Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] . та просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь [PERSON] - 5600,00 грн боргу за договором позики , 3% річних в розмірі 168,00 грн., інфляційні витрати в розмірі 851,20 грн. , судові витрати в сумі судового збору в розмірі 243,60 грн. . Посилався при цьому на ті обставини, що 05.12.2013 року [PERSON] позичив [PERSON] 5600,00 грн., а остання взяла вказані кошти та зобов»язалася повернути вказані кошти до 01.06.2014 року . До вказаної у розписці даті , 01.06.2014 року відповідач борг позивачу не повернув, що змусило його звернутися до суду з вказаним позовом . В судове засідання позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та повним підтриманням позовних вимог. Відповідач до суду не з»явився . Судом про дату судового розгляду судом повідомлявся належним чином та у встановлений законом порядок . Причина її неявки суду невідома . На підставі наявних в справі доказах ,суд ухвалив провести заочний розгляд справи . Дослідивши матеріали справи , судом встановлено наступне . Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 05 грудня 2013 року [PERSON] позичив [PERSON] 5600,00 грн. , а остання взяла вказані кошти та зобов»язалася повернути вказані кошти 01.06.2014 року . Обставини викладені позивачам в позові не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності, оскільки є логічними, послідовними, стверджуються дослідженими судом письмовими доказами, в тому числі копією боргової розписки ( а.с.6) . Статтею 526 Цивільного Кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 532 частини 1 пункту 4 Цивільного Кодексу України якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов'язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов'язання. Згідно ч.1 ст.1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленим договором. Згідно ч.2 ст.625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо виконання грошового зобов'язання не виконала, боргу позивачу [PERSON] не повернула, станом на день винесення судового рішення не повернута сума складає перед позивачем 5600,00 грн. та 168,00 грн. ,що складає 3% річних , та 851,20 грн. як інфляційна складова боргу , яку на підставі статей 526, 532, 625, ч.1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] , задовольнивши заявлені позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики в повному обсязі, оскільки вони ґрунтовані на вимогах закону та стверджуються належними доказами. Крім того у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в розмірі 243,660 грн.

Outcome: approved