Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

В грудні 2020 року позивач Правобережне УСЗН ДМР звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення коштів у розмірі 3706 грн., в рахунок надмірно виплачених коштів щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування позову зазначає, що громадянка [PERSON] перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач щомісячної допомоги на догляд особі, яка проживає разом з інвалідом 1 групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу погребує постійного стороннього догляду. Державна допомога Відповідачу призначалась та виплачувалась на її чоловіка - [PERSON] , 1953 р.н.. у відповідності до Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затвердженого Постановою КМУ №1192 від 02.08.2000 року. 09.11.2018 року Відповідач черговий раз звернулась із відповідною заявою до Управління соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради (надалі - Управління), правонаступником якого є Позивач, про призначення допомоги, на наступний шестимісячний строк. На підставі наданих Відповідачем документів, передбачених п.7 Порядку призначення, Управлінням було призначено Відповідачу допомогу на період з 01.11.2018 року по 30.04.2019 року. Відповідно до п.8 Порядку призначення виплата допомоги припиняється у разі, коли: сталися зміни у складі сім`ї у зв`язку із смертю або зміною місця проживання особи з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу чи особи, якій надається допомога на догляд; У разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги на догляд, особи, яким надається допомога, зобов`язані в десятиденний строк повідомити органи, що провадять її виплату. Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за тим, у якому сталися зміни. При заповненні зави Відповідачем під особистий підпис було повідомлено, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання нею соціальної допомоги, вона зобов`язується повідомити органи праці та соціального захисту населення. Крім цього, 09.11.2018 року, Відповідачем також була надана Управлінню розписка, згідно з якою вона була ознайомлена що суми державної допомоги виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, які впливають на призначення і виплату державної допомоги тощо) стягуються згідно із законом. 10 січня 2019 року Відповідач звернулась до Управління та надала копію свідоцтва від 24.12.2018 року про смерть [PERSON] відповідно до якого останній помер [INFO] . На підставі отриманої інформації Управлінням було прийнято рішення щодо припинення виплати допомоги Відповідачу та визначено обсяг надміру виплачених коштів, оскільки кошти вже були виплачені на початку місяця, а саме - надмірно виплаченої допомоги за період: з 01.01.2019 року по 28.02.19 року у сумі 3706,00 грн. Відповідачу були надіслані повідомлення про припинення надання та повернення надміру виплачених коштів. Оскільки Відповідач досі добровільно не повернула суму надмірно сплачених коштів в установлені строки, органи соціального захисту вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 13.01.2021 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач щомісячної допомоги на догляд особі, яка проживає разом з інвалідом 1 групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу погребує постійного стороннього догляду. Державна допомога Відповідачу призначалась та виплачувалась на [PERSON] . [INFO] , який перебував під доглядом відповідача, відповідно до Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затвердженого Постановою КМУ №1192 від 02.08.2000 року. 9 листопада 2018 року [PERSON] в черговий раз звернулась із відповідною заявою до Управління соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради (правонаступником якого є позивач) про призначення допомоги, на наступний шестимісячний строк. На підставі наданих Відповідачем документів, передбачених п.7 Порядку призначення, Управлінням було призначено Відповідачу допомогу на період з 01.11.2018 року по 30.04.2019 року. 10 січня 2019 року відповідач звернулась до Управління та надала копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.12.2018 року, відповідно до якого [PERSON] помер [INFO] . На підставі цього, 23.01.2019 року Управлінням було прийнято рішення щодо припинення надання державної допомоги відповідачу з 01.01.2019 року та здійснено перерахунок надміру виплачених коштів за період: з 01.01.2019 року по 28.02.2019 року: в розмірі 3706 грн. З метою повернення бюджетних коштів у добровільному та досудовому порядку Відповідачу були направлені Повідомлення № 2 від 11.04.2019 року, № 230ч від 07.02.2020 року та № 1247ч від 28.08.2020 року щодо припинення надання та повернення надміру перерахованої допомоги з визначенням суми надміру сплачених коштів, порядку та банківських реквізитів Управління шодо самостійного їх повернення до бюджету. Умови, порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги, отримуваної відповідачем визначено Законом України «Про психіатричну допомогу». На підставі вказаного Закону Урядом затверджено Порядок надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1192 від 02.08.2000 року (надалі - Порядок призначення №1192). Даний Порядок призначення визначає перелік документів, які повинні бути надані для призначення державної допомоги, підстави для призначення виплати та її припинення та перелік дій особи-отримувача у разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги, тощо. Відповідно до абз.4 ч.1 ст.5 Закону України «Про психіатричну допомогу» держава гарантує грошову допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - на догляд за нею. Розмір зазначеної допомоги розраховується як різниця між трьома прожитковими мінімумами на кожного члена сім`ї та середньомісячним сукупним доходом сім`ї за попередні шість місяців, але не може бути більше, ніж прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць. Відповідно до п.4 Порядку призначення № 1192, допомога на догляд надається дієздатній особі, яка зареєстрована або постійно проживає на одній житловій площі з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, і здійснює догляд за нею. Згідно п.7 Порядку (в редакції від 01.08.2018 року), для призначення грошової допомоги на догляд особою, яка звертається за її призначенням, подаються такі документи відповідним органам соціального захисту населення: заява; документ, що посвідчує особу; декларація про доходи та майновий стан; висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу; довідки про наявність і розміри земельних ділянок, виділених для ведення особистого підсобного господарства, городництва, сінокосіння, випасання худоби, та земельної частки, виділеної унаслідок розпаювання землі; копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, яка видана особі з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, за якою здійснюється догляд. Інформація про склад сім`ї заявника зазначається в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Відповідно до п.8 Порядку, допомога на догляд призначається на шість місяців і виплачується щомісяця. У разі коли особа, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, є непрацюючим пенсіонером (особою з інвалідністю), їй призначається допомога на догляд на 12 місяців на підставі заяви та копії трудової книжки. У разі виникнення обставин, які можуть вплинути на право особи на допомогу, ця особа повинна в десятиденний строк повідомити про такі обставини орган, що проводить виплату допомоги. Виплата допомоги на догляд припиняється у разі, коли: сталися зміни у складі сім`ї у зв`язку із смертю або зміною місця проживання особи з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу чи особи, якій надається допомога на догляд; закінчився строк установлення інвалідності I чи II групи і протягом місяця не підтверджено встановлення групи інвалідності, яка дає право на призначення допомоги на догляд; особа з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу перебуває на повному державному утриманні або стаціонарному лікуванні впродовж повного календарного місяця. У разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги на догляд, особи, яким надається допомога, зобов`язані в десятиденний строк повідомити органи, що провадять її виплату. Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за тим, у якому сталися зміни. Пунктом 8 Порядку передбачено, що допомога на догляд призначається з місяця звернення за допомогою, якщо протягом місяця подані всі необхідні документи. Рішення про призначення допомоги на догляд або про відмову в її наданні приймається органом соціального захисту населення протягом 10 днів з дня подання документів, зазначених у пункті 7 цього Порядку. Згідно п.13-1 Порядку, якщо внаслідок зловживань з боку громадян (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на призначення і виплату допомоги на догляд тощо) були надміру виплачені суми допомоги, органи соціального захисту населення здійснюють такі заходи: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану особи; повідомляють одержувача допомоги про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі прийняття рішення про врахування надміру виплачених коштів при виплаті допомоги на догляд у наступні періоди провадять щомісячні відрахування у розмірі не більш як 20 відсотків призначеної допомоги; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. При цьому особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (частина перша статті 1213 ЦК України). Пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. У якості критеріїв для того, аби вважати суму щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, виплаченою безпідставно і надмірно, в конструкції норм Порядку №1192, передбачено лише зловживання громадян у формі: 1) подання документів із свідомо неправдивими відомостями, 2) неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, 3) приховування обставин, що впливають на призначення і виплату допомоги на догляд тощо. Якщо слідувати буквальному читанню вказаних норм, то УСЗН, вирішуючи питання про доцільність/необхідність стягнення виплаченої впродовж січня та лютого 2019 року допомоги, мало довести суду, що відповідач допустив зловживання. Як встановлено судом, зміни у складі сім`ї відповідача, а саме смерть [PERSON] сталася [INFO] , офіційний документ (свідоцтво про смерть), щодо вказаного факту було отримано відповідачем 24.12.2018 року, в свою чергу Управління відповідач повідомила лише 10.01.2019 року, тобто понад строки, встановлені п.8 Порядку, отже вимоги позову про повернення переплати допомоги за січень 2019 року є обґрунтованими та тамики, що підлягають задоволенню. В свою чергу, відповідних обставин, зокрема небросовісності відповідачки, в ході розгляду справи, щодо необхідності повернення відповідачкою сплачених коштів за лютий 2019 року, суду позивачем позитивних доказів не надано. Позивач, як на підставу позову посилається на те, що інвалід [PERSON] помер [INFO] , однак про даний факт, що впливав на призначення державної соціальної допомоги, відповідач УСЗН вчасно не повідомила. Задекларований в ст. 3 ЦК України принцип добросовісності слід розуміти як внутрішній критерій, спосіб утримання від зловживання своїми правами. В свою чергу, судом встановлено та позивачем не спростовано, що [PERSON] повідомила позивача про смерть особи-інваліда [INFO] , а рішення про припинення виплати допомоги, на підставі звернення [PERSON] , було прийнято органами УСН лише 23.01.2019 року. Тобто, з урахуванням положень п.8 Порядку №1192, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів свідомих та умисних дій відповідачки, що дали б підстави для висновку про приховування відповідачем вказаних обставин, з метою отримання допомоги також за лютий 2019 року, оскільки вказану інформацію отримано органами УСН не з власних джерел, а саме внаслідок ініціативного звернення відповідача ще 10.01.2019 року, в свою чергу, зволікання з винесенням рішення про припинення виплати допомоги Позивачем, яке до речі також було ухвалене в січні, не може бути підставою для покладення відповідальності з повернення коштів за лютий 2019 року на відповідачку. Отже, позивачем не доведено що переплата державної допомоги відповідачу за лютий 2019 року пов`язана із недобросовісними діями та зловживаннями з її боку. У спростування такого висновку позивачем не надано переконливих аргументів та відповідних доказів. Суд зазначає, що при розгляді цієї справи має бути враховано рішення Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном. Так, у п. 70 зазначеного рішення ЄСПЛ наголошено, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. В сенсі п.71 наведеного рішення потреба державного органу виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Загалом, належне урядування, тобто процес прийняття рішення та подальше його впровадження/невпровадження, має декілька основних характеристик і означає: врахування потреб найбільш вразливих верств суспільства під час прийняття рішень; вимагає повного захисту прав людини; прозорість прийняття рішень, тобто інформація є у наявності у достатній кількості, у зрозумілій формі та є вільно доступною для тих, кого може стосуватись це рішення, чи його введення в дію; підвищення обізнаності громадян про їхні права під час звернення за одержанням послуг, покращення спроможності органів публічної влади та державних установ на місцях оцінювати свої послуги з погляду принципів верховенства права й належного врядування, зменшення прогалин і недоліків у цій сфері; відкритість, тобто державні органи мають працювати відкрито і також викладати мовою, яка є доступною для всіх громадян; відповідність (узгодженість) - політика та усі заходи мають бути взаємоузгодженими та зрозумілими. Разом з тим, Європейський суд з прав людини зазначає, що вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, від 02 грудня 2011 року). Одним із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. В такому випадку, з урахуванням вимог національного законодавства і практики ЄСПЛ, щодо [PERSON] , віднесеної до чутливої соціальної категорії громадян, належним урядуванням з боку УСЗН мало б доведення належними доказами того факту, що переплата державної допомоги відповідачу за лютий 2019 року пов`язана із недобросовісними діями та зловживаннями з боку [PERSON] , та як наслідок, виникнення права на повернення надмірно виплачених коштів допомоги за вказаний період. Суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин в частині вимог про повернення виплат за лютий 2019 року статтю 1215 ЦК України, оскільки Правобережним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради не було доведено недобросовісності з боку [PERSON] , окрім того, Позивачем також не вжито достатніх та своєчасних заходів для перевірки наданих заявником відомостей, у контексті рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Рисовський проти України», заява №29979/04, від 20 жовтня 2011 року. Зважаючи на викладене, суд зазначає, що дії УСЗН не були в достатньому ступеню прозорими і організованими таким чином, щоб забезпечувались принципи юридичної визначеності та належного урядування, що призвело до сплати відповідачеві коштів щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, впродовж лютого 2019 року і ця помилка, в розумінні практики Європейського суду з прав людини, не може виправлятися за рахунок відповідача. Враховуючи встановлені у справі обставини, соціальний статус відповідача, обґрунтованість позовних вимог в частині повернення коштів за січень 2019 року, а також, недоведеності позивачем того факту, що переплата державної допомоги відповідачу за лютий 2019 року пов`язана із недобросовісними діями та зловживаннями з боку [PERSON] та враховуючи необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки надмірно виплачених коштів щомісячної грошової допомоги за січень 2019 року у сумі 1853 грн., з відмовою у задоволенні решти позовних вимог, оскільки примусове повернення наданої грошової допомоги у сумі 1853 грн. за лютий 2019 року є безпідставним та може призвести до покладення на [PERSON] надмірного тягаря. Тому суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позову та наявність підстав для його часткового задоволення. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1051 грн. на відшкодування судових витрат, пропорційно до обсягу задоволених вимог (50%). В свою чергу, в судовому засіданні встановлено, що відповідач є інвалідом ІІ групи. Пунктом 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що особи з інвалідністю II групи звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. За таких обставин, відповідач є звільненим від сплати судового збору, що складає пропорційно розміру задоволених позовних вимог у ромірі 1051 грн. Частинами 6 та 7 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, позивачу судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1051 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: partial