Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

В вересні 2015р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-6) до відповідачів: ВАТ «Генічеський машинобудівний завод» (далі по тексту - відповідач 1), Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонський області(далі по тексту - відповідач 2), Реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області (далі по тексту - відповідач 3), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 4), в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про збільшення позову (а.с. 158): - визнати незаконним наказ відповідача 2 від 23 травня 2015р. за № 221, виданий начальником відповідача 2 [PERSON] у частині призначення виконуючим обов'язки голови правління відповідача 1 [PERSON] та таким, що виданий в неналежному порядку, не в межах наданих повноважень, за змістом суперечить чинному законодавству; - визнати незаконним наказ відповідача 2 від 16 листопада 2015р., підписаний першим заступником начальника відповідача 2 про призначення [PERSON] виконуючим обов'язки голови правління відповідача 1 та таким, що виданий в неналежному порядку, не в мехаж наданих повноважень, за змістом суперечить чинному законодавству; - визнати відомості відповідача 1, які внесені до Єдиного державного реєстру, а саме, «Прізвище, ім'я по-батькові осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності [PERSON] (виконуючий обов'язки) та [PERSON] (виконуючий обов'язки) - керівник» недостовірними, так як внесені особою, яка не має відповідних повноважень та за відсутністю рішення уповноваженого органу управління юридичною особою. Судом до участі у справі, в якості третьої особи було притягнуто [PERSON] Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016р. провадження по справі було закрито в частині вимог до відповідача 3, на підставі п. 1) ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він обіймає посаду голови правління та генерального директора відповідача 1, згідно протоколу Загальних зборів акціонерів відповідача 1 від 05 травня 2014р., однак виконувати свої трудові обов'язки позивач позбавлений можливості, оскільки відповідачем 2 безпідставно та незаконно були видані оспорюванні накази, якими були призначені виконуючими обов'язки голови правління відповідача 1, відповідач 4 та третя особа. Також на думку позивача, незаконно були внесені відомості про керівника відповідача 1 на підставі оспорюванних наказів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з урахуванням поданої заяви про збільшення позову, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Представники відповідача 1, проти позову заперечували, зазначаючи, що позивач вводить суд в оману, зазначаючи, що є керівником відповідача 1, наголошуючи, що вимоги позивача є безпідставні та необґрунтовані, просили суд в задоволенні позову відмовити. Відповідачі 2, 4, третя особа, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, відповідачем 2 були надіслані на адресу суду письмові заперечення на позов, своїх представників до суду не направили. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача 1, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач наголошував, що звернувся до суду за захистом своїх порушених трудових прав, як керівник відповідача 1. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2015р. по справі № 821/2038/15-а, яка набрала законної сили, за позовом [PERSON] до державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції Херсонської області Карвацької Є.В., Дамаскіної В.П., треті особи: Регіональне відділення Фонду Держмайна України по Херсонській області, ВАТ «Генічеський машинобудівний завод» про зобов'язання вчинити певні дії, - у задоволенні позову відмовлено. При цьому, зазначеним рішенням суду встановлено, що протокол Загальних зборів відповідача 1, на підставі якого позивач вважає себе керівником відповідача 1 від 05 травня 2014р. з додатком 1 Перелік акціонерів, які зареєструвались для участі в загальних зборах акціонерів не відповідає вимогам чинного законодавства та статуту відповідача 1 в частині дотримання процедури прийняття рішень про зміну керівника відкритого акціонерного товариства, а саме відсутні докази того, що мало місце дотримання вимог ст.40 Закону України «Про акціонерні товариства» щодо створення реєстраційної комісії, яка повинна реєструвати акціонерів (їх представників) на підставі переліку акціонерів, які мають право на участь у загальних зборах. Згідно п.5.2 Статуту відповідача 1 статутний фонд товариства поділений на 40131852 простих іменних акцій, а згідно п.8.2.7 цього Статуту загальні збори визначаються правомочними, якщо на них беруть участь акціонери або їх представники, що володіють більш 60% голосів. Відповідно до п. 8.2.9 Статуту голосування на зборах акціонерів проводиться за принципом: одна акція-один голос. Згідно протоколу від 05 травня 2014р. з додатком 1 зареєструвались для участі в загальних зборах акціонери, які сукупно є власниками 12564619 акцій, що складає 31% від загальної кількості акцій, таким чином на зборах не було кворуму, встановленого положеннями ст. 41 Закону України «Про акціонерні товариства» та Статуту ВАТ «Генічеський машинобудівний завод». В судовому засіданні на спростування зазначених фактів позивачем не було надано жодного доказу, як і не міг пояснити суду позивач, за захистом якого права він звернувся, враховуючи те, що він не є керівником відповідача 1. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також враховуючи положенням п. 4.1., 8.2.1 Статуту відповідача 1, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed