Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

В заяві [PERSON] зазначила, що вона 05.02.2015 зареєструвала шлюб з [PERSON] .. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не має. Подружнє життя між ними припинено з березня 2020 року. За час перебування у шлюбі між ними виникали спори та непорозуміння. Шлюбні відносини між ними припинені. Подальше проживання та збереження сім`ї неможливе і суперечить її інтересам. Тому просила розірвати шлюб з [PERSON] .. Після розірвання шлюбу просила залишити її прізвище « [PERSON] ». Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в поданій заяві просила розгляд справи проводити у її відсутність, заявлені вимоги підтримує. Заінтересована особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв, заперечень проти заяви, а також клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 05.02.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом № 17. Також судом встановлено, що 08.07.2015 вироком Тростянецького районного суду Вінницької області [PERSON] засуджений до позбавлення волі. На даний час відбуває покарання в ДУ «Ладижинська виправна колонія №39», кінець строку відбування покарання 24.04.2022 року, що підтверджується довідкою ДУ «Ладижинська ВК № 39» від 16.04.2021 року. Згідно з ч.1ст.4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не проживають однією сім`єю, подальше проживання та збереження сім`ї неможливе і суперечить інтересам заявника. Тому суд вважає, що їх сім`я розпалась, подальше збереження шлюбу неможливе. Також, судом було вирішено питання про відшкодування судових витрат з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як дана справа, розглянута в порядку окремого провадження. У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи (ч. 3 ст. 42 ЦПК України). Порядок розгляду справ окремого провадження визначений ст.294 ЦПК України. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. З огляду на викладене відшкодування судових витрат можливе у справах позовного провадження, у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 607/1219/18. Тому в задоволенні вимог про відшкодування судових витрат слід відмовити.

Outcome: approved