Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

В жовтні 2019 позивач звернуся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 17.12.2015 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В., реєстровий № 2024 , відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] одержав грошові кошти у розмірі 4609920,00 грн, що є еквівалентом 196000,00 доларів США за курсом 23,52 Національного Банку України на момент укладення Основного договору. Відповідно до п. 4 Договору позики від 17.12.2015 [PERSON] зобов`язувався повернути займану суму грошей у строк до 17.12.2016 у гривнях еквівалентну 196000,00 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на день платежу. Крім того, 17.12.2015 між позивачем та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір поруки, відповідно до п. 1.1. якого позивач, як поручитель, зобов`язувався відповідати перед [PERSON] за виконання всіх зобов`язань [PERSON] , що виникли на підставі договору позики грошей, укладеного 17.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В., реєстровий № 2024. Відповідно до п. 4.1. вищевказаного Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань Боржником згідно Основного договору у сумі, що дорівнює 4609920,00 грн, що є еквівалентом 196000,00 (доларів США за курсом 23,52 Національного банку України на момент укладення Основного договору, сплату відсотків за користування грошовими коштами за відшкодування Кредитору процентів, передбачених п. З Основного договору, а також сплату трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції відповідно до ст. 625 ІДК України у випадку порушення строків повернення позики. [PERSON] вчасно свої зобов`язання з повернення позики не виконав та позичені кошти [PERSON] не повернув. 10.10.2019 позивач одержав від [PERSON] вимогу про сплату суми боргу у розмірі 484 1 3396,20 грн, що є еквівалентом 196000,00 доларів США, за договором позики грошей від 17.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В., реєстровий № 2024. Станом на день пред`явлення вимоги заборгованість [PERSON] за Договором позики від 17.12.2015 становила 4841396,20 гривень (із розрахунку 196000,00 доларів США за офіційно встановленим НБУ курсом 24,701001 гривень/долар США). З огляду на обґрунтованість заявленої вимоги вона була повністю виконана позивачем, то підтверджується розпискою [PERSON] . Водночас, оскільки до цих пір грошові кошти [PERSON] не повернув, позивач вимушений звернутись до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] 4841396,20 грн як суму заборгованості та договором позики, сплачену кредитору поручителем. Також позивач просить стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 9605,00 грн. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 25.10.2019 у справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 19.12.2019 підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, позов просили задовольнити, повідомили, що відповідачем грошові кошти до сих пір не повернуті. Додатково уточнили, що грошові кошти передавались у борг від [PERSON] до [PERSON] в доларах США, відтак, [PERSON] повернув грошові кошти у тій же валюті, тобто, в доларах США. Позовні вимоги при цьому були визначені в грн за курсом на момент пред`явлення вимоги. Відповідач та його представник проти позову заперечували, просили відмовити. Відповідач зазначив, що сторони мали підприємницькі відносини, вели спільну діяльність, договір позики було ним підписано, оскільки до нього та членів його сім`ї застосовувались тиск та погрози, вказав, що фактично грошові кошти за договором позики він не отримував, про договір поруки йому було невідомо, до судового засідання взагалі нічого не знав про цей договір, вважав, що договір поруки не укладався і є підробленим. Окрім того, повідомив, що на виконання умов договору поруки ним вже повертались грошові кошти, про що у нього є розписки від [PERSON] . Судом було розяснено вимоги ч. 3 ст. 10 ЦПК України, відповідно до яких, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 57-60 ЦПК України. Водночас відповідач відмовився надавати будь-які додаткові докази на підтвердження своїх слів. Окрім того, відповідачем та представником відповідача було подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити 11 питань щодо Договору поруки від 17.12.2015, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та розписки [PERSON] від 11.10.2019. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 09.09.2020 у задоволенні клопотання було відмовлено. Третя особа [PERSON] був допитаний у якості свідка та повідомив, що у [PERSON] та його родини була накопичена сума грошових коштів, яку він запозичив в борг [PERSON] , про що було складено договір позики. При цьому, звертав увагу, що предметом договору є загальна, складена сума позики, яку [PERSON] отримав частинами перед підписанням договору. При цьому вказував, що передача грошових коштів відбувалась в доларах США. Грошові кошти він передавав у позику під гарантії позивача, тому в той же день [PERSON] та [PERSON] уклали договір поруки. В подальшому, [PERSON] грошові кошти не повернув, вони зустрічались і неодноразово спілкувались з ним цього приводу. Заперечував погрози чи тиск до [PERSON] при підписанні договору позики. Коли зрозумів, що [PERSON] не збирається повертати суму позики, звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення грошей. На його вимогу, [PERSON] повернув йому суму позики в розмір 196 000 дол.США в повному обсязі. Про що [PERSON] склав розписку. Не заперечував, що під час дії договору позики [PERSON] частково передавав йому грошові кошти, проте, зазначив, що договором позики було передбачено сплата процентів, тому вважав, що вказані кошти передавались на виконання грошових зобов`язань за договором позики. Повернення [PERSON] основної суми позики заперечував. Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оглянувши матеріали цивільної справи №759/20786/18, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що 17.12.2015 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В., реєстровий № 2024 , відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] одержав грошові кошти у розмірі 4609920,00 грн, що є еквівалентом 196000,00 доларів США за курсом 23,52 Національного Банку України на момент укладення Основного договору. Відповідно до п. 4 Договору позики від 17.12.2015 [PERSON] зобов`язувався повернути займану суму грошей у строк до 17.12.2016 у гривнях еквівалентну 196000,00 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на день платежу. При цьому, згідно з п.2 зазначено, що грошові кошти, які є предметом цього договору, передані повністю [PERSON] та отримані повністю [PERSON] до підписання цього договору. Підпис позичальника на цьому договорі свідчить про фактичне отримання ним позики. Згідно з п.3 Договору, позичальник зобовязувався сплатити позикодавцеві зазначену суму грошових коштів з відсотками, розмір яких визначається на рівні 1,5% відсотків від суми залишку позики і сплачується позичальником у строк не пізніше 15 числа кожного місяця. Позичальник зобов`язався повернути займану суму грошей у гривнях, еквівалентну 196 000,00 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на день платежу до 17.12.2016. 17.12.2015 між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір поруки, відповідно до п. 1.1. якого позивач, як поручитель, зобов`язувався відповідати перед [PERSON] за виконання всіх зобов`язань [PERSON] , що виникли на підставі договору позики грошей, укладеного 17.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В., реєстровий № 2024. Відповідно до п. 4.1. вищевказаного Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань Боржником згідно Основного договору у сумі, що дорівнює 4609920,00 грн, що є еквівалентом 196000,00 (доларів США за курсом 23,52 Національного банку України на момент укладення Основного договору, сплату відсотків за користування грошовими коштами за відшкодування Кредитору процентів, передбачених п. З Основного договору, а також сплату трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції відповідно до ст. 625 ІДК України у випадку порушення строків повернення позики. При цьому, слід наголосити, що матеріали справи не містять жодних підтверджень здійснення на відповідача тиску при підписанні договору позики, так само, матеріали не місять інформацію щодо часткового повернення грошових коштів за вказаним договором позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За змістом ч.ч. 1-2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов`язків боржника, а тому допускається можливість укладення такого правочину поручителем в односторонньому порядку. Законом не встановлена обов`язковість нотаріального посвідчення договору поруки. [PERSON] вчасно свої зобов`язання з повернення позики не виконав та позичені кошти [PERSON] не повернув. 10.10.2019 [PERSON] одержав від [PERSON] вимогу про сплату суми боргу у розмірі 484 1 3396,20 грн, що є еквівалентом 196000,00 доларів США, за договором позики грошей від 17.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В., реєстровий № 2024. [PERSON] вимогу виконав, 11.10.2019 передав [PERSON] грошові кошти 484 1 3396,20 грн, що є еквівалентом 196000,00 доларів США, що підтверджено в судовому засіданні свідченнями [PERSON] та розпискою від 11.10.2019. Відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог поручителя, який виконав свої зобов`язання перед позикодавцем. Щодо суми позики, слід зазначити, що відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] одержав грошові кошти у розмірі 4609920,00 грн, що є еквівалентом 196000,00 доларів США за курсом 23,52 Національного Банку України на момент укладення Основного договору. Виконання зобов`язання за договором позики забезпечене порукою, предметом договору поруки вказано грошові кошти в розмірі 4609920,00 грн, що є еквівалентом 196 000,00 дол. США. Позивач та третя особа наполягають, що грошові кошти фактично передавались в доларах США, відповідач взагалі заперечує факт передачі грошових коштів. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відтак, враховуючи формулювання предмету договору позики в гривнях та заявлені позовні вимоги, стягненню підлягає сума, вказана в договорі позики, тобто, 4 609 920,00 грн, відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Окрім того, за правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial