Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

В жовтні 2021 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог вказує, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] його донька, яка зареєстрована в квартирі з 01.04.2003 року, однак не проживає в ній, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере. Перешкод в користуванні жилим приміщенням не чиниться. Зазначає, що відповідач не проживає в квартирі, у зв`язку з виїздом та проживанням за кордоном. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користуванням майном. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 18 жовтня 2021 року головуючим суддею в даній справі визначено Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не сплачено судовий збір. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду. Правом надання відзиву, в порядку передбаченому положенням ст. 178,191 ЦПК України відповідач не скористалася. Судова кореспонденція надсилалась відповідачу за зареєстрованим місцем її проживання. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила задовольнити. Зазначила, що відповідач вже тривалий час проживає в Сполучених Штатах Америки, де отримала посвідку на постійне проживання. Відповідач є донькою позивача, який бажає продати зазначену квартиру. Реєстрація відповідача в квартирі порушує право позивача на вільне розпорядження і користуванням майном. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена судом належним чином. 18 листопада 2021 року на адресу суду кур`єрською доставкою «Fedex» надійшла заява, адресована зі Сполучених Штатів Америки відповідачем [PERSON] , в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить проводити розгляд справи без її участі, оскільки знаходиться за межами України. Аналогічна заява була надіслана 23 листопада 2021 року на офіційну електронну адресу Оболонського районного суду м. Києва. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд його приймає. Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу квартири від 11.03.2003 року, посвідченого державним нотаріусом 14-ї Київської державної нотаріальної контори Жуком М.П., [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . (а.с. 13). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 квітня 2021 року [PERSON] є донькою [PERSON] . (а.с. 12). Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва та довідок про реєстрацію місця проживання, виданими Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА від 28.09.2021 року, вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 01.04.2003 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 01.04.2003 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 01.04.2003 року та [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 05.05.2016 року. (а.с.16-19). Як вбачається з посвідки на постійне місце проживання виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , з офіційним перекладом на українську мову, [PERSON] 27 лютого 2018 року отримала право на посвідку на постійне проживання в Сполучених Штатах Америки, строк дії картки до 27.02.2028 року. (а.с. 15). Окрім того, як вбачається з адресованої відповідачем заяви засобами міжнародної кур`єрської доставки «Fedex», остання проживає в Сполучених Штатах Америки. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна . Згідно роз`яснень, викладених у п. 34 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу УРСР власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Положення цієї статті кореспондуються з вимогами ст. 405 ЦК України, згідно частини першої якої члени сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Отже право члена сім`ї власника квартири чи інших зареєстрованих в ній за згодою власника осіб, щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статі 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно з законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Жодних доказів, що відповідач користується житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] матеріали справи не містять. Відповідач не заперечувала проти задоволення пред`явленого позову. Добровільно визначила місце свого постійного проживання, не може знятися з місця реєстрації через проживання в Сполучених Штатах Америки. Виходячи з наведеного, враховуючи, що право зареєстрованих в квартирі за згодою власника осіб, щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло, даних про те, що відповідач фактично проживає за адресою вищезазначеної квартири матеріали справи не містять, а також визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою. Враховуючи наведене та

Outcome: approved