Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечення проти позову або заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА», в якому просить суд визнати протиправною відмову відповідача повернути їй грошові кошти в сумі 10000 доларів США, що еквівалентно 79930,00 грн. та 323 долари США процентів по вкладу, що еквівалентно 2581,74 грн., стягнути з відповідача на її користь 82511,74 грн., в тому числі 79930 грн. суми вкладу та 2581,74 грн. нарахованих відсотків та моральну шкоду в сумі 50000 грн.. В обґрунтування позову посилається на те, що вона 27 липня 2012 року уклала з відповідачем договір банківського вкладу «Дохідний рік» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника із щомісячною виплатою процентів В № 002715, згідно умов якого відповідач зобов'язався здійснити розміщення сертифікату строком зберігання до 25 січня 2013 року шляхом залучення на відкритому їй рахунку для обліку розміщених ощадних (депозитних) сертифікатів № 3320 8 118, особовий рахунок № др356 суму вкладу, а вона, у свою чергу, зобов'язалася внести (переказати) 27 липня 2012 року грошові кошти у готівковій або безготівковій формі в розмірі 10000 доларів США. За використання її коштів, розміщених на рахунку для обліку розміщених ощадних (депозитних) сертифікатів, відповідач зобов'язався щомісячно нараховувати проценти на суму вкладу з розрахунку 10 відсотків річних. Також згідно умов договору при закінченні строку зберігання вкладу відповідач зобов'язався повернути їй вклад та суму нарахованих відсотків. Вона виконала умови договору і передала банку 10000 доларів США, що в гривневому еквівалентні становити 79930 грн., а відповідач передав їй сертифікат на пред'явника серії в № 002715 від 27 липня 2012 року. 16 жовтня 2012 року її донька [PERSON] отримала проценти по вкладу в розмірі 177 доларів США, що еквівалентно 1414,76 грн. за період з 27 липня 2012 року по 30 вересня 2010 року. 25 січня 2013 року, в день закінчення строку зберігання вкладу, вона, позивач, звернулася до відповідача із заявою про повернення вкладу та відсотків по ньому, але відповідач умови договору не виконав, вклад та проценти не повернув, посилаючись в письмовій відповіді від 12 березня 2013 року на те, що 20 грудня 2012 року на підставі постанови Правління Національного банку України від 20 грудня 2012 року № 548 відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20 грудня 2012 року прийнято рішення № 33 відносно введення тимчасової адміністрації строком на три місяці з 21 грудня 2012 року по 20 березня 2013 року, під час дії якої задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку не здійснюється. Вважає такі дії відповідача необґрунтованими та незаконними та такими, що порушують її права, оскільки банк фактично обмежив доступ до її грошей, порушивши право її приватної власності на вклад та норми цивільно-процесуального законодавства, що регулюють правовідносини за договором банківського вкладу, відмовився від виконання взятих на себе зобов'язань за договором банківського вкладу. Вона, позивач, є пенсіонеркою, інвалідом 2 -ї групи по зору, продала все своє майно, щоб витратити кошти на дорогу операцію на очах та відремонтувати домівку, в якій мешкає, і яка знаходиться у занедбаному стані. В зв'язку із вчиненням відповідачем протиправних дій та невиконання умов договору, вважає, що їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона зазнала тяжкого психологічного шоку через неповернення баком її грошей, для отримання яких їй прийшлося докласти великого зусилля, і які, через протиправні дії банку, вона не може повернути, а отже до кінця свого життя не матиме можливості зробити операцію та повернути собі зір. Будучі фізично обмежена в пересуванні через поганий зір, їй дуже важко діставатися до юристів за допомогою, а звістка від банку про неповернення її грошових коштів дуже підірвала її здоров'я, що підтверджується довідкою із медичного закладу, і моральну шкоду, завдану відповідачем вона оцінює в 50000 грн.. Вважає, що відповідачем були порушені її права, як споживача банківських послуг про повернення її грошового вкладу. До судового розгляду справи від відповідача надійшли письмові заперечення на позов, в яких ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» підтвердив факт укладення між ним та позивачем договору банківського вкладу «Дохідний рік» з видачею купонного ощадного депозитного сертифікату на пред'явника з щомісячною виплатою процентів 27 липня 2012 року № В N002715, також підтвердив факт невиконання банком своїх зобов'язань за цим договором в зв'язку з відкликанням банківської ліцензії ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» та ліквідацією останнього на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 серпня 2012 року, відповідно до якої Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20 березня 2013 року прийнято рішення № 17 про початок здійснення процедуру ліквідації ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА», а також прийнято рішення № 81 про призначення уповноваженого особою Фонду на ліквідацію банку начальника відділу тимчасової адміністрації та ліквідації неплатоспроможних банків Соловйову Наталію Анатоліївну. [PERSON] подала заяву про визнання її кредитором 13 квітня 2013 року, яка була розглянута, і позивачу була направлена письмова відповідь, в якій їй було повідомлено, що вклади, підтверджені ощадним депозитним сертифікатом на пред'явника не підпадають під гарантії Фогнду, і позивач включена до Реєстру акцептованих вимог кредиторів і її вимоги підлягають задоволенню в сумі 79930,00 грн. у сьомій черговості. Просять відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судового розгляду справи надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, в заяві зазначила, що позов по суті та за обставинами справи підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, у випадку неявки представника відповідача згодна на розгляд справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення, їй роз'яснений порядок перегляду заочного рішення за завою відповідача. Суд вважає за можливе розглянути справи за відсутності представника відповідача згідно вимог ч. 2 ст.158 ЦПК України, відповідно до якої особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ПАТ «БАНК»ТАВРИКА» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином судовими повістками, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 36, 39, 61, 63) та за допомогою смс - повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку смс 09 грудня 2013 року, про причину неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав, але до судового розгляду справи надав письмові заперечення проти позову.. Відповідно до статті 77 ч.2 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки представника відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача, який не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів. Судом досліджені письмові докази у справі: - довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру ( а.с. 7), якою підтверджується факт присвоєння позивачу ідентифікаційного номеру [NUMBER]; - довідка ЛТЕК -148 № 027376 від 17 листопада 1981 року (а.с.8), якою підтверджується факт встановлення позивачу другої групи інвалідності по зору з дитинства безстроково; - витяг із медичної картки амбулаторного хворого (а.с. 10), яким підтверджується погіршення стану у здоров'я позивача в період з 28 січня 2013 року на фоні емоційного стресу; - договір банківського вкладу «Дохідний рік» з видачею купонного ощадного депозитного сертифікату на пред'явника з щомісячною виплатою процентів ( а.с. 11-12), яким підтверджується факт укладення 27 липня 2012 року між позивачем та ПАТ «БАНК «ТАВРИКА» банківського договору № В N002715; - акт прийому-передачі ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника (а.с. 13), яким підтверджується факт видачі 27 липня 2012 року [PERSON] ощадного депозитного сертифікату ПАТ «БАНК «ТАВРИКА» серії В N002715, номіналом 10000 доларів США, з процентною ставкою 10 відсотків річних, на пред'явника, з датою погашення( датою вимоги вкладником суми внесених коштів) 25 січня 2013 року; - квитанція № 36D_3689 ( а.с. 14), якою підтверджується факт прийняття відповідачем 27 липня 2012 року від [PERSON] 10000 доларів США, що еквівалентно 79930,00 грн. з призначенням платежу - внесення готівки на рахунок 33208118/ДР356 по договору В N002715 на придбання ощадного сертифікату на пред'явника серії В N002715 від 27 липня 2012 року; - Ощадний (депозитний) сертифікат на пред'явника серії В N002715, купони на виплату доходу у вигляді процентів за сертифікатом (а.с. 15), якими підтверджується факт видачі ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» ощадного (депозитного) сертифікату з датою погашення 25 січня 2013 року на суму вкладу 10000 грн. з щомісячною виплатою процентів; - акт прийому-передачі купону на виплату доходу у вигляді процентів за ощадним (депозитним) сертифікатом (а.с. 16), яким підтверджується факт прийняття ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» купона на виплату доходу у вигляді процентів за ощадним (депозитним) сертифікатом ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» за № В N002715, з датою виплати доходів у вигляді процентів 16 жовтня 2012 року, в сумі 177 доларів США; - заява на видачу готівки № 36D_3689 від 16 жовтня 2012 року (а.с. 17), якою підтверджується факт видачі ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» відсотків по ощадному сертифікату на пред'явника серії В N002715 за період з 27 липня 2012 року по 30 вересня 2012 року в сумі 177 доларів США, що еквівалентно 1414,76 грн.; - заява [PERSON] від 25 січня 2013 року ( а.с. 18), якою підтверджується факт звернення позивача до відповідача з проханням видати їй грошові кошти згідно банківського договору серії В N002715 від 27 липня 2012 року в зв'язку із закінченням строку дії договору; - письмове повідомлення начальника відділення № 36 ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» ( а.с. 19), яким підтверджується факт повідомлення 12 березня 2013 року позивача про неможливість здійснення задоволення її вимог щодо повернення вкладу в зв'язку із запровадженням тимчасової адміністрації на строк з 21 грудня 2012 року по 20 березня 2013 року; - Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2013 року № 18 ( а.с. 43), яким підтверджується призначення Соловйової Н.А. на ліквідацію ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА», та на період її тимчасової відсутності факт покладення її обов'язків [PERSON] ; - Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2013 року № 17 ( а.с. 44), яким підтверджується початок здійснення процедури ліквідації ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» з 21 березня 2013 року на підставі Постанови Правління національного банку України від 20 березня 2013 року № 97 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА»; - Постанова Правління Національного банку України від 20 березня 2013 року № 97 ( а.с. 45), яким підтверджується факт відкликання банківської ліцензії АТ ««БАНК «ТАВРИКА»; - заява [PERSON] від 12 квітня 2013 року (а.с. 46), якою підтверджується факт її звернення до відповідача про визнання її кредиторських вимог до відповідача; - письмова відповідь ПАТ «БАНК «ТАВРИКА» від 11 липня 2013 року (а.с. 470, якою підтверджується повідомлення позивача про включення її вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів в сумі 79930 грн згідно до сьомої черговості; - пенсійне посвідчення [PERSON] від 10 грудня 2012 року ( а.с. 64), яким підтверджується перебування позивача на пенсійному обліку, як пенсіонера по інвалідності 2-ї групи; - Спеціальний Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, сформований 02 квітня 2014 року (а.с. 65-67), яким підтверджується факт перебування в стані припинення, та факт відсутності даних про перебування відповідача у процесі провадження у справі про банкрутство та про припинення. Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 27 липня 2012 року [PERSON] уклала з Приватним акціонерним товариством ««БАНК «ТАВРИКА» договір банківського вкладу «Дохідний рік» з видачею купонного ощадного депозитного сертифікату на пред'явника з щомісячною виплатою процентів серії В № 002715. Згідно пункту 1.1 договору банківського вкладу ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» зобов'язався здійснити розміщення Сертифікату строком зберігання до 25 січня 2013 року, і Сертифікатом за цим договором визначався ощадний депозитний сертифікат, який підтверджував суму вкладу, що внесена в банк, і право вкладника (власника сертифікату) на одержання по закінченню встановленого строку зберігання вкладу та процентів з щомісячною виплатою, встановлених сертифікатом в АТ ««БАНК «ТАВРИКА». Відповідно до п. 1.2. договору банківського вкладу вкладник 27 липня 2012 року вносить грошові кошти у готівковій або безготівковій формі відповідно до чинного законодавства України, а банк залучає на відкритий вкладнику рахунок для обліку розміщених ощадних (депозитних) сертифікатів № 3320 8 118, особовий рахунок №ДР356, суму вкладу у розмірі 10000 доларів США, мінімальна сума вкладу 50000 грн. Відповідно до п.1.3 договору банківського вкладу банк на суму внесених грошових коштів видає відповідно до акту прийому - передачі вкладнику купонний ощадний депозитний сертифікат на пред'явника. Відповідно до п. 2.1 договору банківського вкладу за використання коштів, розміщених на рахунку для обліку розміщених ощадних (депозитних) сертифікатів вкладника банк щомісячно нараховує проценти на суму вкладу з розрахунку 10 процентів річних. Судом встановлено, що [PERSON] повністю виконала умови договору банківського вкладу і 27 липня 2012 року передала відповідачу, а ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» в особі начальника відділення № 36 АТ «БАНК ТАВРИКА» [PERSON], що діяла на підставі Положення про відділення № 36 та довіреності в.о. голови Правління Дроб’язко А.О. № 173 від 26 квітня 2011 року, прийняв від позивача 10000 доларів США, що було еквівалентно 79930 гривням, і передав [PERSON] ощадний (депозитний) сертифікат серії В № 002715, випуску 27 липня 2012 року, з датою погашення 25 січня 2013 року, із процентною ставкою 10 відсотків річних, вид сертифіката - на пред'явника, що підтверджується актом прийому - передачі ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника до договору банківського вкладу «Дохідний рік» з видачею ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника з щомісячною виплатою процентів серії В №002715 від 27 липня 2012 року ( а.с. 13), квитанцією № 36D_3689 (платник [PERSON], отримувач ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА») з призначенням платежу - внесення готівки на рахунок 33208118/ДР356 по договору В N002715 на придбання ощадного сертифікату на пред'явника серії В №002715 від 27 липня 2012 року (а.с. 14), Ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника серії В N002715, купонами на виплату доходу у вигляді процентів за сертифікатом ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» з датою погашення 25 січня 2013 року на суму вкладу 10000 доларів США з щомісячною виплатою процентів ( а.с. 15). Також судом встановлено, що 16 жовтня 2012 року представнику позивача [PERSON] відповідачем були видані проценти по вкладу в розмірі 177 доларів США, що еквівалентно 1414,76 грн., за період з 27 липня по 30 вересня 2012 року, що підтверджується актом прийому-передачі ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» купону на виплату доходу у вигляді процентів за ощадним (депозитним) сертифікатом ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» серії В №002715 (а.с. 16), з датою виплати доходів у вигляді процентів 16 жовтня 2012 року, в сумі 1700 доларів США; заявою на видачу готівки № 36D_3689 від 16 жовтня 2012 року (а.с. 17). По закінченню строку дії договору банківського вкладу, а саме 25 січня 2013 року, [PERSON] звернулася до ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» із заявою про повернення їй грошових коштів в сумі 10000 доларів США та нарахованих відсотків (а.с. 18), що передбачено п. 2.8 договору банківського вкладу, згідно якого погашення сертифікату та виплата нарахованих відсотків по сертифікату здійснюється в готівковій формі через касу банку або перераховується у валюті вкладу на поточний рахунок пред'явника сертифікату за його письмовою заявою. Але ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» порушив умови договору банківського вкладу і не повернув позивачу належні їй грошові кошти та нараховані відсотки, посилаючись в своїй письмовій відповіді від 12 березня 2013 року на те, що 20 грудня 2012 року на підставі Постанови Правління Національного банку України від 20 грудня 2012 року № 548 ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» віднесено до категорії неплатоспроможних та Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20 грудня 2012 року прийнято рішення № 33 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ ««БАНК «ТАВРИКА», яка запроваджена строком на 3 місяці з 21 грудня 2012 року по 20 березня 2013 року. В цьому листі відповідач повідомив позивача про те, що частиною 4 статті 26 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника ( а.с. 19). Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач фактично відмовив позивачу в поверненні її грошових коштів та не гарантував повернення її вкладу і в майбутньому Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, не зважаючи на те, що згідно п. 3.1.5 договору банківського вкладу при закінченні строку зберігання вкладу (погашення сертифікату) відповідач зобов'язався повернути пред'явнику сертифікату суму вкладу та суму нарахованих відсотків, а згідно п. 3.1.6 договору при виникненні обставин, які можуть перешкодити своєчасному виконанню банком умов договору, зобов'язався повідомити вкладника шляхом надіслання йому письмового обґрунтування причин затримки виконання умов договору із зазначенням терміну та умов подальшого виконання даного договору. Суд вважає, що такі дії відповідача суперечать Конституції України, діючому цивільному законодавству, оскільки порушують право власності позивача на належні їй грошові кошти, а згідно п. 5.1 договору банківського вкладу ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» за невиконання або неналежне виконання зобов'язання за договором зобов'язався нести відповідальність, передбачену чинним законодавством України і умовами договору. Крім цього, серед умов, які є підставою для звільнення банку від відповідальності за договором банківського вкладу, відсутня така умова як неплатоспроможність банку. Пунктом 5.2 договору визначений конкретний перелік умов звільнення сторін від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання умов договору, а саме: невиконання є наслідком форс-мажорних обставин надзвичайного характеру, таких як війна, стихійні лиха, аварії, страйки, а також інші обставини надзвичайного характеру, що виникли після укладання договору, і які сторони не могли передбачити і запобігти, і наявність форс-мажорних обставин засвідчується висновком торгово-промислової палати України або іншими компетентними органами. Також суд звертає увагу на надані відповідачем заперечення проти позову, які суперечать дійсним обставинам справи. Так, у своєму листі від 12 березня 2013 року, що було направлено позивачу, ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» зазначив, що 20 грудня 2012 року на підставі Постанови Правління Національного банку України від 20 грудня 2012 року № 548 ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» віднесено до категорії неплатоспроможних та Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20 грудня 2012 року прийнято рішення № 33 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ ««БАНК «ТАВРИКА», яка запроваджена строком на 3 місяці з 21 грудня 2012 року по 20 березня 2013 року. Але серед наданих відповідачем документів зазначена вище постанова Правління Національного банку відсутня, як відсутній лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації відповідача від 15 березня 2013 року № 17-2014/13, доповідна записка Генерального департаменту банківського нагляду від 18 березня 2013 року № 47 308/4752, в яких зазначені причини відкликання банківської ліцензії ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА». Навпаки надані відповідачем Рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2913 року № 17 та № 18 та Постанова правління Національного банку України від 20 березня 2013 року № 97, що була прийнята на підставі вищевказаних листу та доповідної записки, свідчать про відкликання банківської ліцензії, про призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ ««БАНК «ТАВРИКА» та початок здійснення процедури ліквідації лише 20 березня 2013 року (а.с. 43-45) , тобто вже після того, як відповідач надіслав позивачу письмову відповідь про відмову повернути їй грошові кошти по банківському вкладу в зв'язку із визнанням його неплатоспроможним. Такі дії відповідача свідчать про свідоме ухилення від виконання умов договору банківського вкладу, що був укладений з [PERSON], строк дії якого закінчився 25 січня 2013 року, та про порушення прав позивача. А тому суд вважає, що відмова ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» щодо повернення [PERSON] грошових коштів в сумі 79930,00 грн та 2581,74 грн. нарахованих відсотків за період з 01 жовтня 2012 року по 25 січня 2013 року є протиправною, і ці суми належить стягнути з відповідача на користь позивача. Також суд звертає увагу на те, що згідно Спеціального Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що сформований 02 квітня 2014 року ( а.с. 65-67) ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» до цього часу не перебуває у процесі провадження у справі про банкрутство та не є припиненим. Крім цього, суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути і моральну шкоду, оскільки неправомірні дії відповідача щодо порушення прав позивача на повернення належних їй грошових коштів завдали їй моральну шкоду, так як судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом 2-ї групи по зору з дитинства, є пенсіонером в зв'язку з інвалідністю, страждає на інші захворювання. І в зв'язку з порушенням її прав з боку відповідача, наприкінці січня 2013 року, тобто після відмови банку виконати свої зобов'язання за договором банківського вкладу, значно погіршився стан її здоров'я., що підтверджується витягом із медичної карти [PERSON], в якому зазначено, що на фоні емоційного стресу стан хворої погіршився, з 28 січня 2013 року по 14 лютого 2013 року вона лікувалася у денному стаціонарі з діагнозом: стенокардія, кардіосклероз, кризовий перебіг, високий ризик, з 18 лютого 2013 року по 28 лютого 2014 лікувалося амбулаторно, від стаціонарного лікування відмовилася в зв'язку з тяжким матеріальним станом, з діагнозом: ішемічна хвороба серця, ризик ІV ст., з 18 березня 2013 року по 08 квітня 2013 року лікувалася амбулаторно з діагнозом: пневмонія, кардіосклероз, від стаціонарного лікування відмовилася в зв'язку з тяжким матеріальним становищем, і за висновком лікаря позивач потребує постійного медикаментозного лікування ( а.с. 10). Таким чином, дії відповідача призвели до загострення хвороб позивача, яка через порушення її прав і до теперішнього часу не має можливості відновити свій матеріальний стан і не може забезпечити себе необхідними для підтримання її життя медичними препаратами та стаціонарним лікуванням. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст. 2 закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору . Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором ( ст. 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка ( глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цієї главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника…. Відповідно до ч.1, 5 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Відповідно до ст.. 1065 ЦК України ощадний (депозитний) сертифікат підтверджує суму вкладу, внесеного у банк, і права вкладника (володільця сертифікату) на одержання зі спливом встановленого строку суми вкладу та процентів, встановлених сертифікатом у банку, який його видав. Відповідно до ст.. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження прав розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку свої зобов'язання за договором банківського вкладу не виконує, умисно відмовився від їх виконання своїх зобов'язань, що суперечить чинному цивільному законодавству. Тому суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з ПАТ ««БАНК «ТАВРИКА» банківського вкладу та нарахованих відсотків в сумі 82511,74 грн. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена особі відшкодовується особою при наявності її вини. Визначення моральної шкоди визначається у ст. 23 ЦК України й у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) шкоди». Так, під моральною шкодою варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю осіб. Згідно ч.1, пп..1, 2 ч.2, ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючі такі факти, як глибину психологічного дискомфорту, значні порушення душевної рівноваги, тривалість страждань, тривале значне погіршення стану здоров'я позивача, та враховуючи вимоги розумності й справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди належить стягнути 50000грн. Належить стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір за вимогами про стягнення суми вкладу та за вимогами про стягнення моральної шкоди, оскільки при зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору як споживач банківських послуг та інвалід 2-ї групи.

Outcome: approved