Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], згідно з яким просив суд: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 55 000, 00 грн. відповідно до наданої розписки. Ухвалою від 27.02.2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. Ухвалою від 20.03.2017 року було відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення даного позову. 03.05.2017 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, згідно з якою позивач просив суд: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 119 363,40 доларів США відповідно до наданої розписки. 18.07.2017 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання недійсним договору поруки від 28.02.2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Також, 18.07.2017 року до суду надійшли заперечення [PERSON] на позовну заяву та клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи по справі. У судовому засіданні, яке відбулося 19.07.2017 року, судом було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору поруки недійсним. Ухвалою від 19.07.2017 року було призначено судово-почеркознавчу експертизи у справі. На час проведення експертизи провадження у справі було зупинено. Ухвалою від 11.09.2017 року провадження у справі було відновлено для розгляду клопотання експерта. 29.09.2017 року до суду надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог до [PERSON] та роз'єднання первісного та зустрічного позовів в окремі провадження. Ухвалою від 03.11.2017 року позов [PERSON] було залишено без розгляду в частині позовних вимог до [PERSON] Ухвалою від 03.11.2017 року було роз'єднано позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами. Так, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 02.10.2018 року, обгрунтовано тим, що 14.02.2008 року позивач надав відповідачу позику в сумі 53 770,00 доларів США, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався щомісячно сплачувати проценти в розмірі 1% від суми боргу та повернути запозичені кошти протягом двох місяців. Разом з тим, позивач вказує, що незважаючи на те, що 01.09.2016 року ним було направлено відповідачу лист з проханням повернути отримані кошти у строк до 01.11.2016 року, останній лише частково виконав свої зобов'язання шляхом повернення 44 570,00 доларів США в рахунок погашення заборгованості про процентам за Договором. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст.ст. 626, 638, 639, 1047, 1048, 1049 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 122 957,90 доларів США, з яких: 53 770,00 доларів США - сума боргу за Договором позики, 68 287,9- доларів США - заборгованість про процентам в період з 14.02.2008 року по 14.09.2018 року. Ухвалою від 31.01.2018 року розгляд даної справи вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження. 21.02.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач не є суб'єктом, який має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, а тому і не має права на отримання процентів по договору позики. 09.03.2018 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якому позивач вказує, що посилання відповідача на Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не регулює питання між фізичними особами договорів позики, а тому не має застосовуватись. Ухвалою від 06.06.2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач та його представник - [PERSON] у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні, між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно умов якого 14.02.2008 року позивач надав відповідачу позику в розмірі 53 770,00 доларів США, а відповідач прийняв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати проценти в розмірі 1% від суми боргу та повернути запозичені кошти протягом двох місяців, про що свідчить розписка відповідача. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 01.09.2016 року позивачем було направлено відповідачу лист з проханням повернути отримані кошти у строк до 01.11.2016 року. Проте, у встановлений строк по теперішній час відповідач лише частково виконав свої зобов'язання за договором позики, а саме: повернув позивачу 44 570,00 доларів США в рахунок процентів від суми боргу за період з 08.08.2008 року по 05.01.2014 року. В свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором позики щодо повернення позивачеві суми позики, суд, перевіривши правильність розрахунків, вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення на його користь з відповідача суми позики в розмірі 53 770,00 доларів США є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Разом з тим, щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь суми процентів за користування позикою у період з 14.02.2008 року по 14.09.2018 року, слід зазначити наступне. Так, відповідно до положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, враховуючи положення вказаної статті та виходячи зі змісту договору позики, суд вважає, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку. Аналогічний висновок викладено й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що, як встановлено в судовому засіданні, відповідач частково сплатив позивачу проценти за користування позикою в розмірі 44 570,00 доларів США, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення проценти за користування позики в період дії Договору з 08.08.2008 року по 01.11.2016 року в розмірі 879,68 доларів США (537,7 Х 84) + ((537,7 х 12) : 365) Х 16) - 44570). Крім того, відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6 890,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 250,00 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: partial