Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Виклад доводів пред`явленого позову. У грудні 2017 до суду звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що йому на праві власності належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, яке видане 27.06.2014 року, житловий будинок на вказаній земельній ділянці збудований у 1977 році. Суміжним власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , який у 2016 році зніс огорожу та сараї, а на початку травня 2016 року без погодження із позивачем меж та за його відсутності - встановив нову бетонну огорожу висотою більше 2 м, що призвело до знищення існуючих межових знаків та встановлена частково на земельній ділянці позивача. За цією огорожею відповідач збудував нову господарську будівлю також на межі земельних ділянок. На звернення позивача до Броварської міської ради Київської області, отримав листа від 20.10.2016 року, звідки дізнався, що рішенням Броварської міської ради від 21.04.2016 року №184-13-07 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та передано у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0, 0909 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд по [ADDRESS] . Також у листі повідомлено, що питання погодження меж зазначеної земельної ділянки розглядалось на засіданні погоджувальної комісії по вирішенню спірних земельних питань. Проте позивача на такі засідання ніхто не запрошував. Позивач, вивчивши документи, які надійшли на його звернення від Броварської міської ради, виявив, що відповідачу неправомірно надано у власність земельну ділянку площею, 909 кв.м, оскільки площа погоджених меж 10.04.1989 року становить 832 кв.м. У жовтні 2017 року позивач отримав збірний кадастровий план земельних ділянок, який виготовлений землевпорядною організацією «Тєрмін». Згідно із цим планом бетонний паркан, самочинно встановлений [PERSON] після знищення існуючих меж, зміщений на земельну ділянку позивача на 0,56 м зі сторони вулиці Петропавлівської, та на 0,54 м - зі сторони городу. Оскільки відповідач не реагує на законні вимоги щодо усунення порушень, позивач просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] в користуванні власністю - земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу самочинно встановленого бетонного паркану та перенесення фактичної межі земельної ділянки на 0,56 м у бік належної йому земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ; на 0,54 м у бік належної йому земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , зі сторони городу, відповідно до збірного кадастрового плану земельних ділянок. 14 вересня 2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява, де позивач посилається на те, що у травні 2018 року виявив, що у Публічній кадастровій карті України відсутні відомості щодо належної відповідачу на праві власності земельної ділянки площею 0,0909 га кадастровий номер 3210600000:01:006:0100. На місці вказаної земельної ділянки знаходяться чотири земельні ділянки з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, відповідно: земельна ділянка площею 0,0071 га, кадастровий номер 3210600000:01:006:0145; земельна ділянка площею 0,0419 га, кадастровий номер 3210600000:01:006:0146; земельна ділянка площею 0,0152 га, кадастровий номер 3210600000:01:006:0147; земельна ділянка площею 0,0267 га, кадастровий номер 3210600000:01:006:0148. Загальна площа цих чотирьох земельних ділянок: 0,0071+0,0419+0,0152+0,0267=0,0909 га. Безпосередньо із належною позивачу на праві власності земельною ділянкою межують дві земельні ділянки відповідача: площею 0,0419 га, кадастровий номер 3210600000:01:006:0146 та площею 0,0152 га, кадастровий номер 3210600000:01:006:0147. Тож, позивач просить: зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] в користуванні власністю - земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу самочинно встановленого бетонного паркану та перенесення фактичної межі земельної ділянки на 0,56 м у бік належної [PERSON] земельної ділянки площею 0,0152 га, кадастровий номер 3210600000:01:006:0147, за адресою: [ADDRESS] , зі сторони вулиці Петропавлівської; на 0,54 м у бік належної [PERSON] земельної ділянки площею 0,0419 га, кадастровий номер 3210600000:01:006:0146, за адресою: [ADDRESS] , зі сторони городу, відповідно до схеми розміщення земельних ділянок. Заперечення відповідача. У відзиві на позов представник відповідача вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Вважає, що збірний кадастровий план є недопустимим доказом та не може визначати межі земельних ділянок. Позивачем не долучено до позову інших належних доказів на підтвердження своїх вимог. Зазначає, що спірний паркан встановлений на земельній ділянці відповідача у повній відповідності до Технічної документації із землеустрою. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві на уточнену позовну заяву представник відповідача також заперечує проти доводів позову, посилаючись на те, що схема розміщення земельних ділянок також не може бути підставою для відновлення меж земельних ділянок. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17 січня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 28 вересня 2018 року у справі призначено судову земельно-технічну експертизу. 05 грудня 2018 року до суду надійшла заява [PERSON] , де він просить відкликати із експертної установи матеріали цивільної справи та залишити позовну заяву без розгляду. 15 квітня 2019 року позивач подав заяву про відкликання заяви про залишення позову без розгляду. Ухвалою суду від 10 травня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду пор суті. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] доводи позову підтримали та просили про задоволення позовних вимог. Представник відповідача - адвокат Ішутко С.Ю. заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Представник третьої особи у судовому засіданні у вирішенні даного спору послався на розсуд суду. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.06.2014 року [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0456 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . До матеріалів справи додана також копія технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). (а.с. 180-207 т.1) Рішенням Броварської міської ради від 21.04.2016 року № 184-13-07 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0909 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки 3210600000:01:006:0100. Право власності за [PERSON] на вказану земельну ділянку зареєстроване 06 травня 2016 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. (а.с. 134 т.1) Відповідно до заяви [PERSON] від 21 лютого 2018 року про поділ земельної ділянки площею 0,0909 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 3210600000:01:006:0100, та на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по [ADDRESS] (на а.с. 213-250 т.1) здійснено поділ вказаної земельної ділянки. Після поділу вищевказаної земельної ділянки [PERSON] належать на праві власності чотири земельні ділянки з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд: площею 0,0071 га, кадастровий номер 3210600000:01:006:0145; площею 0,0419 га, кадастровий номер 3210600000:01:006:0146; площею 0,0152 га, кадастровий номер 3210600000:01:006:0147 та площею 0,0267 га, кадастровий номер 3210600000:01:006:0148. До матеріалів справи додана копія договору купівлі-продажу від 24 березня 2016 року, згідно якого приватний підприємець Єрьомін зобов`язався виконати роботи по виготовленню бетонного паркану, де замовником є [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 75-77 т.1) Згідно акту прийому-здачі виконаних робіт, складеного 19 квітня 2016 року, роботи за вищевказаним договором виконані. (а.с. 78 т.1) У листі виконуючого обов`язки міського голови Голубовського Г.П. від 20.10.2016 року, наданого на звернення позивача, повідомлено, що рішенням Броварської міської ради від 21.04.2016 року № 184-13-07 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0909 га по [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 3210600000:01:006:0100. Питання погодження меж зазначеної земельної ділянки розглядалось на засіданні погоджувальної комісії по вирішенню спірних земельних питань та інших питань, пов`язаних з розмежуванням земельних ділянок 12.10.2015 року, а також повторно 19.10.2015 року. На засідання комісій позивача запрошували листами з повідомленням. У випадку порушення меж земельної ділянки суміжним землекористувачем, рекомендовано звернутися до суду з позовом про усунення порушення меж земельної ділянки. На підтвердження доводів позовних вимог щодо порушення меж земельної ділянки позивачем наданий збірний кадастровий план земельних ділянок, виконаний ТОВ «Тєрмін» ( а.с. 14 у т.1) та схему розміщення земельних ділянок, зроблену ФОП [PERSON] (а.с. 208) Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач - її колишній чоловік, з яким вони після розірвання шлюбу поділили будинок та земельну ділянку. Земельна ділянка колишнього чоловіка межує із земельною ділянкою [PERSON] . Пояснила, що років 15 назад [PERSON] розібрали існуючий паркан та поставили паркан із шиферу частково на земельній ділянці позивача. А 2 роки назад розібрали шифер та почали ставити бетонний паркан, зайшовши десь на 50 см. на земельну ділянку [PERSON] . Внаслідок цього зменшилась земельна ділянка позивача. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Згідно із ч.1 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 78 ЗК України передбачає, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. За змістом статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При розгляді даної справи встановлено, що сторони є співвласниками суміжних земельних ділянок, у квітні 2016 року відповідачем збудований бетонний паркан на межі земельних ділянок. Позивач стверджує, що такий паркан збудований на його земельній ділянці, тому просить демонтувати паркан та перенести із земельної ділянки позивача. На підтвердження своїх вимог надав збірний кадастровий план земельних ділянок, виконаний ТОВ «Тєрмін» ( а.с. 14 у т.1) та схему розміщення земельних ділянок, зроблену ФОП [PERSON] (а.с. 208 т.1). Разом з тим, вищевказані документи не є належними доказами порушення меж суміжних землевласників, де лише схематично зображені земельні ділянки, при цьому ще й з помилками. Як на кадастровому плані, так і схемі розміщення земельних ділянок взагалі незрозуміло, де знаходиться спірний паркан, та чи порушені межі суміжних земельних ділянок, які визначені правовстановлюючими документами сторін. Крім того, кадастровий план та схема складені без дослідження технічної документації суміжних земельних ділянок. Суд оцінюючи подані докази, не може їх прийняти як належний та допустимий доказ, оскільки відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України порушення меж земельної ділянки відповідачем повинні бути доведені іншими засобами доказування, зокрема, висновком експерта, в якому б містився докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові. Саме предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. На зведеному кадастровому плані та схемі позначені площі та схема розташування відповідних земельних ділянок, але суд не може ґрунтувати рішення на підставі припущень, не підтверджених спеціальними засобами доказування. Крім того, суд звертає увагу на те, що в позовній заяві та усних поясненнях представників позивача доводи позову фактично зводяться до незгоди із рішенням Броварської міської ради від 21.04.2016 року № 184-13-07 про передачу земельної ділянки у власність відповідачу та правовстановлюючими документами на земельну ділянку відповідача, вважаючи, що він незаконно отримав у власність земельну ділянку площею 0,0909 га. Проте, позовних вимог щодо правомірності набуття відповідачем у власність вказаної земельної ділянки, позивачем не пред`явлено. Тому суд, у рамках пред`явленого позову не має права досліджувати ці питання. Тож інші докази, які знаходяться в матеріалах справи, не стосуються предмету доказування, тому суд не надає їм оцінки. З огляду на викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю. Щодо розподілу судових витрат. Як передбачено ч.1,2,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як передбачено ч. 4 та 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У відповідність до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат судом встановлено наступне. Беручи до уваги те, що суд у задоволенні позву відмовляє, то відсутні підстави для стягнення із відповідача понесених позивачем судових витрат. Проте, до відзиву на позов представник відповідача - адвокат Ішутко С.Ю. долучив попередній розрахунок судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести, визначивши орієнтовну суму таких витрат 14 000, при цьому вартість 1 години надання послуг адвокатом становить 500 грн. 25 березня 2019 року до суду надійшла заява представника відповідача про відшкодування відповідачу понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 32000 гривень 00 коп. На підтвердження таких витрат наданий Договір про надання [PERSON] правової допомоги від 16.03.2018 р. № 160318 адвокатом [PERSON] . Відповідно до п. 1 Додатку 1 до Договору про надання правової допомоги від 16 березня 2018 р. № 160318 сторонами досягнуто згоди, що вартість надання правової допомоги складає 500,00 (п`ятсот) грн. 00 коп., без ПДВ за 1 годину. Відповідно до Актів надання правової допомоги № 1 від 19.03.2018 р., № 2 від 11.07.2018 р., № 3 від 28.09.2018 р., № 4 від 26.02.2019 р. та № 5 від 08.04.2019 р., в яких детально розписаний перелік наданої правової допомоги, для надання професійної правничої допомоги Адвокатом витрачено 62 години на загальну суму 32 000,00 (тридцять дві тисячі) грн. 00 коп., а відповідач відповідно поніс витрати на оплату цієї правової допомоги, що підтверджується копіями квитанцій на цю суму. (а.с. 75-81 т.2) Також, в ході розгляду справи надані Акти надання правової допомоги №6 від 15.04.2019, №7 від 10.05.2019 року, №8 від 12.08.2019, №9 від 19.09.2019 року, №10 від 13.11.2019 року та копії квитанцій на суму 6 000 грн. Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, при цьому дослідивши перелік наданих адвокатом послуг та обсяг робіт, суд враховує складність справи, ціну позову та значення справи для сторін, час, витрачений адвокатом на виконання робіт, зокрема, підготовку процесуальних документів та участь адвоката у судових засіданнях. Так, вивчаючи перелік наданих адвокатом Ішутко С.Ю. послуг, суд вважає, що на надання деяких послуг витрачено необґрунтовано завищену кількість часу (підготовка різного роду клопотань та ознайомлення з матеріалами справи), завищено кількість часу витраченого у судових засіданнях, включено надання послуг, які неможливо пов`язати із розглядом даної справи (направлення адвокатських запитів, клопотання та особистий прийом у в.о. міського голови та ін.). Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] має право на часткове відшкодування від позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed