Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не явились, відзиву на позов не надали. Представник третьої особи просив про розгляд справи у його відсутності. Представник позивача Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області Самбурський О.Б. на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за позивачем; довідка виконкому Ренійської міськради Одеської області від 10.03.2021р. про реєстрацію відповідачів за спірною адресою. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач Ренійська міська рада Ізмаїльського району Одеської області, діюча через свого представника, звернулась до суду із позовом та просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , зазначивши, що Ренійська міська рада Ізмаїльського району Одеської області є власником квартири [ADDRESS] . Як вказує\~представник позивача,\~у вищевказаній\~квартирі рахуються\~зареєстрованими відповідачі\~ [PERSON] \~(з\~27.08.1982р.),\~ [PERSON] (з\~28.10.2002р.),\~ [PERSON] (з\~28.03.2003р.),\~ [PERSON] (з\~31.05.2005р.).\~Цей факт\~підтверджується довідкою\~виконкому Ренійської\~міськради Одеської\~області від\~10.03.2021р.\~ З моменту проведення реєстрації і по теперішній час відповідачі на вищевказаній житлоплощі, де вони були зареєстровані, не мешкають, реєстрація даних осіб носить формальний характер. Вже пройшло більше 15 років з моменту реєстрації відповідачів, вони за місцем реєстрації не з`являлися, з реєстраційного обліку не знялися, їх теперішнє місцезнаходження позивачу невідомо. У зв`язку із реєстрацією відповідачів на житлоплощі позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, крім того, він, як власник житла, позбавлений можливості у вирішенні інших, передбачених чинним законодавством, питань. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого житла. В статті 1 Протоколу першого\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантовано право власності власника на майно. В ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~вказано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2\~ст. 319 ЦК України\~власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, № 4,№ 7 та № 11 до Конвенції»\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України. Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Слід також зазначити, що ч. 2 п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996р. вбачає, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Виходячи із вищевказаного, матеріалів справи, доводів представника позивача, викладених у позові, відповідачі вже тривалий час не мешкають за спірною адресою, вони не являються власниками житла, у якому прописані, їхнє теперішнє місце проживання позивачу невідоме, оскільки вони про себе не повідомляють, за місцем реєстрації не з`являються, в добровільному порядку не знялися з реєстраційного обліку зі вказаної адреси. Згідно наданих документів, позивачка є власником квартири [ADDRESS] , на житлоплощі якої рахуються прописаними відповідачі. У зв`язку із тим, що відповідачі не проживають у квартирі вже достатньо тривалий час (більше 15 років), яких-небудь витрат по утриманню житла вони не несуть, їх особистих речей там також немає. Договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідачів на користування ними квартирою з підстав ст. 401 ЦК України. У зв`язку із вищевикладеним, є правові підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved