Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

В вересні 2017 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивач вказав, що він є власником житлового будинку в [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстровані, але не проживають з лютого 2015 року по сьогодні відповідачі колишня співмешканка його сина [PERSON] та її син [PERSON], які із зазначеного часу не користуються житловою площею, їх власних речей у будинку немає, але в добровільному порядку вони не знялися з реєстрації. Факт реєстрації відповідачів обмежує права власника на нерухоме майно, що стосується володіння, користування і розпорядження ним, тому звернувся до суду. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримують, просять задовольнити, визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими що втратили право на користування житловим будинком, який знаходиться по [ADDRESS], не заперечують проти заочного розгляду справи. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що [PERSON], [PERSON] з лютого 2015 року не проживають у будинку [PERSON], що знаходиться по [ADDRESS]. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України та того, що відповідачка про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних мотивів. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS], що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 26847372 від 28.07.2010 року. За вказаною адресою зареєстровані, але не проживають з лютого 2015 року по сьогодні відповідачі [PERSON], [PERSON] які із зазначеного часу не користуються житловою площею, їх власних речей у будинку немає. Зокрема, факт не проживання відповідачів в спірному будинку понад один рік стверджується актами, складеними уповноваженою комісією Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області 03 лютого 2017 року, 26 квітня 2017 року, 22 червня 2017 року, 14 липня 2017 року. Факт реєстрації відповідачів обмежує права позивача як власника на нерухоме майно, що стосується володіння, користування і розпорядження ним. Відповідно до змісту ст. ст. 64, 156 Житлового кодексу України - до членів сім'ї власника будинку належать дружина, їх діти і батьки. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Реєстрація відповідачів обмежує права позивача як власника нерухомого майна, що стосується володіння, користування і розпорядження ним. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачі не користуються житлом понад один рік.

Outcome: approved