Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування якого вказав, що в квітні 2017 року він уклав з [PERSON] договір позики, згідно якого передав йому грошові кошти на загальну суму 126300грн. На підтвердження укладення цього договору [PERSON] написав розписку, в якій підтвердив отримання грошей та прийняв зобовязання їх повернути до 27.06.2017 року. На виконання вказаного зобов'язання відповідач здійснив лише часткове погашення боргу, а саме повернув: 23.06.2017р.- 5000грн.; 05.07.2017р. - 5000грн.; 04.08.2017р. - 1000грн, а всього 11000грн. Починаючи з вересня 2017 року він неодноразове звертався до відповідача щодо повернення решти боргу, проте той відповідав лише загальними обіцянками. 19.09.2018р. він надіслав на адресу відповідача заяву з вимогою про повернення позики, але вказаний лист повернувся на його адресу. З врахуванням наведеного, положень ст.ст. 1046, 1049, 526, 610, 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 136785,28грн., з яких: 115300грн. основний борг; 4766,78грн. - 3 проценти річних за 503 дня прострочення з 05.08.2017р. по 21.12.2018р. ( 115300х3%/365х503); 16718,50грн. - інфляційних втрат за період з вересня 2017р. по листопад 2018р. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав вказаних у позовній заяві, суду пояснив, що відповідач повернув позивачу лише 11000грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в квітні 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] позичив в борг у [PERSON] 126300,00 грн. та зобовязувався повернути зазначену суму до 27.06.2017 року. Факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується його власноручно підписаною письмовою розпискою. На виконання вказаного зобов'язання відповідач здійснив часткове погашення боргу, а саме повернув [PERSON] : 23.06.2017р.- 5000грн.; 05.07.2017р. - 5000грн.; 04.08.2017р. - 1000грн, а всього 11000грн. Вказані обставини сторони визнали та не оспорюють. 19.09.2018 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] заяву з вимогою про повернення грошових коштів, яка повернулась на адресу відправника, що підтверджується: копією заяви від 19.09.2018р.; квитанцією Укрпошти ; описом вкладення та копією поштового конверта. На теперішній час, незважаючи на закінчення строку повернення боргу за договором позики - 27.06.2017 року та після звернення до суду з позовом про стягнення коштів в грудні 2018 року, [PERSON] не повернув позивачу кошти. Стаття 526 Цивільного кодексу України\~визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За\~ст.1047 Цивільного кодексу України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до\~ст.1046 Цивільного кодексу України\~за\~договором\~позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші\~речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч.1\~ст.1049 ЦК України, \~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або\~речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у\~строк\~та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку проведеного позивачем: три проценти річних від простроченої суми становлять за період з 05.08.2017р. по 21.12.2018р. (503 дня) 115300 х3%/100/365х503=4766,78грн.; інфляційні нарахування становлять за період з вересня 2017р. по листопад 2018р. включно - 16718,50грн. (1,02 х 1,012 х 1,009 х 1,010 х 1,015 х 1,009 х 1,011 х 1,008 х 0,993 х 1,019 х 1,017 х 1,014 = 1,145; 115300х1,145=132018,5-115300=16718,5). Враховуючи вищевикладене, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON]Б про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 136785,28грн., з яких: 115300грн. - основний борг; 4766,78грн. - 3 проценти річних за 503 дня прострочення з 05.08.2017р. по 21.12.2018р.; 16718,50грн. - інфляційних втрат за період з вересня 2017р. по листопад 2018р. включно. Також враховуючи, що позивач являється інвалідом 1 групи з дитинства, що підтверджується пенсійним посвідченням серія АЗ №309962, у зв'язку з чим він звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави в розмірі 1367,85грн. (136785,28/100 %= 1367,85 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: approved