Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

В жовтні 2015 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просила усунути їй перешкоди у користуванні 27/200 частинами квартир № 1,2,3,5, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Енергетична буд. 7, вселити її у належні їй 27/200 частин квартир № 1,2,3,5, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Енергетична, буд. 7, встановити наступний порядок користування 27/100 частин квартири № 1,2,3,5, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Енергетична буд. 7: виділивши їй у користування кімнату (яка у технічному паспорті від 30.11.2012 року вказана під № 6) житловою площею 12,1 кв.м. (відповідно до її 27/200 частки); виділити [PERSON] та [PERSON] іншу кімнату (яка у технічному паспорті від 30.11.2012 року вказана під № 5) площею 13,4 кв.м. (відповідно до їх 27/200 частки); підсобні приміщення, а саме: коридор, кухня, умивальня, туалети, тамбур - залишити в загальному користуванні. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на праві власності належить 27/200 частин квартир № 1,2,3,5, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Енергетична буд. 7. Однак потрапити до будинку вона не може, оскільки відповідачі самовільно змінили замки на вхідних дверях, та не впускають її до будинку, бо начебто у неї з відповідачами домовленості щодо порядку користування домоволодінням немає, а частки домоволодіння не виділені в натурі. Наполягання позивачки вселитися та вирішити житловий спір добровільно, залишились без задоволення. Після чого вона була змушена звернутися з відповідною заявою по вище викладеним обставинам до міліції, а міліціонер, який приймав її заяву, вказав, що для міліції підставою для її вселення в зазначену вище квартиру, може бути лише відповідне рішення суду. Таким чином, на теперішній час, порушено право позивачки на вільне розпорядження своєю власністю, так як відповідачі чинять своїми діями перешкоди позбавляючи [PERSON] можливості користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності нерухомим майном. У звязку з викладеними обставинами позивачка була змушена звернутися до суду з даною позовною заявою Ухвалою суду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення були виділені в окреме провадження. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги позивачки та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], який також є представником відповідача [PERSON], в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивачки та просили відмовити їй в повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [INFO], належить на праві власності 27/200 частини квартири № 1,2,3,5, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Енергетична, будинку № 7, на підставі Договору дарування 27/200 частки квартири від 17.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 708 (а.с.5). Право власності позивачки на вищевказане нерухоме майно зареєстроване за нею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 10824857, що підтверджується Витягом з вказаного реєстру за № 42368425 від 17.08.2015 року (а.с.6). Відповідачі є співвласниками позивачки по вищевказаній квартирі, що визнавалося та не заперечувалося сторонами у справі. А тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивачка звернулася до суду, оскільки бажає виділити у натурі свою частку із майна, що є у їхній спільній частковій власності, а відповідачі відмовляють їй у цьому та чинять перешкоди у користуванні належним їй майном. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про виділення в натурі належної їй частини у спірному домоволодінні. Разом з тим, для встановлення можливості розподілу спірного домоволодіння необхідні спеціальні знання, якими суд не володіє. Згідно із положеннями ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Особи, які беруть участь у справі, мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, визначається судом. При цьому суд має мотивувати відхилення питань осіб, які беруть участь у справі. Особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту, заявляти відвід експерту, давати пояснення експерту, знайомитися з висновком експерта, просити суд призначити повторну, додаткову, комісійну або комплексну експертизу. Судом розяснювалося представнику позивачки про можливість призначення судом судової будівельно-технічної експертизи для встановлення цих обставин, але представник позивачки відмовився від призначення судової експертизи та вважав можливим розглянути справу, на підставі наявних в матеріалах справи документів та доказів. При цьому на питанні суду про те, яке приміщення зазначено в технічному плані на а.с. 7 (зворотна сторона) перед № 6 (житлова) пояснити не зміг. Але ж, згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обставини, вказані позивачкою та її представником, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді, у звязку з чим, суд вважає позовні вимоги позивачки необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed