Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 04.12.2008 року в розмірі 13877,26 грн., яка виникла станом на 02.04.2020 року. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від 24.02.2009 року. Відповідач своїм підписом у анкеті-заяві від 24.02.2009 року підтвердила, що підписана заява разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» умовами, правилами та тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети заяви. Відповідно до виявленого бажання відповідачеві було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2000,00 грн., і вказаним кредитним лімітом відповідач активно користувався та здійснював операції щодо повернення кредитних коштів, що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, що додається до позовної заяви. Проте, відповідач належним чином зобов`язання за договором щодо повернення кредиту не виконує, в результаті чого станом на 02.04.2020 року виникла заборгованість в розмірі 13877,26 грн., яка складається з: 5632,24 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2024,36 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України; 5321,74 грн. нарахована пеня; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 648,92 грн. штраф (процентна складова), яку представник позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розгляд справи провести за відсутності представника Банку, проти заочного розгляду справи не заперечував. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином, враховуючи приписи ст. 128 ЦПК України, причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надав. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.12.2020 року відкрито спрощене провадження у справі. 11.12.2020 року Олександрійським міськрайонним судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 04.12.2008 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодився з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України. Вказана заява не містить жодних умов кредитування, в тому числі і умов кредитування щодо сплати відсотків за користування кредитом, штрафів та пені. Крім того, 04.12.2020 року відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду». У вказаній довідці сторонами погоджено базова відсоткова ставка на місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік) у розмірі 2,5%; розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі базової відсоткової ставки по договору та 1% від суми заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць; розмір штрафу при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань - у розмірі 250,00 грн. +5% від суми боргу, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Довідкою, виданою АТ КБ «Приватбанк» засвідчено факт видачі [PERSON] кредитної картки, термін дії останньої з яких закінчується 03/19. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] вбачається, що 04.12.2008 року на кредитну картку відповідача встановлено кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн., з 31.07.2017 року вказаний кредитний ліміт збільшився до 2000,00 грн., а 15.11.2018 року кредитний ліміт був зменшений до 00,00 грн. Факт користування відповідачем кредитними коштами та факт здійснення ним часткового погашення кредитної заборгованості підтверджується випискою по договору, укладеному з [PERSON] , та розрахунком заборгованості, що надані суду позивачем. Так, згідно з вказаним розрахунком заборгованості зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконував, в зв`язку з чим станом на 02.04.2020 року виникла заборгованість в розмірі 13877,26 грн., яка складається з: 5632,24 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2024,36 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України; 5321,74 грн. нарахована пеня; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 648,92 грн. штраф (процентна складова). ОЦІНКА СУДУ З позовної зави, а також з довідки, наданої позивачем, вбачається, що на кредитну картку відповідача було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000,00 грн. більшого розміру кредитного ліміту на кредитну картку відповідачеві не встановлювалося. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в межах встановленого та погодженого сторонами кредитного ліміту, тобто в розмірі 2000,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України, суд зазначає наступне. Так, судом встановлено, що спірний кредитний договір, що був укладений між сторонами 04.12.2008 року. Як вбачається з довідки, наданої позивачем, термін дії останньої кредитної картки, що видавалася відповідачеві відповідно до вказаного кредитного договору, закінчився 03/19. Таким чином, спірний кредитний договір було укладено до лютого 2019 року, і в березні 2019 року строк його дії закінчився, і продовжений не був. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі 912/1120/16. Таким чином позивачем правомірно нарахована відповідачеві заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Проте з розміром вказаної заборгованості суд не погоджується. Так, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що ним нараховувались відсотки відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~за період з 01.10.2019 року по 02.04.2020 року з розрахунку 84% річних. В той же час, статтею. 625\~ЦПК України\~передбачено можливість нарахування відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі три проценти річних від простроченої суми. У позовній заяві позивач на обґрунтування вказаного нарахування зазначив, що в редакції Умов та Правил надання банківських послуг, що почала діяти з 01.03.2019 року сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язання клієнтом, останній зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 84 %. У заяві позичальника від 04 грудня 2008 року, а також у довідці про умови кредитування, що підписана відповідачем 04 грудня 2008 року, не вказано про домовленість сторін про сплату в разі прострочення заборгованості 84% від суми простроченої заборгованості у порядку 625 ЦК України. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що з вказаними умовами та правилами щодо сплати в разі прострочення заборгованості 84% від суми простроченої заборгованості у порядку 625 ЦК України, які відповідно до позиції позивача почали діяти з 01.03.2019 року, ознайомлений відповідач, та погодився з ними. Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, зокрема щодо узгодження процентної ставки щодо стягнення заборгованості в порядку статті 625 ЦК України, відсутність у анкеті-заяві та у довідці про умови кредитування домовленості сторін про розмір відсотків, які має сплатити позичальник в разі прострочення зобов`язання в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, враховуючи, що з розрахунку заборгованості вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача відсотки відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~саме за період з 01.10.2019 року по 02.04.2020 року, суд самостійно здійснює розрахунок вказаних відсотків \~за період з 01.10.2019 року по 02.04.2020 року виходячи із встановлених ст.\~625\~ЦК України 3% річних від простроченої суми зобов`язання. Як вже встановлено судом, сума невиконаного зобов`язання становить 2000,00 грн., а саме заборгованість за тілом кредиту. Таким чином суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України в розмірі 30,41 грн. (2000*3*185 (кількість днів прострочення виконання зобов`язання за період з 01.10.2019 року по 02.04.2020 року) : 365: 100 = 30,41). Крім того, з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а представник позивача не довів необхідності стягнення з відповідача штрафу чи пені. Щодо стягнення з відповідача штрафів, суд зазначає наступне. Як передбачено в довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна», 55 днів пільгового періоду, підписаної відповідачем, штраф за порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, становить 250 грн. (фіксована частина) та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісії. Судом визначено, що сума невиконаного зобов`язання щодо платежів, що передбачені договором від 04.12.2008 року 2030,41 грн., а саме заборгованість за тілом кредиту у сумі 2000,00 грн., та 30,41 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а тому процентна складова штрафу повинна обчислюватись від даної суми, та складає 101,57 грн. НОРМИ ПРАВА Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1\~ст. 1056-1 ЦК України\~процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки\~прострочення грошового\~зобов`язання\~(коли\~боржник повинен\~сплатити грошові\~кошти,\~але неправомірно\~не сплачує\~їх)\~також урегульовані\~законодавством. У випадках, коли боржник\~порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625\~ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048\~ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625\~цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048\~ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625\~ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Ваказані висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі 912/1120/16. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, за таких обставин нарахування Банком одночасно пені і штрафу здійснено з недотриманням положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17. Думку позивача через його неявку в судове засідання щодо стягнення цивільно-правової відповідальності з`ясувати неможливо, тому з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань. Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, враховуючи те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, тобто відповідач не виконав передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2000,00 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України у розмірі 30,41 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 250,00 грн., та штрафу (процентна складова) у розмірі 101,57 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 360,70 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial