Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

В вересні 2020 року адвокат Меланчук Ігор Віталійович який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся з позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА « СУХА БАЛКА» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Мотивуючи свою заяву тим, що з 24.07.2012 року по 08.12.2015 року [PERSON] працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача на посаді механіка підземної дільниці № 26 шахти «Ювілейна» ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «СУХА БАЛКА», внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 15.03.2016 року позивачу встановлено 20 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, без встановлення групи інвалідності з наступним переоглядом. При переогляді 02.02.2017 року позивачу визначено 25% втрати професійної працездатності, без встановлення групи інвалідності з наступним переоглядом. Висновком МСЕК від 20.12.2018 року [PERSON] визначено ступінь втрати професійної працездатності - 60% по хОЗЛ та встановлено третю групу інвалідності, з 10.12.2018 року - БЕЗСТРОКОВО. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, та ходьбі, сильний сухий приступоподібний кашель, біль та важкість у грудній клітці, відчуття серцебиття, біль в області серця, головний біль, запаморочення, загальну слабкість, швидку втому. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. [PERSON] не відчуває покращення стану здоров`я, тривале лікування не дає ефективних результатів та має короткочасну дію. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 283 380 гривень, яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Представник відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» адвокат Гарькавий А.Г. скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів (підвищена вібрація, пил, знижена температура, шум, тощо) усунути ці фактори не можливо, порядок та вимоги щодо роботи в шкідливих умовах регламентовані законодавчо і компенсуються підвищеною оплатою праці, пільговою пенсією, додатковими відпустками, скороченим робочим часом. Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці. Зазначають, що підприємство не порушувало технологію виробництва, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку настанням шкоди не вчиняло, а тому не може нести відповідальність за ушкодження здоров`я позивача. Позивачем не надано до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. Вважають, що сума в яку оцінив позивач свої моральні страждання не відповідає вимогам розумності та справедливості, є необґрунтованою та завищеною. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно положень до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантованост.124 Конституції України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судом встановлено, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з підприємством ПрАТ «СУХА БАЛКА», а саме в період часу з 14.06.2012 року по 04.08.2017 року працював на різних посадах шахти «Ювілейна» ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «СУХА БАЛКА». Звільнений 04.08.2017 року за власним бажанням по виходу на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книги позивача (а.с. 40-53). Висновком МСЕК від 15.03.2016 року позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 20 % по ХОЗЛ, без встановлення групи інвалідності з наступним переоглядом 01.02.2017 року (а.с.10-11). При переогляді 02.02.2017 року Висновком МСЕК [PERSON] визначено 25 % втрати професійної працездатності по ХОЗЛ з 23 січня 2017 року - БЕЗСТРОКОВО, без встановлення групи інвалідності (а.с. 12-13). Висновком МСЕК від 20.12.2018 року позивачу визначено 60% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності з 10.12.2018 року - БЕЗСТРОКОВО (а.с. 14-15). Відповідно до довідки до акта медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 738975 від 20.12.2018 року [PERSON] протипоказана важка праця в умовах виробничого пилу ( а.с.16-17). Згідно Акту від 08 грудня 2015 року Форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме робота позивача протягом 3 роки 5 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: умови праці підземного механіка дільниці за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості з вмістом кристалічного кремнію діоксиду у пилу від 10% до 70% - 6.0 при гранично допустимій до 2.0. Осіб які винні в настанні у позивача професійного захворювання та порушення цими особами законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів - не встановлено (а.с. 18-21). Між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частинами 1,3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» встановлено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. За змістом ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини підприємства суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, який кашель, загальну слабкість, швидку втому, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 60% та отриманням третьої групи інвалідності - БЕЗСТРОКОВО, період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, тому суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 130 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Вищезазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Щодо судових витрат слід зазначити наступне. Позивача згідно п.2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1 300 гривень.

Outcome: partial