Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В жовтні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 29 листопада 2005 року між АКБ «УКРСОЦБАНК» (далі - Банк) та [PERSON] було укладено договір кредиту № 070-22-151 (далі - Договір), відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 12\~000 доларів США із сплатою 13% річних до 20 листопада 2012 року. В забезпечення виконання зобовязань за Договором між сторонами 29 листопада 2005 року було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано належний відповідачу житловий будинок, загальною площею 100,8 кв.м., житловою площею 52,3 кв.м., розташований в с.Старосілля Маневицького району Волинської області. Банк свої зобовязання, передбачені Договором, виконав повністю, а Позичальник свої договірні зобовязання виконав частково, у звязку з чим станом на 01 жовтня 2015 року загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 566 408,57 гривень, в тому числі 9 561,39 доларів США, що еквівалентно складає 203 625,88 гривень (офіційний курс долара США до гривні станом на 01.10.2015 року становив 21,2956 гривень) заборгованість за кредитом; 9 245,80 доларів США, що еквівалентно 196 895,26 гривень заборгованість за відсотками, 165 897,42 гривень, в тому числі 95 529,78 гривень пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 01.10.2014 року по 01.10.2015 року включно та 70 367,64 гривень пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 01 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2015 року включно. Зважаючи на зазначене, просили стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанку» 566 408,57 гривень заборгованості за кредитним договором та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити повністю із наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON], кожен зокрема, в задоволенні позову просили відмовити, застосувавши строки позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що згідно з укладеним договором №070-22-151 від 29 листопада 2005 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 12\~000 доларів США з кінцевою датою погашення кредиту 20 листопада 2012 року з річною процентною ставкою 13% (а.с.4-6). Відповідно до п.п.2.4.1, 2.5, 3.3.8. даного Договору відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати проценти за використання кредиту не пізніше двадцятого числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти. У разі наявності простроченої заборгованості за Кредитом та несплачених процентів за його використання, погашення заборгованості позичальника здійснюється в наступній черговості: - прострочена заборгованість за нарахованими процентами; - прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; інші штрафні санкції. В забезпечення виконання зобовязань за Договором між сторонами 29 листопада 2005 року було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано належний відповідачу житловий будинок, загальною площею 100,8 кв.м., житловою площею 52,3 кв.м., розташований в с.Старосілля Маневицького району Волинської області (а.с.7-10). У звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором, 10 серпня 2007 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області було видано виконавчий напис про звернення стягнення на належний [PERSON] на праві власності на житловий будинок та погашення заборгованості перед АКБ «Укрсоцбанк» в сумі 51\~236 гривень 16 копійок за рахунок коштів, отриманих від реалізації будинку. 15 жовтня 2007 року державним виконавцем ВДВС Маневицького РУЮ у Волинській області було відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого напису, а 13 серпня 2008 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки майно, зазначене у виконавчому документі, повторно реалізовано не було, а стягувач у 15-денний строк письмово не заявив про своє бажання заявити за собою непродане майно. Розяснено, що виконавчий документ може бути повторно предявлений для виконання в строк до 13 серпня 2009 року (а.с.121-122). Як пояснила в судовому засіданні представник позивача [PERSON], позивач повторно не звертався із виконавчим написом, оскільки пропустив строк. Судом установлено, що умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями, оскільки в кредитному договорі сторони встановили строк дію договору до 20 листопада 2012 року і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів в термін не пізніше 20 числа кожного місяця. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Згідно з п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені за правилами статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Із матеріалів справи вбачається, що, звертаючись в суд із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач не вважав строк позовної давності пропущеним, не просив суд першої інстанції поновити строк звернення та вимагав стягнення заборгованості за кредитним договором за весь час прострочки, а саме з 2008 року. Як вбачається із листа претензії про погашення заборгованості за договором кредиту №18-41/96-1410 від 24 жовтня 2008 року, надісланого Волинською обласною філією ПАТ «Укрсоцбанк», у звязку з невиконанням [PERSON] умов Договору кредиту №070-22-151 від 29 листопада 2005 року, вказаний договір вважається таким, що закінчився і підлягає достроковому поверненню, а боржник зобовязаний повністю погасити кредит та відсотки за фактичний час використання кредиту, а також відповідної пені і штрафні санкції до 31 жовтня 2008 року (а.с.13). Зважаючи на вищевикладене та беручи до уваги зміст ст. 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed