Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

В заяві до суду позивачі вказали, що [PERSON] була виділена в користування земельна ділянка площею 0,17 га Ходацькою сільською радою Барського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства. Він неодноразово звертався в Ходацьку сільську раду по питанню приватизації даної земельної ділянки, однак йому відмовляли в цьому, пояснюючи це тим, що дана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту. Він взнав, що відповідачем по справі [PERSON] була приватизована, сусідня з ним земельна ділянка площею 0,3225 га для ведення особистого селянського господарства і видане свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,3225 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер : [NUMBER], на території Хода цької сільської ради Барського району Вінницької області від 17 квітня 2014 року. [PERSON] вважає, що при оформленні документів на приватизацію земельної ділянки відповідачкою по справі [PERSON] були допущені грубі порушення, а саме: він не підписував абрису зовнішніх меж земельної ділянки.Згідно довідки виконавчого комітету Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області від 06 листопада 2014 року за N9 41 проведеної землевпорядником сільської ради [PERSON] в 1991 році, земельними ділянками біля лісництва с.Ялтушкова користувалися громадяни: [PERSON] 0,175 га:[PERSON]-0,17 га.На підставі яких документів [PERSON] було приватизовано земельну ділянку площею 0,3225 га , тобто захват пасовища площею 0,1475 га., невідомо. Крім цього, відповідач по справі [PERSON] на самовільно зайнятій земельній ділянці по якій проходить загальна дорога зробив огорожу і велику браму, чим перекрив перехід і проїзд : до ставка, до лісу, на поле, прогін худоби, прив,язав на дорозі двоє собак, які неодноразово нападали на людей, покусали дитину. Позивачі по справі, а також багато жителів с. Ялтушків, чиї права порушені, неодноразово звертались в різні інстанції по цих питаннях за захистом своїх прав.Після звернення до Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області, вони одержали відповідь від 05.05.2014 року за № 103 в якій вказано, що»... комісія в складі голови - [PERSON], депутата сільської ради [PERSON], землевпорядника сільської ради [PERSON] виявили дійсно самозахват пасовища зроблений [PERSON] та рекомендували [PERSON] розібрати незаконно збудовані споруди і звільнити територію пасовища».На звернення до Ялтушківської сільської ради по даному конфліктному питанню вони отримали відповідь від 22 травня 2014 року за № 55, в якій вказано «Для врегулювання конфлікту - комісією рекомендовано [PERSON] демонтувати незаконно встановлені двоє воріт для безперешкодного прогону великої рогатої худоби на пасовище... Однак незважаючи на всі зауваження, рекомендації - відповідач по справі [PERSON] не повертає самовільно зайняту земельну ділянку. Просили суд винести рішення , яким визнати недійсними: рішення 2 сесії 22 скликання Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області від 02.10.1993 року про виділення в корисування земельної ділянки [PERSON]; Свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,3225 га для ведення особистого селянського господарства на території Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області від 17 квітня 2014 року.Зобов,язати Державну реєстраційну службу Барського районного управління юстиції скасувати реєстрацію свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,3225 га для _ведення особистого селянського господарства на території Ходацької сільської ради від 17 квітня2014 року.Усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, а саме: зобов,язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку: яка призначена для пасовища, а також загальної дороги, привести її в придатний для користування стан.Стягнути з відповідачів по справі [PERSON] і [PERSON] на їхню користь судові витрати. В судовому засіданні позивачі збільшили свій позов і просили визнати недійсними: рішення 2 сесії 22 скликання Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області від 02.10.1993 року про виділення в користування земельної ділянки [PERSON]; Розпорядження Барської районної державної адміністрації від 4 червня 2010 року за №289 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства гр..[PERSON] із земель запасу Ходацької сільської ради». Свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,3225 га для ведення особистого селянського господарства на території Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області від 17 квітня 2014 року;Усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, а саме: зобов,язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку: яка призначена для пасовища, а також загальної дороги, привести її в придатний для користування стан. Так представник [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник - адвокат Шевчук Н.Й суду пояснили, що підставою для отримання у власність [PERSON] земельної ділянки розміром 0,3225 га стало рішення рішення 2 сесії 22 скликання Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області від 02.10.1993 року. Аналізуючи дане рішення і його правову підставу на їх думку дане рішення, на час його прийняття, взагалі не відповідає нормам діючого законодавства. Так, відповідно до журналів обліку рішень Ходацької сільської ради Барського району, в 1993 році вказане рішення взагалі не приймалось. Крім того в рішенні зазначенні норми права, які регулювались Земельним кодексом Української РСР від 18 грудня 1990 року, ст.116 та 118, але відповідно до зазначеного вказаного нормативного документів ст. 116 - Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок, а ст.118 - Міжнародні договори. Тобто вказані норми взагалі не регламентують порядок виділення земельних ділянок. Окрім того відповідно до змісту рішення безкоштовно у приватну власність земельна ділянка [PERSON] загальною площею 0,65 га передавалась для ведення особистого селянського господарства, але на час прийняття рішення навіть такого право придбання у власність не існувала, а було тільки для ведення особистого підсобного господарства. Даний принцип передачі земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства передбачав і Декрет Кабінету Міністрів України №15-92 від 26.12.1992 року. Також відповідно до норм Земельного кодексу Української РСР не могло передаватись 0,65 га, оскільки надавалась менша кількість землі. Крім того не зрозуміло з яких підстав в змісті рішення зазначено Ходацька сільська рада, оскільки на час прийняття рішення мало дане питання розглядати Ходацька сільська рада народних депутатів. Вже під час розгляду справи позивачам стало відомо про існування рішення від 24 березня 1994 року 2 сесії 22 скликання Ходацької сільської ради про передачу в приватну власність [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства 0,53 га. Разом з тим вказане рішення не стало юридичною підставою для прийняття Барською районною державною адміністрацією Розпорядження №289 від 4 червня 2010 року ,,Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства [PERSON] із земель запасу Ходацької сільської ради,,, а саме було взято до уваги рішення від 2 жовтня 1993 року. Крім того відповідно до списку громадян на приватизацію земля Ходацької сільської ради від 1994 року [PERSON] отримала 0,15 га, а [PERSON] 0,26 га. З огляду на викладене сторона позивачів вважає недійсним оспорюване рішення і таким яке сфальсифіковано. Відносно усунення перешкод, то позивачі та інші громадяни, звертались до різних інстанцій з приводу незаконного захвату [PERSON] земельної ділянки, яка знаходиться поряд з земельною ділянкою [PERSON] Комісії зафіксували даний захват, рекомендували звертатись до суду. Відповідач [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] та його представник - адвокат Іванова В.О пред,явлений позов не визнали. Так вони вказали, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є належними позивачами, оскільки являються жителями Ялтушківської сільської ради Барського району, а тому не можуть оскаржувати рішення Ходацької сільської ради Барського району. Ними не було надано доказів про підставність звернення до суду, так як відповідно до вимог ст.34 Земельного кодексу України документів про існування пасовища, яким вони користуються, не має. Сам факт видачі рішення сільської ради про передачу [PERSON] земельної ділянки, яке було здійснено в 1993 році, вони вважають технічною помилкою, оскільки дане питання вирішувалось в 1994 році, і томи вини відповідачів в цьому не має, а це вина владних органів. Натомість Барська райдержадміністрація, відповідно до своїх повноважень і діючого законодавства, правомірно видало розпорядження на затвердження технічної документації. Вони вважають, що позивачі безпідставно вказали про необхідність усунення перешкод до користування, оскільки [PERSON] правомірно володіє своєю земельною ділянкою, позивачі не є власниками пасовища, вони не зазначили чим порушується їх право і не надали належних доказів. Представник Барської районної державної адміністрації Степаненко Л.С пред,явлений позов не визнала. Вона пояснила суду, що у відповідності до вимог ст.1 Перехідних положень Земельного Кодексу України Барська районна державна адміністрація видала 4 червня 2010 року розпорядження № 289 ,,Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства [PERSON] із земель запасу Ходацької сільської ради,, Підставою для прийняття вказаного рішення стало рішення 2 сесія 22 скликання Ходацької сільської ради Барського району від 2 жовтня 1993 року. Фактично райдержадміністрація не давала правовий аналіз вказаного рішення, а тільки юридично закріпило право власності [PERSON] на земельну ділянку. Представник відповідача вважає, що Барська районна державна адміністрація діяла у відповідності до діючого законодавства. Представник Ходацької сільської ради Барського району [PERSON] проти задоволення позову не заперечував. Так він пояснив суду, що протягом 1993 року сільська рада не приймала рішення про передачу земельної ділянки [PERSON] Вказане питання протягом 19993 року взагалі не вирішувалось. Вже наступного 1994 року розглядалось питання про передачу мешканцям сільської ради земельних ділянок і в даному випадку [PERSON] Разом з тим вирішувалось питання про надання землі як [PERSON], так і [PERSON]. На даний час [PERSON] оформила правовстановлюючі документи на земельну ділянку і між нею, [PERSON] та жителями Ялтушківської сільської ради Барського району виник спір з приводу використання пасовища, так як протягом тривалого часу громадяни пасли свою худобу на землях Ходацької сільської ради, разом з тим [PERSON] перекрив доступ до пасовища, перекрив шлях і тому виник спір. Представник Головного управління Держземагенства Вінницької області Юр,єв С.А по наслідках вирішення справи поклався на розсуд суду. Представник реєстраційної служби Барського районного управління юстиції в судове засідання не з,явився, але в письмовій заяві до суду просив справу слухати у його відсутності, покладаючись на вирішення позову на розсуд суду. Свідок [PERSON] суду пояснила, що тривалий час мешканці с.Ялтушків випасали свою худобу на пасовищі Ходацької сільської ради Барського району. На даний час [PERSON] обгородив ділянку, що обмежує випасання худоби. Свідок [PERSON] суду пояснив, що тривалий час випасав худобу на пасовище Ходацької сільської ради Барського району. В 1984 році [PERSON] перекрив дорогу до пасовища. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що з боку [PERSON] не має перешкод у випасанні худоби. Він тільки огородив власну земельну ділянку. Свідок [PERSON] пояснив суду, що в складі комісії оглядав земельну ділянку [PERSON], бачив, що останні огородили її, перекривши прохід. Ними був складений акт. Свідок [PERSON] суду пояснив, що виїзжав на місце розташування земельної ділянки [PERSON] Вказана земельна ділянка розташована відповідно до правовстановлюючих документів. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він виїзжав на земельну ділянку [PERSON] Бачив, що огорожа не давала прохід худобі. Перевіряючи достовірність винесення рішення за 1993 рік, то було встановлено, що рішення про надання земельної ділянки [PERSON] за вказаний період не існує. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити повністю. До такого висновку суд дійшов із слідуючого: позивачі звернулись до суду про визнання недійними правових документів, які надали право отримати у власність земельну ділянку [PERSON], а також просили усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Оцінюючи правомочність звернення даних позивачів суд приймає до уваги те, що право на звернення до суду за судовим захистом прав та охоронюваних законом інтересів - одне із важливіших конституційних прав громадян. Так, відповідно до ст. 55 Конституції України права і свобо\-ди людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів дер\-жавної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службо\-вих осіб. Кожен має право після використання всіх національних за\-собів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Відповідно до ст. 3 ЦПК кожна особа має право в по\-рядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачі посилаються, що рішення Ходацької сільської ради порушило їх права в частинні користування земельною ділянкою - пасовищем, на якому вони тривалий час випасали худобу. В даному випадку сторонами даний факт не заперечувався. Крім того позивач [PERSON] вказав, що не підписував абрису зовнішніх меж земельної ділянки [PERSON], але не зважаючи на це, в порушення вимог діючого законодавства, земельна ділянка була в подальшому приватизована відповідачем. З огляду на викладене і зазначені вище норми законодавства, суд вважає, що позивачі мали право на звернення до суду з зазначеним позовом. Предметом розгляду стало рішення 2 сесії 22 скликання Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області від 02.10.1993 року про виділення в користування земельної ділянки [PERSON];Розпорядження Барської районної державної адміністрації від 4 червня 2010 року за №289 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства гр..[PERSON] із земель запасу Ходацької сільської ради». Свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,3225 га для ведення особистого селянського господарства на території Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області від 17 квітня 2014 року;Усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, а саме: зобов,язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку: яка призначена для пасовища, а також загальної дороги, привести її в придатний для користування стан. Досліджуючи рішення 2 сесії 22 скликання Ходацької сільської ради Барського району Вінницької області від 2.10.1993 року про виділення в користування земельної ділянки [PERSON] (а.с.124), яке в подальшому стало правовою підставою для отримання земельної ділянки у власність, судом було встановлено, що дане рішення як по змісту, так і своєї правової підставі взагалі не відповідало діючим на час 1993 року, правовим нормам. Так в рішенні зазначенні норми права, які регулювались Земельним кодексом Української РСР від 18 грудня 1990 року, ст.116 та 118, але відповідно до зазначеного вказаного нормативного документів ст. 116 - Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок, а ст.118 - Міжнародні договори. Тобто вказані норми взагалі не регламентують порядок виділення земельних ділянок. Окрім того відповідно до змісту рішення безкоштовно у приватну власність земельна ділянка [PERSON] загальною площею 0,65 га передавалась для ведення особистого селянського господарства, але на час прийняття рішення навіть такого право придбання у власність не існувала, а було тільки для ведення особистого підсобного господарства - ст.6 Земельного кодексу Української РСР. Нормативний акт - Закон України ,, Про особисте селянське господарство,, був прийнятий значно пізніше - 15 травня 2003 року. Також відповідно до норм Земельного кодексу Української РСР не могло передаватись 0,65 га, оскільки надавалась менша кількість землі ст.56 - 0,6 га. Крім того не зрозуміло з яких підстав в змісті рішення зазначено Ходацька сільська рада, оскільки на час прийняття рішення, відповідно до вимог Закону України від 26 березня 1992 року ,,Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування,, мало дане питання розглядати Ходацька сільська рада народних депутатів. Крім зазначеного відповідно до довідки № 41 від 22.01.2015 року Ходацької сільської ради (а.с.47) рішення про приватизацію земельної ділянки [PERSON] розміром 0,65 га від 2.10.1993 року в архівах сільської ради відсутнє. Згідно довідки №1 від 20.01.2015 року архівного відділу Барської районної державної адміністрації (а.с.48) рішення Ходацької сільської ради 2 сесії 22 скликання від 2.10.1993 року на [PERSON] ,,Про передачу в приватну власність земельних ділянок,, в архівний відділ на державне зберігання не надходило. З огляну на викладене і фактичного не існування рішення сільської ради, суд дійшов до висновку, що воно 2 жовтня 1993 року не приймалось і є сфальсифікованим. З огляду на викладене суд вважає можливим не визнавати недійсним рішення від 2.10.1993 року, оскільки воно не приймалось. Стосовно визнання недійсним рішення Барської районної державної адміністрації від 4 червня 2010 року № 289 (а.с.53), то у відповідності до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов,язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Outcome: partial