про виклик до суду було направлено на адресу відповідача. Ухвалою судді від 02.12.2019 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду на 24.12.2019 року Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд даної справи. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подавав. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Представником відповідача 24.03.2020 року було подано заяву про відкладення розгляду справи, а тому судове засідання відкладалося на іншу дату. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у судовому засіданні немає. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку щодо утримання дитини. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Суд встановив, за час перебування у шлюбі сторони мають двоє спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.7,8,9). Діти проживають разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із позовної заяви (а.с.1-3) і такі обставини не заперечується відповідачем, оскільки останній не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень щодо обставин, зазначених у позовній заяві. Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, що вбачається із позовної заяви. Заперечень щодо вказаної обставини відповідач не висловив, оскільки відзиву на позов із викладенням своїх заперечень на позовну заяву до суду у строк, встановлений в ухвалі від 09.10.2019 року.(а.с.16). В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання дітей не заперечував, однак не визнав заявлені вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини. Суду пояснив, що відповідач [PERSON] проживає разом із позивачкою та надає матеріальну допомогу на її утримання. За вказаних обставин суд вважає, що відповідачем визнаються позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дітей, однак жодних доказів спільного проживання із позивачем та надання матеріальної допомоги відповідачем, представником відповідача в судовому засіданні на огляд суду надано не було. Також, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні утримання дітей та дружини і надавати матеріальну допомогу, проте від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги ухиляється, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням дітей, покладено на позивача [PERSON] і єдиним джерелом доходу є матеріальні виплати на неповнолітніх дітей в сумі 860 гривень, що ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати як дітей до досягнення ними повноліття, так і дружину, з якою проживають діти, до досягнення дитиною трирічного віку. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей та права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України ). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України). Відповідно до змісту ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 ст. 182 СК України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів. Як зазначено у ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи те, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, а дружина має право на утримання від чоловіка у разі проживання з нею дитини, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити в повному обсязі та призначити відповідачу аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, як того просить позивач. Висновки суду З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дітей і обсяг обов`язків по її утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). При визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі від заробітку (доходу) відповідача, тобто за вибором позивача, з якою проживають діти, в силу вимог ч.3 ст.181 СК України. При цьому, суд констатує той факт, що відповідачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Отже, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 840,80 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved