Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування в особі Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - третя особа-1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - третя особа-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - третя особа-3), про позбавлення батьківських прав. Предметом позову є позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Підставою позову є умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та утримання дитини. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Службу у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (том 1, а.с. 127-128). Відповідач з вимогами позовної заяви не погодився, виклавши мотиви незгоди у відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 13 січня 2021 року (том 2, а.с. 60-77). У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те, що є внутрішньо переміщеною особою та постійно проживає і перебуває за адресою: [ADDRESS] (санаторій «Салют»), спростовуючи доводи позовної заяви про те, що позивачу невідоме місце проживання відповідача. Крім цього, відповідач зазначає про те, що саме [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні батька із сином, у зв`язку із чим відповідач був вимушений звертатись до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, яка винесла попередження №069-238 від 11.10.2017, про неприпустимість чинення перешкод [PERSON] у спілкуванні сина з батьком; №069-145 від 19.06.2017 яким рекомендовано матері створити сприятливі умови для зустрічей батька із сином. Також відповідач спростовує твердження позивача про те, що відповідач не бере участі в утриманні сина, навпаки, у відзиві на позовну заяву описав обставини про те, що з моменту народження дитини і по теперішній час дитина знаходиться на повному утриманні батька. Крім цього, у відзиві відповідач також зазначив про те, що батько піклується про здоровя дитини, а мати, навпаки, перешкоджає участі батька у вихованні та розвитку дитини. Заяви і клопотання. 13 квітня 2020 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів у справі, відповідно до якого, позивач просив долучити до матеріалів справи докази, які на думку позивача, підтверджують систематичне та свідоме ухилення відповідача від виконання його батьківських прав щодо матеріального забезпечення дитини, а саме копії: постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2019 у справі №761/47021/19, ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 11.12.2019 у справі №761/45275/19, витягу з сайту Міністерства внутрішніх справ щодо розшуку [PERSON] (том 1, а.с. 133-161). 13 травня 2020 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів у справі, відповідно до якого, позивач просив долучити до матеріалів справи копії довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 06.05.2020, №54080968/7 (том 1, а.с. 172-181). 22 червня 2020 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів у справі, відповідно до якого, позивач просив долучити до матеріалів справи копії довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 03.06.2020, №54080968/7 (том 1, а.с. 199-205). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання про залучення доказів у справі, які надійшли на адресу суду 13 квітня 2020 року, 13 травня 2020 року та 22 червня 2020 року (том 1, а.с. 208). 20 серпня 2020 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи без участі представника, оскільки [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , а висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав надає Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (том 1, а.с. 214). 29 вересня 2020 року на адресу суду від Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , відносно малолітнього сина [PERSON] (том 1, а.с. 230-240). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання про залучення висновку Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (том 1, а.с. 245). 04 листопада 2020 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів у справі, відповідно до якого, позивач просив долучити до матеріалів справи відповідь Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.10.2020 №10-2836 щодо доказів належного повідомлення [PERSON] про проведені засідання комісії з питань захисту прав дитини, на які виносилось питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, а також копію довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 01.10.2020, №54080968/7 (том 2, а.с. 8-35). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання про залучення доказів у справі (том 2, а.с. 37-38). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у прийнятті зустрічного позову, у зв`язку із порушенням строків його подання (том 2, а.с. 46-47). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (том 2, а.с. 48-49). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено заслухати думку дитини, відповідно до ст. 171 СК України. В судовому засіданні, яке відбулось 11 травня 2021 року, позивач не з`явився. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та позбавити батьківських прав відповідача. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив про те, що не ухиляється від виконання батьківських обов`язків та намагається брати участь у вихованні дитини попри перешкоди, які чинить його мати. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, зявився представник, який підтримав позов. Від служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації 07 травня 2021 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Суд, з`ясувавши правову позицію осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 вересня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, [INFO] народився [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №118. Батьками [PERSON] вказано [PERSON] та [PERSON] (том 1, а.с. 25). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року, у цивільній справі №759/4674/15-ц, розірвано шлюб, зареєстрований 28 січня 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на прізвище « [PERSON] » (том 1, а.с. 26-27). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року у цивільній справі №759/1017/16-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.01.2016 і до досягнення дитиною повноліття (том 1, а.с. 58-59). Вказане рішення набрало законної сили, а на його виконання видано виконавчий лист (том 1, а.с. 60-61). На підставі виконавчого листа №759/1017/16-ц, виданого 31 травня 2017 року, відкрито виконавче провадження №54080968 від 08 червня 2017 року, яке перебуває на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (том 1, а.с. 62-63). В межах вказаного виконавчого провадження здійснюються заходи щодо його примусового виконання (том 1, а.с. 64-91). Проте, незважаючи на заходи щодо примусового виконання рішення суду, відповідач рішення не виконує, аліменти не сплачує, на підтвердження чого позивачем надано суду копії довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 06.05.2020, №54080968/7 (том 1, а.с. 172-181), довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 03.06.2020, №54080968/7 (том 1, а.с. 199-205) та довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 01.10.2020, №54080968/7 (том 2, а.с. 8-35). В результаті чого, за період з 19.01.2016 по 01.10.2020 утворилась заборгованість по сплаті аліментів на суму 183394,40 грн. Як вбачається із змісту заяв по суті справи та клопотань про долучення доказів у справі позивач пов`язує ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини з невиконанням обов`язку щодо сплати аліментів (наприклад, том 1, а.с. 173). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року, у справі №759/5781/16-ц, визначено місцем проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із його матір`ю, [PERSON] . Відповідно до вказаного рішення, адресою відповідача вказано: м. Київ, вул. Гоголівська, 28, дитячий санаторій «Салют» (том 1, а.с. 28-31). Розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації №306 від 20 травня 2016 року визначено способи участі батька, [PERSON] , у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, а саме: І та ІІІ неділі кожного місяця з 15 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. у присутності матері (том 1, а.с. 32). Відповідно до копії листа №219 від 22 жовтня 2019 року, [PERSON] навчається у четвертому класі спеціалізованої школи №254 м. Києва. У вказаному навчальному закладі [PERSON] навчається з першого класу. До школи дитину приводить і забирає мати, [PERSON] (том 1, а.с. 23). Відповідно до копії характеристики, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Ювілейний-3», за адресою: [ADDRESS] , стосовно [PERSON] , який є батьком малолітнього [PERSON] , у вказаній характеристиці зазначено про те, що за останні сім років Голова вказаного Житлово-будівельного кооперативу ні разу не бачила, щоб батько займався вихованням сина, турбувався ним (том 1, а.с. 34). Згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , під час бесіди із спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації малолітній [PERSON] повідомив, що не бажає спілкуватись із батьком, останній раз бачив його у вересні минулого року, коли той приходив до нього до школи, такі візити батька, [PERSON] , йому не приємні тому що, той його ображає та своїми діями принижує перед однолітками (приміряє на нього брудний одяг, який приносить із собою, постійно стверджує, що дитині необхідно обстежитись у психіатра). За інформацією Святошинського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, було проведено оцінку потреб сім`ї та встановлено, що батьківський потенціал матері [PERSON] - належний. Малолітній [PERSON] з першого класу навчається в спеціалізованій школі № 254 міста Києва. Відповідно до характеристики цього навчального закладу, зарекомендував себе як старанний, дисциплінований учень. Вихованням сина займається мати, громадянка [PERSON] , мати постійно цікавиться рівнем навчальних досягнень сина. Батько малолітнього [PERSON] інколи приходив до школи. Спілкування з сином відбувалось під час перерви. За інформацією комунального некомерційного підприємства Центру первинної медико-санітарної допомоги № 2 Святошинського району міста Києва, малолітній [PERSON] спостерігається у вказаному медичному закладі з народження, декларацію про вибір лікаря підписувала мати, громадянка [PERSON] . На прийом до лікаря-педіатра малолітнього [PERSON] супроводжує мати, рекомендації лікаря стосовно лікування та обстеження виконуються в повному обсязі та своєчасно. Відповідно до вказаного висновку Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього сина, [PERSON] (том 1, а.с. 236-236). Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Проте, в судове засідання явку малолітньої дитини не забезпечено, а тому, суд позбавлений можливості при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав з`ясувати та врахувати власну думку дитини з цього питання. Слід зазначити, що представник позивача заперечувала щодо з`ясування думки дитини в присутності відповідача, а відповідач заперечував щодо розгляду вказаного питання без його присутності. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позов про позбавлення батьківських прав позивачкою заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 5, 6 ст.19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Слід зазначити, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, згідно ст. 166 Сімейного кодексу України та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У частині 4 ст.10 ЦПК України зазначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (п.54) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Окрім цього, в п. 53 рішення «Хант проти України», Європейський суд вказав про те, що беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Більше того, необхідно зважити, що зазвичай державні органи мають перевагу у безпосередньому спілкуванні з особами, яких стосується справа. Виходячи з цих міркувань, завдання Суду полягають не в виконанні обов`язків національних органів щодо визначення питань опіки чи доступу до дитини, а в дослідженні рішень, які виносились державними органами, здійснюючи свої дискреційні повноваження, на предмет їх відповідності Конвенції. Суд звертає увагу, що незважаючи на висновок органу опіки та піклування, відповідач зазначив, що він не згідний на позбавлення його батьківських прав стосовно його сина, хоче його бачити, брати участь у його вихованні та спілкуванні з ним. Окрім цього, суд звертає увагу і на наступні положення п. 56-57 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року. Так, згідно п.п. 56-57 Суд вказав, що звертаючись до усталеної прецедентної практики Суду щодо статті 8, яка включає імпліцитні процедурні вимоги, необхідно визначити, чи був заявник залучений до процесу прийняття рішень, розглядаючи провадження в цілому, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту його інтересів, беручи до уваги обставини справи, а також важливість прийнятих рішень. Суд зазначив, що цивільне провадження у справі стосувалось сімейних відносин заявника та позбавлення його батьківських прав. Ці питання як за національним законодавством, так і у оскаржуваному провадженні мали ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. На думку Суду, досить складно визначити, в якій мірі національні суди могли дати оцінку, не заслухавши заявника особисто, або принаймні з огляду на обставини справи, не отримавши інформації особисто від заявника щодо його бачення подій та відносин з дитиною, користуючись міжнародними угодами про правову допомогу. Наведене положення, свідчить про неможливість розгляду справи про позбавлення батьківських прав у відсутності відповідача, без оцінки його особистості, поведінки та ставлення до дитини. Суд зазначає, що в даній справі компетентні органи, вирішуючи позбавити відповідача батьківських прав, брали до уваги аргументи, надані матір`ю дитини та іншими свідками її сторони, відповідно до яких відповідач не цікавиться сином та не бере участь у його вихованні, однак позиція батька, з`ясована судом у судовому засіданні доводить, що він навпаки, цікавиться вихованням дитини, заперечує проти позбавлення його батьківських прав, а наявність заборгованості по сплаті аліментів не може свідчити про те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Також, як було встановлено під час розгляду справи, відповідача не було належним чином повідомлено про засідання комісії служби у справах дітей, оскільки повістка надійшла відповідачу вже після засідання комісії, а докази повідомлення відповідача іншим шляхом, суду не були подані. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач належним чином не вмотивувала власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не надала належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, в судовому засіданні не встановлено, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що відповідач умисно не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, до нього раніше не застосовувалися заходи попередження та впливу, на даний час він прагне належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, повноцінно приймати участь у вихованні дитини, а тому позбавлення його батьківських прав на даний час є передчасним, так як винна поведінка його або свідоме нехтування своїми обов`язками щодо дитини в суді не доведені, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed