Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу в судовому засіданні у його відсутності, про що надав відповідну заяву. Позивачка на задоволенні уточнених позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у судовому засіданні без її участі, про що надала відповідну заяву. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія посвідчення особи громадянина [PERSON], [PERSON], (переклад ), із даними про цивільний стан; копія договору купівлі-продажу будинку від 18.05.1993 р., реєстр № 27 ; копія технічного паспорту на житловий будинок, розташований по вул. Леніна № 116 в с. Долинське Ренійського району Одеської області, власником якого є [PERSON]; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку від 18.05.1993р., реєстр № 27 належить на праві власності житловий будинок з надвірним спорудами № 116, розташований по вул. Леніна в с. Долинське Ренійського району Одеської області. У 2001 р. [PERSON], як власник житлового будинку, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, фактично передав у володіння та користування вищевказаний житловий будинок. Тоді ж позивачка заселилася на житлоплощу вищевказаного домоволодіння, з того часу мешкає там разом зі своєю сімєю. Отже, з 2001р. по теперішній час позивачка фактично, відкрито та безперервно володіє житловим будинком № 116 по вул. Леніна в с. Долинське Ренійського району Одеської області, стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. На момент фактичної передачі у володіння та користування нерухомості, сторони не оформили дану угоду у письмовому вигляді та не засвідчити нотаріально, оскільки [PERSON], на той час ще не оформив правовстановлюючі документи на житловий будинок, після чого взагалі переїхав до [PERSON] де і проживає по теперішній час, вимог щодо зазначеного будинку не має, не претендує на нього та не заперечує щоб позивачка оформила право власності на житловий будинок на своє імя. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на вказаний житловий будинок, оскільки з 2001р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на вказаний житловий будинок. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як виходить з доводів позивачки, у 2001р. між нею та [PERSON] фактично була досягнута домовленість про передачу у володіння та користування житлового будинку № 116 по вул. Леніна в с. Долинське Ренійського району Одеської області. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли за незалежними від позивачки причинами. Відповідач [PERSON] взагалі переїхав до [PERSON] де і проживає по теперішній час, вимог щодо зазначеного будинку не має, не претендує на нього та не заперечує щоб позивачка оформила право власності на житловий будинок на своє імя. Таким чином, з 2001р. по теперішній час позивачка безперервно, відкрито володіє житловим будинком, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається ним, та ін. За весь час володіння позивачкою будинком, [PERSON] як фактичний власник житлового будинку, не предявляв до позивачки жодних вимог про витребування нерухомості, не брав участі у її утриманні та не поніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON] не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі, про що надав відповідну заяву. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою житловим будинком є добросовісним (тобто позивачка вважала, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про передачу у володіння та користування нерухомості), правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання будинку, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого остання набула право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на житловий будинок.

Outcome: approved