Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати неукладеною додаткову угоду від 30.04.2011 року, визнати подію з його автомобілем, яке мало місце 08.12.2011 року, страховим випадком, відповідно до Договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного автомобіля від 10.12.2010 року і згідно закону, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» на його користь суму на покупку і заміну лобового скла автомобіля Сітроен С4 Picasso в розмірі 13659,42 грн. страхового відшкодування моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 10 грудня 2010 року між ним і відповідачем був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією особистого автомобіля. Об'єктом страхування виступив автомобіль позивача Сітроен С4 Picasso, реєстраційний номер [NUMBER]. За даним договором позивачем була сплачена сума 7341,36 грн. Зобов'язання по укладання договору страхування позивач мав перед Астра-банком, за чиї кредитні кошти купував автомобіль. У зв'язку з погашенням позивачем кредиту у позивача відпало зобов'язання перед банком і він 30.04.2011 року подав на адресу відповідача заяву про дострокове розірвання договору, на підставі чого, між ними була укладена додаткова угода від 30.04.2011 року, в якій сторони дійшли згоди щодо суми повернення коштів в розмірі 4119,21 грн. Позивачем вказана угода була підписана, а відповідач угоду не підписав. 16 травня 2011 року відповідач надіслав факсом позивачу лист розрахунку в якому в односторонньому порядку переглянув умови додаткової угоди від 30.04.2011 року з 4119,21 грн. на 2954,65 грн. Через півроку - за місяць до закінчення договору страхування - 04.11.2011 року відповідач перерахував суму 2954,65 грн. на рахунок позивача. Позивач з таким зменшенням суми не погодився і зазначену оплату в сумі 2954,65 грн. повернув відповідачу, як помилково перераховані кошти. Позивач заявив, що вважає додаткову угоду не укладеною, оскільки вона не підписана відповідачем та в ній змінена істотна умова (сума повернення). Тому, позивач вважав для себе зручним практично не розривати договір страхування. Тому, ним була повернута відповідачу його оплата. Відповідач із зазначеним рішенням позивача про не розірвання договору погодився, залишивши всю суму страхового платежу у себе. За інформацією позивача, відповідач відніс суму платежу собі на дохід, а не депонував зазначену суму, як він повинен був діяти у разі розірвання договору. 08 грудня 2011 року на автодорозі Кривий Ріг-Дніпропетровськ сталася пригода з належним позивачу автомобілем Сітроен С4 Picasso, реєстраційний номер [NUMBER] - з під коліс автомобіля попереду вилетів камінчик і потрапив в лобове скло автомобіля позивача, в результаті чого, по лобовому склу автомобіля пішла тріщина. 09 грудня 2014 року позивачем було особисто подано в офіс відповідача повідомлення про подію з транспортним засобом. При цьому, співробітники офісу відповідача здійснили огляд автомобіля і впевнилися в тому, що лобове скло було дійсно розбите і зробили фотознімки. Проте, замість оплати по страховому випадку, 17 січня 2012 року відповідач направив позивачу лист в якому відмовився від виконання договору страхування в частині оплати покупки лобового скла і його заміну, що він зобов'язаний був зробити за договором страхування. Позивач вважає дії відповідача такими, що порушують чинне законодавство і його права, як потерпілого внаслідок невиконання обов'язку страхувальником. Позивач отримав від автосалону АІС рахунок від 08.12.2014 року на покупку і установку нового лобового скла на суму 13 659,42 грн. У зв'язку з відсутністю у позивача грошових коштів на заміну лобового скла і відмовою відповідача від виконання зобов'язань за страховим договором Позивач був змушений їздити з розбитим лобовим склом практично на протязі 3-х років, відчуваючи, при цьому, незручності і почуття сорому перед друзями і членами сім'ї. Позивач вважає, що факт обману його страховою компанією і моральні муки заслуговують компенсації в розмірі 3000 гривень. Пізніше позивач уточнив свої позовні вимоги в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» на його користь суми на покупку і заміну лобового скла автомобіля Сітроен С4 Picasso та просив стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 23959,74 грн. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» Васютін А.Г. в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Раніше надав суду письмові заперечення, в яких заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказав, що 30 березня 2011 року позивач подав Страховику заяву про дострокове припинення дії Договору. Таким чином, 29 квітня 2011 року дія Договору була припинена, тому відповідача не виникає обов'язку щодо сплати чи відмови у виплаті страхового відшкодування, внаслідок настання ДТП від 08.12.2011 року. Позивач жодним чином не повідомив відповідача про те, що він не згоден із сумою сплаченої йому частини страхового платежу та повернення даних коштів відповідачу. При чому, з моменту сплати коштів вже пройшло більше трьох років, тобто часу для повідомлення про незгоду та повернення коштів у позивача було достатньо. Крім того, що Договір на момент настання ДТП не діяв, позивач не виконав умови Договору, а саме не повідомив органи ДАІ про настання ДТП, а також, не надав пошкоджений автомобіль для огляду та складання акту огляду. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають по наступним обставинам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У судовому засіданні було встановлено, що 10 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних із експлуатацією наземного транспортного засобу № 5132, об'єктом якого є транспортний засіб: Сітроен С4 Picasso, реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] (а.с.3-7). Відповідно до п. 6 р.1 вказаного договору, договір діє з 12.12.2010 року по 11.12.2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Зі слів позивача, 08 грудня 2011 року на автодорозі Кривий Ріг-Дніпропетровськ сталася пригода з належним йому автомобілем Сітроен С4 Picasso, реєстраційний номер [NUMBER], а саме: з під коліс автомобіля попереду вилетів камінчик і потрапив в лобове скло автомобіля позивача, в результаті чого, по лобовому склу автомобіля пішла тріщина. 09 грудня 2014 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням про подію із транспортним засобом (а.с.13), який (відповідач) листом від 17.01.2012 року за № 55/0/17-12 відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки дія Договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних із експлуатацією наземного транспортного засобу № 5132 від 10.10.2010 року припинена (а.с.12). Позивач вважає такі дії відповідача протизаконними, у зв'язку з чим, він звернувся до суду з даною позовною заявою. Разом з тим, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, судом встановлено, що 30 березня 2011 року, на підставі заяви позивача про дострокове припинення дії договору (а.с.9), між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода до Договору № 5132 від 10.10.2010 року про припинення його дії (повернення частини страхового платежу), яким припинена дія вищевказаного договору з 30.03.2011 року та погоджено суму страхового платежу, яка підлягає поверненню позивачу (а.с.10). На підтвердження укладання вищевказаної угоди, відповідач 04 листопада 2011 року перерахував позивачу суму коштів в розмірі 2954,65 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 0009807 від 04.11.2011 року (а.с.14). Позивач вважає вищевказану угоду неукладеною, оскільки угода, яка на руках у позивача має печатку відповідача, але не підписана повноважною особою, а кошти йому сплатили в меншому розмірі ніж передбачено угодою, у зв'язку з чим, він 06 грудня 2011 року повернув перераховані йому кошти в сумі 2954,65 грн. відповідачу, як помилково перераховані, що підтверджується платіжним дорученням № 16 від 06.12.2011 року (а.с.15). Разом з тим, відповідачем вищевказана Додаткова угода до Договору № 5132 від 10.10.2010 року про припинення його дії (повернення частини страхового платежу) від 30.03.2011 року не оспорювалася. З повідомленням про те, що він не згоден з сумою страхового платежу, яка підлягає поверненню йому, він не звертався. Кошти були перераховані відповідачем на рахунок позивача ще 04 листопада 2011 року, але позивач повернув їх лише 06 грудня 2011 року, тобто більше ніж через місяць. Крім того, позивачем не надано суду належних доказів того, що скло на його автомобілі дійсно пошкоджене. Так само, як й не надано доказів спричинення йому моральної шкоди відповідачем. З урахуванням вищевказаного, суду прийшов до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed