Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

В вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення від права спадкування, в якому просила постановити рішення, яким усунути [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) від права спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування позову позивачка вказала, що [INFO] померла її рідна сестра [PERSON]. Власної сім'ї та дітей [PERSON] не мала. За час свого життя заповіту не складала. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Згодом вже після звернення до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори для оформлення права спадкування за законом з заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON], як дочка рідного брата померлої [PERSON] та відповідно її племінниця. Починаючи з моменту смерті [PERSON] та по теперішній час, відповідачка чинить перешкоди у користуванні нерухомим майном, яке відноситься до спадкової маси, не надає доступ до нього, вчиняє постійні скандали та розпалює ворожнечу. Вважає, що відповідачка не має права на отримання спадщини після смерті [PERSON] та має бути усунена від права спадкування, а тому вона звернулася до суду з відповідною позовною заявою. Представник позивачки за довіреністю [PERSON] та позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просиди задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник відповідачки за довіреністю [PERSON] та відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи Дніпровської державної нотаріальної контори надав суду заяву в якій просив розглянути справу без участі їх представника (а.с.48). Вислухавши представників учасників процесу, свідків, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], про що свідчить актовий запис № 05 від 05 січня 2010 року в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] виданому Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 05 січня 2010 року (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 62,5 кв.м., сарай літ. Б, вбиральня літ. В, літній душ літ. Г, яке належало [PERSON] на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 19 червня 1986 року та рішення виконкому Дніпропетровської районної ради народних депутатів від 03 червня 1986 року № 136/2 про надання дозволу по відведенню земельної ділянки для будівництва житлового будинку по [ADDRESS]. Власної сім'ї та дітей [PERSON] не мала. За час свого життя заповіту не складала. [PERSON] не мала власної сім'ї та дітей, батьки її померли, на момент смерті [PERSON], позивачка проживала разом з сестрою, то у відповідності до положень ст. 1262 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] є спадкоємцем другої черги за законом. У встановлений законом строк, 02 березня 2010 року позивачка звернулася до Дніпровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON], померлої [INFO] (а.с.85). [PERSON] є племінницею [PERSON] (дочкою рідного брата померлої [PERSON], померлого [INFO]), а тому відповідно до чинного законодавства у встановлений законом строк, 16 червня 2010 року також звернулася до Дніпровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON], померлої [INFO] (а.с.82). Ще за часи свого життя, 26 вересня 2008 року [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] належний їй на праві власності жилий будинок [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування жилого будинку посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т.М. та зареєстрованим в реєстрі за №2349 (а.с.55). [PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення [PERSON] від права спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO] та вважає, що відповідачка повинна бути усунена від права на спадкування, оскільки ухилялася від надання будь-якої допомоги [PERSON], яка перебувала в безпорадному стані, посилаючись на виписки з історії хвороби (а.с.65-76). Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7 факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Відповідно до чинного законодавства, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Отже, для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, правове значення має: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справі відсутні відомості, які б свідчили про те, що спадкодавець додатково потребував допомоги та просив про неї у [PERSON], а також те, що відповідачка маючи змогу надати допомогу, умисно ухилялася від її надання. Не підтвердили вказані обставини і свідок [PERSON] Надання допомоги спадкодевцеві одним із спадкоємців в більшому обсязі, а також надання допомоги в меншому розмірі іншими спадкоємцями правового значення для розгляду справи по суті не має. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про усунення відповідача від права на спадкування за законом задоволенню не підлягають у зв'язку з їх не обґрунтованістю та безпідставністю. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв'язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідачів і підлягають покладенню на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed