Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу в попередньому судовому засіданні за їхньої відсутності. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія розписки [PERSON] про отримання грошей за проведені будівельні роботи на належній йому земельній ділянці від 05.06.1973р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON]; копія договору житлової забудови від 17.08.1972р., оформленого на ім'я [PERSON]; копія акту від 20.07.1972р. про відведення в натурі земельної ділянки. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі договору житлової забудови від 17.08.1972р. відповідачу [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка, виділена під індивідуальне будівництво, розташована по [ADDRESS]. Побудувавши сарай, басейн та огорожу на виділеній земельній ділянці, [PERSON] відмовився від подальшого будівництва будинку та господарських споруд, передавши оплатно за розпискою у 1973 році право житлової забудови вищевказаної земельної ділянки [PERSON] Відповідач [PERSON] на правах фактичного забудовника побудував житловий будинок та господарські споруди на переданій йому земельній ділянці, з 1973р. безперешкодно володів земельною ділянкою та побудованою ним нерухомістю. У 2001р. [PERSON] продав позивачці вищевказаний житловий будинок. З того моменту позивачка стала мешкати та господарювати у будинку, вважаючи себе власником нерухомості. Отже, з 2001 року по теперішній час позивачка фактично, відкрито володіє житловим будинком із господарськими спорудами, розташованим по [ADDRESS], стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. На момент фактичного укладення угоди про купівлю-продаж нерухомості сторони не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили нотаріально. Пізніше позивачка дізналася, що дійсним власником проданої їй нерухомості є [PERSON], а [PERSON] був лише фактичним власником житлового будинку, свого часу технічну та правовстановлюючу документацію на себе не переоформив та не мав право на відчуження нерухомого майна. У зв'язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на об'єкт нерухомості, оскільки з 2001 р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у зв'язку із його утриманням, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на вищевказаний житловий будинок. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивачки, у 2001р. між нею та [PERSON] фактично була досягнута домовленість про продаж житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 2001р. по теперішній час позивачка безперервно, відкрито володіє житловим будинком, сплачує всі належні платежі, зробила поточний ремонт, провела опалювання та встановила газовий котел, як власник нерухомості, розпоряджається ним. За весь час володіння позивачкою будинком, відповідачі, як дійсний та фактичний власники, не пред'являли до позивачки жодних вимог про витребування будинку, не брали участі у його утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON], [PERSON] не заперечували щодо фактів, вказаних у позові, визнали позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою житловим будинком із надвірними спорудами є добросовісним (тобто позивачка вважала, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про продаж нерухомості), правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання будинку, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого остання набула право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на нерухомість.

Outcome: approved