Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

В грудні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначаючи, що вона з 1986 року проживала однією сімєю із [PERSON] та за час спільного проживання вони вели спільне господарство, спільно придбавали майно. Зокрема, 10 лютого 1994 року за спільні кошти вони придбали житловий будинок за адресою: с. Тимошівка вул. Пролетарська, 59. На початку 2014 року їх стосунки зіпсувалися, [PERSON] покинув місце проживання і залишив у сільській раді розписку, що не заперечує на переоформлення будинку на [PERSON] Враховуючи, що майно було придбане під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, тому їй належить половина будинку, а від свого права власності [PERSON] відмовився, позивач просить встановити факт її проживання однією сімєю з [PERSON] у період з 1986 року по 2014 рік і визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: с. Тимошівка вул. Пролетарська, 59. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги та підставах викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, письмові пояснення, докази та заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений своєчасно. Представник третьої особи Реєстраційної служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою [PERSON] та проживає по сусідству. Їй достовірно відомо, що [PERSON] тривалий час проживала однією сімєю з [PERSON] в них народилася дочка, вони спільно купили житловий будинок, але повної суми в них не було, тому вони домовилися виплачувати вартість будинку частинами. Згодом попередній власник будинку помер, тому рішенням суду було визнано право власності на будинок за [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в с. Тимошівка по сусідству з [PERSON] Так, їй відомо, що [PERSON] тривалий час, а саме з 1986 року проживала однією сімєю з [PERSON] В них народилася спільна дочка, в 1994 році вони придбали житловий будинок в якому разом проживали. Весною 2014 року [PERSON] написав розписку про відмову від своєї частки спільного житлового будинку на користь [PERSON], яку свідок разом в [PERSON] засвідчили своїми підписами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є депутатом Тимошівської сільської ради. Йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно як чоловік і дружина в період з 1986 по 2014 рік вели спільне домашнє господарство, в них народилася дочка. В 1994 році вони придбали будинок по вул. Пролетарській та проживали там. Свідок [PERSON]В, в судовому засіданні пояснила, що вона являється племінницею [PERSON] ЇЇ дядько [PERSON] з 1986 року по 2014 рік проживав спільно однією сімєю з [PERSON], вони мали дочку. В 1994 році вони придбали житловий будинок по вул. Пролетарській в с. Тимошівка. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно положень ч.2\~ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Обґрунтовуючи факт свого спільного проживання з [PERSON], спільного ведення ними домашнього господарства, позивач [PERSON] посилається на покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], акт депутата сільської ради. Так, в судовому засіданні вказані свідки підтвердили, що [PERSON] дійсно проживала однією сімєю з [PERSON] у період з 1986 року по 14 березня 2014 року. Згідно з актом депутата Тимошівської сільської ради [PERSON], у період з 1986 по 2014 р. [PERSON] та [PERSON] дій2сно проживала як чоловік і дружина без укладення шлюбу за адресою : с. Тимошівка, вул. Пролетарська, 59. Таким чином, суд, аналізуючи показання свідків в сукупності з іншими матеріалами справи, приходить до висновку, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу. Водночас, суд звертає увагу, що спірні правовідносини щодо встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя регулюються\~Сімейним кодексом України. Так, до 1 січня 2004 року, тобто до дня набрання чинності\~СК України\~сам по собі факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу не тягнув за собою юридичних наслідків. Відповідно до діючих на той час норм цивільного права при вирішенні питання спільного набуття майна кожна із сторін повинна була довести факт внесення коштів у придбання такого майна. З 01 січня 2004\~року Сімейним кодексом\~була передбачена можливість поширення статусу спільної сумісної власності на майно, набуте за час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу. За таких обставин, до 01 січня 2004 року на спільне проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу не поширюються правила щодо спільної сумісної власності подружжя і факт спільного проживання має юридичне значення лише після зазначеної дати. Отже, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання факту спільного проживання підлягають задоволенню частково шляхом визнання факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року. Стосовно позовних вимог в частині визнання права власності суд звертає увагу на таке: Відповідно до рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 7 березня 2007 року, за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Запорізька область Михайлівський район с. Тимошівка, вул. Пролетарська, 59. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 21 березня 2007 року за [PERSON] було зареєстроване права власності на вказаний житловий будинок. Тобто, право власності на спірний житловий будинок у [PERSON] виникло саме 21 березня 2007 року, в період спільного проживання однією сімєю як чоловік і жінка без укладення шлюбу з [PERSON]М Так, в силу положень\~ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, набутою в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. За\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації звязку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобовязання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. В силуст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільне майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом, в тому числі і у звязку з його набуттям у шлюбі. За загальним правилом, проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя (ч. 2 ст. 21 СК України). У той же час,\~ст.74 СК України\~презюмує, що майно, набуте жінкою та чоловіком, що проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ч.2\~ст.3 Сімейного кодексу України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Вважається, що кожна річ, набута зазначеними особами за період їх проживання однією сімєю без шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності. Оскільки чинним законодавством презюмується виникнення у жінки та чоловіка, що проживають однією сімєю без шлюбу між собою права спільної сумісної власності на майно, набуте за цей час, то, обовязок довести протилежне, покладається на особу, яка вважає майно своєю особистою власністю. Разом з тим, вирішуючи дану категорію спорів, необхідно не тільки встановити факт проживання жінки та чоловіка однією сімєю без реєстрації шлюбу та набуття ними в цей час майна, а і визначитися у нормі, яка регулювала на той час відносини між названими особами. Відповідно\~ст.74 СК України\~якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ч.2\~ст.75 СК України\~на майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. Згідно з ч.1\~ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, частки майна таких осіб є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що сторони дійшли домовленості з приводу поділу спірного житлового будинку з надвірними спорудами. Тому суд вважає, що в порядку поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності сторін, належить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку в житловому будинку за адресою: с. Тимошівка, вул. Пролетарська, 59. Інша 1/2 частка в цьому обєкті нерухомого майна належить [PERSON] Позивач [PERSON] просила суд визнати за нею право власності також і на частку, що належить [PERSON], посилаючись на відмову [PERSON] від права власності. Так, дійсно згідно розписки від 14 березня 2014 року [PERSON] відмовився від своєї частки житлового будинку в с. Тимошівка по вул. Пролетарській, 59, на користь [PERSON] (а.с. 13). Вказана розписка була написана [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], підписи яких були посвідченні сільським головою [PERSON] Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 346 ЦК України, однією з підстав припинення права власності є відмови власника від права власності. Порядок такої відмови врегульований ст. 347 ЦК України, згідно з якою, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Таким чином, суд не може прийняти розписку [PERSON] в якості належного доказу відмови від права власності, оскільки відмова від права власності на майно що підлягає державні реєстрації, яким є нерухоме майно житловий будинок, підлягає обовязковій реєстрації з внесенням відповідних відомостей до державного реєстру. Отже, позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню.

Outcome: partial