Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивача на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер 16.10.2014р.; копія заповіту від 15.09.2008р., оформленого на імя [PERSON]; копія витягу про реєстрацію заповіту в Спадковому реєстрі; копія довідки Котловинської сільської ради від 09.08.2017р. про склад сімї [PERSON]; копія заяви позивача про прийняття спадщини від 19.02.2015р.; копія державного акту серії ІV-ОД № 066849 від 12.03.2004р. на право власності на земельну ділянку площею 2,12 га, оформленого на імя [PERSON]; копія рішення виконкому Котловинської сільради від 25.09.2008р. про визнання права власності на нерухомість та видачу відповідного свідоцтва; копія технічного паспорту на житловий будинок №27-а по вул. Центральна в с. Котловина Ренійського району, оформленого на імя [PERSON]; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості спадкового майна від 10.08.2017р.; копія довідки відділу у Ренійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.07.2017 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є сином нині померлого [PERSON] За життя [PERSON] належали: - житловий будинок із надвірними спорудами (окрім самочинно побудованих), розташований по вул. Центральна, № 27-а в с. Котловина Ренійського району Одеської області; - земельна ділянка площею 2,12 га, розташована на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії ІV-ОД № 066849 від 12.03.2004р. на право власності на земельну ділянку. На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 15.09.2008р. склав заповіт на імя позивача, 16.10.2014 р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Про це свідчить його заява, подана до Ренійської районної держнотконтори в установлений законом строк (19.02.2015р.). Останні роки перед смертю [PERSON] позивач мешкав разом із ним, доглядав за ним, як за батьком. Відповідач на спадщину не претендує, не заперечує, щоб її оформив позивач. При зверненні позивача до нотаріальної контори для оформлення прийняття спадщини, в отриманні свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку та житловий будинок, про що 29.07.2017р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи позивач надати не може у звязку із втратою їх спадкодавцем щодо земельної ділянки, а також у звязку із тим, що батько позивача за своє життя не встиг оформити свідоцтво про право власності на нерухомість та зареєструвати житловий будинок у встановленому законом порядку. Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту неможливо оформити спадщину. Згідно п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат. Так як набуте за спадкуванням право власності позивача не було оформлено, він не в змозі отримати дублікат державного акту на землю. Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) державного акта на право власності на земельну ділянку при посвідченні договору купівлі-продажу, міни, дарування, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, спадкового договору, а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. На оригіналі державного акту нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця. З вищенаведеного виходить, що після смерті [PERSON] вирішити питання про отримання оригіналу необхідного правовстановлюючого документу у позасудовому порядку неможливо, за визнанням права власності на земельну ділянку та житловий будинок, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець в судовому порядку. Незважаючи на перешкоди, позивач прийняв спадщину за заповітом в порядку ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ст. 1269 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою для прийняття спадщини за заповітом. Як зазначив позивач, після смерті батька у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові земельну ділянку та нерухомість. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості у звязку із відмовою нотаріуса з причини відсутності правовстановлюючих документів. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на земельну ділянку та нерухомість, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо), крім того позивач своєчасно подав заяву про прийняття спадщини до нотаріуса. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки прийняв спадщину за заповітом, своєчасно подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельну ділянку та житловий будинок з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved