Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~В жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. \~ \~ \~ \~ Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності від 19.07.2007 року йому належить квартира за адресою: Донецька область, м. Торецьк, вул. Лісна 13/123а. Крім нього, за вказаною адресою також зареєстрована його онука [PERSON], яка у 2002 році разом зі своїми батьками виїхала з м.Торецька на постійне місце проживання до Російської Федерації. Вказує, що станом на час подання позовної заяви до суду відповідач не проживає у зазначеній вище квартири більше десяти років, будь-якої домовленості щодо збереження за відповідачем житлової площі за період її не проживання не існує. Позивач підтримує звязок з онукою, однак на його прохання приїхати та знятися з реєстрації, остання відповіла відмовою у звязку з відсутністю можливості повернутися в м.Торецьк. Внаслідок реєстрації [PERSON] в квартирі позивача останній вимушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, крім того збереження реєстрації за відповідачем перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним йому майном, а також ускладнює процес оформлення субсидії. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, оскільки вже протягом понад десяти років вона відсутня за місцем своєї реєстрації та будь-яких особистих речей останньої в зазначеній квартирі немає. Позивач в судове засідання не прибув, його інтереси згідно договору про надання правової допомоги представляє [PERSON], який в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Належно повідомлена через засоби масової інформації відповідач, в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за її відсутності суду не надала, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України - заочно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач по справі [PERSON] є її онукою, яка у 2002 році разом із батьками виїхала на постійне місце проживання до РФ де на сьогоднішній день і перебуває. Зазначила, що остання зареєстрована в квартирі № 123 «а» будинку №13 по вул. Лісній в м.Торецьку Донецької області, яка на праві власності належить позивачу [PERSON] Свідок підтвердила факт відсутності особистих речей відповідача в зазначеній вище квартирі. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно правовими актами. Відповідно до ч.ч. 1 та 4 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу . Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування житловим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідно до правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 8) позивач по справі [PERSON] є власником квартири № 123 «а» в будинку № 13 по вул. Лісній м.Торецька Донецької області. Даний факт підтверджено копією [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 7). Згідно копії паспорту відповідача [PERSON], остання зареєстрована за адресою: [INFO]/123а, тобто за адресою позивача по справі (а.с. 6). Судом зясовано той факт, що [PERSON], [INFO], з 2002 року за місцем реєстрації не проживає, тому позивач по справі вимушений нести всі витрати по утриманню квартири, сплаті комунальних послуг, тощо, одноособово. Факт того, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки також підтверджено актом обстеження про фактичне проживання осіб (а.с. 9), та поясненнями свідка [PERSON], наданими в судовому засіданні. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідач по справі з 2002 року, тобто понад встановлені чинним законодавством строки, без поважних причин відсутня за місцем своєї реєстрації. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved