Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

В вересні 2015 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 51 991 грн. 12 коп. та судові витрати в сумі 1 218 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позову з підстав, викладених в заяві (а.с.30). Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України (а.с. 25-26,31-32). Визнавши подані позивачем докази достатніми для встановлення фактів, що мають суттєве значення для вирішення спору, за наявності відповідної згоди представника позивача, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав: Судом встановлено, що 13.09.2006 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DNH4ТP80430887 (а.с. 7-8), за умовами якого [PERSON] отримав споживчий кредит в сумі 4\~939 грн. 18 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% річних з кінцевим строком погашення 15 березня 2010 року. За посиланням Банку, загальний розмір заборгованості за кредитом станом на 23.06.2015 року становить 51\~991,12 грн., яка складається з: 4\~939 грн. 20 коп. заборгованість за кредитом, 18 149 грн. 01 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 50 279 грн. 92 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором /Від цієї заборгованості віднімається сума в розмірі 24 328 грн. 97 коп., яка була задоволена рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.01.2014 року/ 500 грн. штраф (фіксована частина), 2 451 грн. 96 коп. штраф (процентна складова). Визначаючи характер спірних правовідносин та правову норму, яку належить до них застосувати, суд виходить з наступного: Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються гл.16, 47-51,71 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ Про банки і банківську діяльність та умовами укладеного договору. Враховуючи позицію відповідача, який просить застосувати наслідки спливу позовної давності, суд, вирішуючи питання щодо дотримання строку звернення до суду, як він визначений ст.ст.257, 258 ЦК України, наголошує про наступне. У відповідності до ст.257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється три роки. Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Офіційне тлумачення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надано також і в Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011(справа про захист прав споживачів кредитних послуг). Положення доданих до позову Умов, згідно з якими /п.5.5/ строк позовної давності відносно вимог повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів становить 5 років (а.с. 9-12) не можуть бути застосовані до виниклих правовідносини, оскільки всупереч вимогам ст.259 ЦК України зміна тривалості строку позовної давності в сторону її суттєвого збільшення проведена позивачем в односторонньому порядку, що є абсолютним порушенням законодавчо закріпленого принципу зміни її тривалості виключно за домовленістю сторін. Здійснивши судовий розгляд на засадах змагальності сторін та провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, суд дійшов висновку про те, що на час звернення з позовом до суду для позивача сплинув встановлений Законом строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed