Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

В жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку № 73-а по вул. Ходченко в м. Миколаєві. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та пояснила, що син позивачки прописаний в будинку з 2006 року , але з червня 2015 року зібрав свої речі і переїхав на інше місце проживання. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивачка сплачує самостійно, має намір продати будинок. Неодноразово зверталася до відповідача за вирішенням цього питання в добровільному порядку. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що дійсно з червня 2015 року не проживає в зазначеному будинку, переїхав до м.Києва, де працює, винаймає житло, має своє коло спілкування. Його особистих речей в будинку не перебуває. Виїхав з будинку за власною ініціативою. Мати не першкоджала його проживанню в будинку, за весь час непроживання він сам не намагався повернутися до М иколаєва. Суду пояснив, що заперечує проти позхову, оскільки йому потрібна реєстрація. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, влаксником будинку № 73-а по вул. Ходченко в м. Миколаєві є позивачка. Крім позивача, її доньки [PERSON] ( яка на час вирішення справи за повідомленням представника позивачка самостійно знялася з реєстрації за вказаною адресою) в квартирі зареєстрований і її рідний син [PERSON] Як вбачається з матеріалів позову, і повністю визнав відповідач в судовому засіданні з червня 2015 року він забрав свої особисті речі і виїхав з будинку на постійне місце проживання в м.Київ. З того часу в будинку не проживає, участі в оплаті комунальних платежів не приймає, фактично має інше постійне місце проживання. Частиною 3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і у порядку, передбачених законом. Відповідач є рідним сином позивачки, був прописаний 22.06.2006 року як член сім'ї власника житла, отже до правовідносин сторін підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, при розгляді справ про визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності понад встановлені законом строки. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. 405 ЦК України суд дійшов до висновку про відсутність відповідача понад рік в зазначеному будинку , враховуючи тривалість не проживання, без поважних причин, фактичне інше місце постійного проживання, що є підставою для визнання його такими, що втратили право користування жилим приміщення вказаної квартири. При цьому суд не може взяти до уваги заперечення відповідача, оскільки необхідність збереження реєстрації місця проживання не є підставою для зберігання його права на користування спірним житлом. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. ст. 88 ЦПК України судові витрати , сплачені при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved