Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

В вересні 2015 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] на її користь борг в сумі 99997,00 грн., відсотки за неправомірне користування чужими коштами у розмірі 15348,86 грн., інфляційні втрати у розмірі 35118,95 грн., три відсотки річних у розмірі 1578,03 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 17 лютого 2015 року ним помилково, з свого карткового рахунку в ПриватБанк, на картковий рахунок відповідачки в ПриватБанк було перераховано 99997,00 грн. 08 липня 2015 року листом-вимогою позивачка звернулася до відповідачки з вимогою повернути, безпідставно отримані нею 17.02.2015 року грошові кошти в розмірі 99997,00 грн. Станом на момент подання позову, відповідачка грошові кошти в розмірі 99997,00 грн. позивачці не повернула. Сума відсотків за неправомірне користування чужими коштами складає 15348,86 грн., збитки від інфляції становлять 35118,95 грн. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити 3% річних з простроченої суми, які складають 1578,03 грн. Пізніше позивачка збільшила розмір своїх позовних вимог та просила стягнути з [PERSON] на її користь борг в сумі 99997,00 грн., відсотки за неправомірне користування чужими коштами у розмірі 21518,54 грн., інфляційні втрати у розмірі 35118,95 грн., три відсотки річних у розмірі 2367,05 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги позивачки та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки та просив відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказав, що відповідачка з вересня 2014 року та за станом на 17 лютого 2015 року була фізичною особою-підприємцем, головним видом діяльності якої за КВЕД ДК 009:2005, була наступна: 63.11 - Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов'язана з ними діяльність. В зв'язку із означеним видом діяльності, відповідачка, як фізична особа-підприємець укладала договори, на підставі яких мала договірні правовідносини з іншими особами, в т.ч. і фізичними особами, надавала послуги та отримувала в зв'язку із цим грошові кошти. Також, в зв'язку із означеним видом діяльності, відповідачка, як фізична особа-підприємець, за станом на 17 лютого 2015 року користувалася рахунком № 26005050009349, відкритим на її ім'я у Приватному акціонерному товаристві комерційний банк «Приват Банк». Позивачка була клієнтом відповідачки та перераховувала кошти для фінансових операції з сервісом Forex Trend Limited. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У судовому засіданні було встановлено, що 17 лютого 2015 року позивачка перерахувала на рахунок відповідачки в Приватному акціонерному товаристві комерційний банк «Приват Банк» грошові кошти у розмірі 99997,00 грн., що підтверджується платіжним дорученим № Р24А397508021769771 від 17.02.2015 року (а.с.5). Позивачка вказала, що вищевказані кошти були перераховані на рахунок відповідачки помилково та отримані нею без будь-яких правових підстав, виключно у звязку з помилкою позивачки. Тому, позивачка просила стягнути з відповідачки на її користь вищевказані кошти, як безпідставно набуті. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Проте, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом з тим, позивачкою не вказано, кому саме були адресовані ці кошти та на який саме рахунок вони мали бути направлені. Представник позивачки в судовому засіданні вказав, що позивачка не памятає, кому саме мали бути направлені ці кошти, на який саме рахунок та які послуги/товари, тощо. При цьому, при здійсненні будь-яких платежів через електронну систему «Приват 24» (систему дистанційного обслуговування клієнтів), клієнт проходить декілька етапів: верифікацію, ідентифікацію та інше. Порядок обслуговування клієнтів через вказану систему визначено умовами «Угодою користувача», з яким користувач ознайомлюється й дає свою згоду на його умови перед кожним здійсненням будь-якого платежу через вказану систему. Вказаний порядок є загальнодоступним та знаходиться у відкритому доступі на офіційному веб-сайті Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк»: https://privatbank.ua/terms/. В даному випадку позивачка власноручно, заповнюючи платіжне доручення, вказала отримувачем платежу [PERSON], зазначила саме її реквізити і здійснювала дистанційні розпорядження банку на виконання операції після отримання паролю на свій мобільний телефон, перевірки правильності реквізитів і лише після введення отриманого паролю підтверджувала платіж за зазначеними нею реквізитами. Тобто, процедура здійснення переказу свідчить про те, що позивачка була обізнана про те, що робить переказ саме на імя відповідачки та погоджувалася з цим. Крім того, переказ був здійснений ще 17 лютого 2015 року та на чималу суму у розмірі 99997,00 грн., але з вимогою про повернення цих коштів вона звернулася до відповідачки лише 08.07.2015 року (а.с.9-10). Пояснити, чому позивачка звернулася з цією вимогою до відповідачки майже через пять місяців, її представник в судовому засіданні не зміг. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд прийшов до висновку, що послідовні та узгоджені дії позивачки свідчать про те, що вона знала та розуміла, кому направляє кошти в розмірі 99997,00 грн. Даний переказ відповідає вимогам закону та волевиявленню позивачки, а обставини, які вказані позивачкою в її позовній заяві, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи в суді. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оскільки позивачкою та її представником не доведені суму обставини, на які вони посилалися, як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. Оскільки позивачці відмовлено в задоволенні її позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на її користь судових витрат, задоволенню також не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed