Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу в попередньому судовому засіданні у його відсутності. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO]; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про право власності на житло №240 від 07.07.1999р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.06.2014р.; копії витягів про реєстрацію в спадковому реєстрі від 16.06.2014р. та від 05.11.2013р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.07.1999р. №240 відповідачу [PERSON] та [PERSON] (вже нині померлій) на праві власності належала квартира [ADDRESS]. У 2003р. зазначені власники продали позивачці вищевказану квартиру. З того моменту позивачка стала мешкати та господарювати у житлі, вважаючи себе власником цієї квартири. Отже, з 2003 року по теперішній час позивачка фактично, відкрито володіє квартирою [ADDRESS], стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. На момент фактичного укладення угоди про купівлю-продаж квартири сторони не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили нотаріально. [INFO] співвласник спірної квартири - [PERSON] померла, після її смерті належну їй частку нерухомості успадкував її син - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про право власності за законом від 16.06.2014р. У зв'язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на об'єкт нерухомості, оскільки з 2003 р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у зв'язку із його утриманням, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на вищевказану квартиру. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивачки, у 2003р. між сторонами фактично була досягнута домовленість про продаж квартири [ADDRESS]. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 2003р. по теперішній час позивачка безперервно, відкрито володіє квартирою, сплачує всі належні платежі, зробила поточний ремонт, провела опалювання та встановила газовий котел, як власник нерухомості, розпоряджається нею. За весь час володіння позивачкою квартирою, відповідач, як зареєстрований власник та спадкоємець, не пред'являв до позивачки жодних вимог про витребування квартири, не брав участі у її утриманні та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON] не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою квартирою є добросовісним (тобто позивачка вважала, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про продаж нерухомості), правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання квартири, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що квартира цілком з законних підстав була передана у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого остання набула право власності на неї за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на квартиру.

Outcome: approved