Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» про стягнення штрафних санкцій за договорами купівлі-продажу нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначено, що 13.10.2015 року між позивачем та ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» було укладено Договори купівлі-продажу нерухомого майна - земельної ділянки, площею 2 га, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Олевський район, Жубровицька сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 1824481600:04:000:0694; та будинку механізатора, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до умов яких позивач передав у власність ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ», а, останнє, прийняло зазначену земельну ділянку та будинок механізатора за вказаними адресами, і зобов`язалось сплатити до 30.10.2015 року, за вказане майно 545200,00 грн., та 29500,00 грн., відповідно, зарахувавши кошти на поточний рахунок позивача № [NUMBER] в ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001. Сторонами в договорах було обумовлено, що факт проведення повного розрахунку та виконання договору має засвідчуватись заявою продавця, що є невід`ємною частиною договорів, справжність підпису на якій має бути посвідчено нотаріально. Позивач вказує, що станом на дату подання позову відповідач сплатив на користь позивача в якості оплати набутої ним у власність земельної ділянки суму в розмірі 244950,00 грн., однак, розмір невиконаного грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу земельної ділянки становить суму в розмірі 300250,00 грн. Також відповідач не виконав грошове зобов`язання і за договором купівлі-продажу будинку механізаторів, та розмір боргу становить суму в розмірі 29500,00 грн., що підтверджується довідкою ПАТ «Кредит Агріколь Банк» від 02.05.2018 року, де зазначено, що кошти перераховані відповідачем 02.09.2016 року були повернуті на його рахунок. Крім того, у звіті «Про результати аудиту фінансової звітності ТОВ «ВНГ ЕКО Капітал» за звітний період з 03.06.2015 р. по 30.06.2016 р.» від 08.11.2016 року зазначено, що розрахунок за придбаний об`єкт нерухомого майна станом на дату проведення перевірки не проведено, у зв`язку із заблокуванням рахунку позивача, та кошти в сумі 29500,00 грн. були повернуті. В зв`язку з відмовою відповідача в добровільному порядку виконати грошове зобов`язання, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача на його користь штрафні санкції за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 351886,51 грн., яка складається із: 3 % річних в розмірі 23552,00 грн., інфляційні втрати в сумі 93200,18 грн. та пеню за 869 днів в сумі 235134,33 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2018 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У вересні 2019 року позивачем було збільшено позовні вимоги та, останній, просив суд стягнути з відповідача на його користь штрафні санкції за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 13.06.2016 р. по 09.09.2019 р. в сумі 390394,19 грн., яка складається із: 3 % річних в розмірі 32063,00 грн., інфляційні втрати в сумі 123197,19 грн. та пені в сумі 235134,33 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.11.2019 року, у справі було закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав. Одночасно зазначила, що відповідач допустив неналежне виконання грошових зобов`язань за договорами купівлі-продажу, кошти за договорами в повному обсязі не сплачені, а відтак наявні підстави для стягнення з відповідача передбачених законом штрафних санкцій. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на позов, а також просив застосувати до позовних вимог в частині стягнення пені строки позовної давності, відмовивши позивачу в цій частині позову з цих підстав. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 2-1-К від 09.10.2015 року, [PERSON] було звільнено з посади директора ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» та призначено на посаду генерального директора зазначеного підприємства, а також відповідно до наказу № 1-зв від 11.06.2016 року, [PERSON] відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку із оголошеною недовірою було звільнено з посади директора ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» 11.06.2016 р. В період перебування позивача на посаді генерального директора ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ», 13.10.2015 року між фізичною особою - [PERSON] і юридичною особою - ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» було укладено Договори купівлі-продажу - земельної ділянки, площею 2 га, та будинку механізатора, за якими [PERSON] , як власник майна, передав у власність ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ», а ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» прийняв земельну ділянку, площею 2 га, яка знаходиться за адресою: Житомирська область, Олевський район, Жубровицька сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 1824481600:04:000:0694; та будинок механізатора, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і зобов`язався сплатити до 30.10.2015 року, за вказане майно 545200.00 грн., та 29500.00 грн., відповідно. За умовами вказаних договорів відповідач зобов`язався сплатити до 30.10.2015 року, за вказане майно - земельну ділянку та будинок механізатора - 545200,00 грн., та 29500,00 грн., відповідно, зарахувавши кошти на поточний рахунок позивача [PERSON] № [NUMBER] в ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001. Сторонами в договорах було також обумовлено, що факт проведення повного розрахунку та виконання договору має засвідчуватись заявою продавця, що є невід`ємною частиною договорів, справжність підпису на якій має бути посвідчено нотаріально. Зазначені Договори посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алейніковим М.В., за реєстровим № 491 (земельна ділянка) та реєстровим № 489 (будинок механізатора). Згідно із п. 3 Договору купівлі-продажу земельної ділянки та п.2.1 Договору купівлі-продажу будинку механізатора, після укладення цих Договорів покупець сплатив продавцю лише частину грошової суми, у розмірі 250 200,00 грн., в якості оплати набутої ним у власність земельної ділянки. Позивач зазначає, що станом на день звернення до суду із позовом до відповідача, останній, не приступив до виконання грошового зобов`язання за Договором купівлі-продажу будинку механізатора від 13.10.2015 року, в сумі 29500.00 грн., та не виконав свого зобов`язання щодо повної сплати грошової суми за земельну ділянку, у розмірі 300250,000 грн. Посилаючись на те, що відповідач не провів повну оплату згідно з договором купівлі-продажу будинку механізатора від 13.10.2015 року, а саме: не сплатив 29 500 грн. та не виконав свого зобов`язання повної сплати грошової суми за земельну ділянку в розмірі 300250,00 грн., позивач, посилаючись на вимоги ст.ст. 526, 530, 610, 625 ЦК України, а також в зв`язку з неналежним виконанням з вини відповідача умов договорів в частині грошових зобов`язань в обумовлений сторонами строк, просив стягнути з відповідача на його користь штрафні санкції за неналежне виконання грошового зобов`язання за період з 13.06.2016 р. по 09.09.2019 р. в сумі 390394,19 грн., яка складається із: 3 % річних в розмірі 32063,00 грн., інфляційні втрати в сумі 123197,19 грн. та пеню в сумі 235134,33 грн. Станом на дату розгляду даної справи зазначені договори є чинними, у встановленому законом порядку не визнані недійсними та/або розірвані, а також доказів внесення будь-яких змін до них у встановленому законом та договором порядку матеріали справи не містять. Вирішуючи спір, суд приймає до уваги те, що відповідно до загальних положень про купівлю-продаж, викладених у параграфі 1 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 цього кодексу). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень (ч. 1, абз 1 ч. 3). Відповідно до ст. 62 Закону України «Про господарські товариства», у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Судом встановлено, що на момент укладення та виконання договорів генеральним директором ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» був [PERSON] , який є позивачем у цій справі, і який, перебуваючи на посаді генерального директора товариства відповідача здійснив лише часткову оплату за спірними договорами, та в обумовлений сторонами строк умови договорів належним чином не виконав. Слід зазначити, що саме [PERSON] , як генеральний директор товариства - відповідача у даній справі, - у період з 13 жовтня 2015 року по 11 червня 2016 року був відповідальний за виконання спірних договорів, зокрема, щодо своєчасної виплати грошових коштів йому ж, як продавцю, та матеріали справи не містять доказів поважності причин несплати обумовлених договорами сум в повному обсязі у визначені в ньому строки. Відповідно до вимог ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частини1-3). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою- п`ятою цієї статті, суд згідно з ч.6 цієї статті може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Заперечуючи проти позовних вимог стороною відповідача зазначалось про те, що саме позивач, який був одночасно продавцем і генеральним директором товариства, у визначені договорами строки не виконав в повному обсязі умови договорів, хоча був наділений в силу закону і статуту товариства відповідача обов`язком по виконанню цих договорів. Так, метою вчинення договору купівлі-продажу зі сторони продавця є відчуження предмету продажу та отримання коштів. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач підтвердив наміри та можливість здійснити остаточний розрахунок за придбані об`єкти та надав до суду платіжне доручення №127 від 02 вересня 2016 року, однак, в зв`язку з тим, що покупцем (позивачем у справі) було закрито рахунок, кошти були повернуті відповідачу. Слід також звернути увагу на характер правовідносин, який склався між сторонами саме на підставі цивільно-правових угод, в яких обумовлено порядок здійснення розрахунків на конкретно визначений поточний рахунок продавця [PERSON] в ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001. Відповідно до ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Так, якщо договір був нотаріально посвідчений. Договір про його зміну також підлягає нотаріальному посвідченню. Слід зазначити, що після звільнення позивача в червні 2016 року з посади генерального директора ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ», останнім, в серпні 2016 року було пред`явлено до Олевського районного суду Житомирської області позов про розірвання договорів купівлі-продажу, яка на час розгляду даного позову не розглянута та перебуває в провадженні, однак, до подачі вказаного позову з будь-якими заявами, зокрема, в частині зміни умов договорів та повідомлення належних реквізитів для сплати коштів за договорами, позивачем відповідачу направлено не було. Крім того, судом встановлено, що з метою мирного врегулювання спору, лише 11.01.2018 року позивачем було направлено відповідачу лист щодо внесення змін до договорів купівлі-продажу в частині зазначення нових реквізитів та укладення додаткових угод. 25.01.2018 року відповідачем було надано позивачу відповідь, згідно якої позивача було проінформовано, що в провадженні Олевського районного суду Житомирської області перебуває справа № 287/417/16-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «ВНГ ЕКО КАПІТАЛ» про розірвання договорів купівлі-продажу майна, однак, вимоги щодо оплати нерухомого майна за укладеними договорами не узгоджуються із предметом позову, а тому відповідач погодився на зміну умов договорів за умови зміни предмету позову на стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу та за умови внесення змін щодо строку оплати за договорами купівлі-продажу майна до 01.10.2018 року. Крім того, відповідачем було направлено до суду в рамках розгляду справи № 287/417/16-ц заяву, відповідно до якої, останній, не заперечував про наявність та можливість сплати боргу за укладеними договорами в сумі 300250,00 грн. та 29500,00 грн., однак, вказав що здійснення остаточного розрахунку за договорами не відповідатиме предмету позову та може стати причиною для подальших маніпуляцій з боку позивача На думку суду, стороною позивача в ході розгляду справи належним чином не обгрунтовано та не доведено правомірність внесення змін до нотаріально посвідченого договору в частині зміни істотних умов щодо порядку розрахунків в односторонньому порядку, як і не доведено винність дій відповідача, в результаті яких позивачу не були перераховані кошти за договорами. Окремо слід звернути увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 694 ЦК України передбачено, що якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару, а тому предметом доказування за вказаною статтею є неналежне виконання зобов`язань покупцем та у разі доведення порушень покупця право звернення продавця з вимогою про повернення неоплаченого товару. Крім того, статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 550, 624 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про стягнення штрафних санкцій (пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат) за неналежне виконання грошових зобов`язань, не пред`явивши при цьому вимогу про стягення основної суми боргу за договорами. Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядивсяя своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. З наданих сторонами доказів вбачається, що між позивачем, як продавцем, та відповідачем, генеральним директором якого на час укладення договорів був позивач, як покупцем, - були укладені договори купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно яких відповідач зобов`язався перерахувати кошти за придбане майно в строк до 30.10.2015 року на рахунок продавця (позивача у даній справі) № [NUMBER] в ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001. Будь-які зміни до зазначених договорів у встановленому законом порядку внесені не були, та в строк до 30.10.2015 року, позивач, перебуваючи на посаді генерального директора, та маючи на це відповідні повноваження умови договорів не виконав, кошти в повному обсязі за договорами не сплатив, а також після звільнення закрив зазначений в договорі рахунок в банку, що призвело до повернення коштів, перерахованих відповідачем після звільнення позивача з посади на виконання умов договорів та неможливості з боку відповідача, з незалежних в нього причин, виконати умови договору належним чином в цій частині. Дійсно стороною відповідача визнаний факт відсутності повної оплати по договорам, однак, винних дій відповідача при цьому в ході розгляду справи судом не встановлено, та стороною позивача не доведено, а відтак і відсутні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій в зв`язку з цим. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача в ході розгляду справи не доведено наявність винних дій відповідача в частині несвоєчасної повної сплати коштів за договорами, та те, що сторонами чітко обумовлені умови договорів, які позивач, перебуваючи на посаді генерального директора відповідача, не виконав в повному обсязі без поважних причин, суд вважає, що законні підстави для стягнення штрафних санкцій в даному випадку відсутні, а тому позов є безпідставним та недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про необхідність відмови в позові, в зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю, клопотання сторони відповідача про застосування до позовних вимог в частині стягнення пені строків позовної давності судом не вирішувалось. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed