Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Відповідачка [PERSON] у судові засідання, які призначалися на 12.02.2018р., 04.06.2018р., будучи сповіщена, не явилася, про причину неявки суд не сповістила. У звязку із цим, [PERSON] про розгляд справи була повідомлена в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, яка передбачає, що з опублікуванням\~оголошення про\~виклик відповідач\~вважається повідомленим\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи. \~ \~ \~ \~Представник позивачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. \~ \~ \~ \~Третя особа Бесарабська товарна біржа заперечень, додаткових заяв щодо позову не надала, в судове засідання свого представника не направила. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 08.07.2016р.; копія технічного паспорту на житловий будинок №22 по вул. Матросова в м. Рені Одеської області, оформленого на імя позивачів; копія робочого проекту ТОВ «Пеко-ЛТД» м. Рені про газопостачання житлового будинку позивачів; копія договору купівлі-продажу нерухомості від 16.09.1997р. № 2305; копії розрахункових книжок про сплату за комунальні послуги. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON], діючі через свого представника - [PERSON], звернулися до суду із вищезгаданими вимогами до [PERSON], зазначивши, що 16.09.1997р. між ними та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, згідно якого [PERSON] продала, а вони купили житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Матросова, 22 в м. Рені Одеської області за 5417 грн. За № 2305 договір було зареєстровано представництвом Одеської товарної біржи в м.Ізмаїлі. На підставі даного договору право власності на житловий будинок було зареєстроване у Ренійському БТІ. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення технічної документації на будинок, позивачам було розяснено, що вони, як власники нерухомого майна, мають право користуватися та володіти житлом, проте через ряд порушень, допущених біржею при оформленні договору, не можуть розпорядитися ним. Враховуючи вищенаведене, позивачі вимушені були звернутися із позовом до суду. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупці передали продавцю обумовлену суму, продавець передала документи, нерухомість в натурі. Позивачі фактично вступили у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання правочину виконали поточний ремонт, разом із сімєю перейшли мешкати за цією адресою, провели газ, сплачують всі комунальні платежі - тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки доводи позивачів знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. У звязку з тим, що спірні правовідношення мали місце до 01.01.2004р. (тобто до введення в дію Цивільного кодексу 2003р.), застосовуються положення цивільного законодавства 1963 р. Згідно ст. 227 ЦК України 1963р. договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є недійсним. Однак, в ч.2 ст. 47 ЦК України 1963р. зазначено, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Аналогічні вимоги містить ст. 220 ЦК України 2003р. Таким чином, по даній справі між сторонами при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передані гроші, позивачам об'єкт нерухомості, яким вони на теперішній час володіють і користуються, проте через ряд допущених порушень при оформленні договору, не можуть ним розпорядитися. Вини сторін у порушенні вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення договору немає, в даний час повторне оформлення купівлі-продажу є неможливим, оскільки теперішнє місце мешкання відповідачки позивачам невідомо. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідачки щодо будинку та встановленні права на нерухомість у позивачів, тому є правові підстави визнати договір дійсним та право власності на житловий будинок за позивачами.

Outcome: approved