Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 11 серпня 2009 року між ним та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,14 га та розташованого на ній житлового будинку з підсобними приміщеннями, що знаходяться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Петрівське, вул. Бориспільська, буд.38. В той же день, ними було підписано акт прийому-передачі, після чого відповідач почав користуватись вказаним майном. Кінцевий строк дії договору оренди було визначено 01 вересня 2010 року, проте відповідач після вказаного строку продовжував користуватись будинком, тому за їхньою спільною згодою, строк дії договору було продовжено до 01 вересня 2011 року. 04 вересня 2010 року у будинку сталась пожежа, яка призвела до часткового руйнування будинку та пошкодження наявних у ньому речей. Згідно з висновком пожежно-технічної експертизи, пожежа сталася внаслідок самозаймання дерев'яних конструкцій приміщення сауни від розігрітих до високих температур металевих поверхонь печі та димової труби. При цьому, відповідач самостійно без погодження із позивачем добудував приміщення сауни, як виявилось з порушенням будівельно-технічних вимог, що призвело до пожежі. Внаслідок пожежі [PERSON] були завдані матеріальні збитки в сумі 1769120 гривень. Тому [PERSON] просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 1769120 гривень як відшкодування завданої матеріальної шкоди та 100000 гривень як відшкодування завданої моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,14 га та розташованого на ній житлового будинку площею 211,9 кв.м. з підсобними приміщеннями (гараж, плавальний басейн), що знаходяться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Петрівське, вул. Бориспільська, буд.38. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно №1213 від 10 березня 2009 року (а.с.25), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22135920 від 12 березня 2009 року (а.с.25 на звороті), копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯН №153117 (а.с.36-37). 11 серпня 2009 року сторони по справі уклали договір оренди. За умовами якого, [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв в оренду земельну ділянку площею 0,14 га та розташований на ній житловий будинок з підсобними приміщеннями, що знаходяться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Петрівське, вул. Бориспільська, буд.38, строком на 12 місяців з моменту прийняття будинку за актом прийому-передачі (а.с.10-11). В той же день, а саме 11 серпня 2009 року сторонами був підписаний акт прийому-передачі будинку за договором оренди (а.с.12). Згідно з п.8.1 вказаного договору оренди на [PERSON], як орендаря, було покладено наступні обов'язки: забезпечувати збереження і охайність будинку, що орендується, підтримувати його в належному стані; дбайливо ставитись до майна, що знаходиться в будинку; повідомляти орендодавця про аварію, чи інші пошкодження будинку або майна; дотримуватись протипожежних правил; не здійснювати перебудову та перепланування будинку, що орендується, без попередньої письмової згоди на це орендодавця. Відповідно до ст.764 ЦК України визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Встановлено, що після 01 вересня 2010 року [PERSON] продовжував користуватися будинком та [PERSON] не заперечував проти цього. Зважаючи на це, строк дії договору оренди за їх спільною згодою було продовжено на такий саме строк, тобто до 01 вересня 2011 року. 04 вересня 2010 року у будинку №38 по вул. Бориспільська в с. Петрівське Бориспільського району Київської області сталась пожежа. Як вбачається з даних висновку пожежно-технічної експертизи №2-27 від 29 листопада 2011 року, зазначено, що технічною причиною виникнення пожежі, яка сталась 04 вересня 2010 року в будинку, розташованому по вул. Бориспільській, 38, в с. Петровське, Бориспільського району Київської області є самозаймання дерев'яних конструкцій приміщення сауни від розігрітих до високих температур металевих поверхонь печі та димової труби. Осередок пожежі знаходився на фасадній стіні сауни на ділянці, де димова труба та піч знаходились надто близько до спалимих конструкцій стіни. Після загоряння приміщення сауни, відбулося різке збільшення фронту відкритого полум'я та його розповсюдження на спалимі конструкції покрівлі будинку та в приміщення (а.с.42-51). З пояснень представника позивача встановлено, що сауна, яка є осередком пожежі, була побудована відповідачем самостійно без погодження з [PERSON], що підтверджується актом прийому-передачі (а.с.12), в якому вказано лише будинок та гараж. За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи представника відповідача, про те, що [PERSON] було відомо про добудовану сауну, ще задовго до пожежі, яка сталася 04 вересня 2010 року, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду належними та допустими доказами. Водночас, факт порушення будівельно-технічних вимог при будівництві сауни підтверджено висновком пожежно-технічної експертизи №2-27 від 29 листопада 2011 року, складеного Державним науково-дослідним експертно криміналістичним центром (а.с.42-51). Згідно вимог ч.6 ст.55 Кодексу цивільного захисту України обовязок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями покладається на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму. Судом також встановлено, що за фактом пожежі, яка сталась 04 вересня 2010 року Бориспільським МВ ГУ МВС України в Київській області було відкрито кримінальне провадження №12013100100000928 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.270 КК України, тобто за порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки. В подальшому постановою слідчого Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області від 08 липня 2015 року кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України, у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення(а.с.52-53). Згідно звіту товарознавчого дослідження від 09 вересня 2010 року, складеного субєктом оціночної діяльності ПП «Авто-Експрес», розмір матеріального збитку, завданого власнику житлового будинку, який знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Петрівське, вул. Бориспільська, 38, внаслідок пожежі становить 1769120 гривень (а.с.13-24). Відповідно положення ст.759 та ст.779 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Наймач зобов'язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця. За змістом ст.614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Крім цього, суд звертає увагу, що чинне цивільне законодавство України за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, передбачає презумпцію вини правопорушника і тягар доказування в даному випадку щодо відсутності вини у заподіянні шкоди покладається на відповідача. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування» від 27 березня 1992 року №6, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до положення ч.1 та п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно розяснення, викладеного в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про знищення та пошкодження державного чи колективного майна шляхом підпалу або внаслідок порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки» №4 від 02 липня 1976 року, судам необхідно виходити з того, що відшкодуванню підлягають вартість знищеного пожежею майна, витрати на відновлення або полагодження майна, частково пошкодженого внаслідок пожежі або при її гасінні, а також інші завдані нею збитки. Твердження представника відповідача про те, в момент пожежі [PERSON] перебував за межами Київської області; не є будівельником та не має спеціальних знань в сфері будівництва; особисто не будував приміщення, яке згоріло, суд вважає безпідставними. Оскільки, пожежа сталася саме в приміщенні, якими володів відповідач на умовах договору оренди та яке без дозволу позивача збудував на орендованому подвірї, а тому саме відповідач має нести цивільно-правову відповідальність за збереження орендованого приміщення. Доводи представника відповідача стосовно того, що вартість оцінки матеріального збитку, завданого позивачу, майже вдвічі перевищує вартість будинку, зазначеного в технічному паспорті, а також те, що звіт товарознавчої оцінки житлового будинку та майна складено виключно на підставі наданих позивачем документів, також не враховуються судом за відсутності такого розрахунку відповідача на спростування розміру заявленого до стягнення розміру завданого матеріального збитку. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність вини у виникненні пожежі та пошкодженні майна позивача, відповідачем [PERSON], який станом на момент виникнення пожежі був орендарем будинку та мав відповідні правові підстави для перебування у будинку, але самовільно та без належних на те підстав добудував до будинку сауну з порушенням вимог пожежної безпеки, використання якої стало наслідком виникнення пожежі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 1769120 гривень. До вказаного висновку суд приходить також виходячи з того, що судом критично сприймаються доводи представника відповідача щодо пропуску [PERSON] строку позовної давності при предявленні даного позову. Встановлено, [PERSON] предявив позов про стягнення завданої йому матеріальної та моральної шкоди 20 жовтня 2015 року, про що свідчить реєстраційний штамп Бориспільського міськрайонного суду Київської області (а.с.1). Зважаючи на те, що постановою слідчого СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON] від 24 травня 2011 року [PERSON] було визнано цивільним позивачем по кримінальній справі №05-7853 на суму завданого збитку 1860000 гривень. Водночас, лише 08 липня 2015 року слідчим Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON] було винесено постанову про закриття кримінального провадження у звязку встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Таким чином, лише після закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбачено ч.2 ст.270 КК України, у 2015 році у позивача виникло право на предявлення цивільного позову з метою захисту своїх порушених прав та неможливістю отримати відшкодування за завдану матеріальну шкоду в рамках кримінального провадження. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З огляду на це, [PERSON] не пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За правилом п.3 ч.2 та ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки було пошкоджено майно, яке належить йому на праві власності. Судом також враховується те, що протягом довготривалого строку, з часу пожежі, тобто з часу заподіяння збитків та до цього часу позивач не отримав відшкодування завданої йому шкоди. Разом з цим, враховуючи вимоги закону щодо принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з [PERSON] на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000 гривень. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанцій від 09 жовтня 2015 року (а.с.2,3) вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 6577 гривень 20 копійок. Предявлений ним позов задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 6577 гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial