Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] отримав від [PERSON] кошти, що підтверджується відповідними розписками: 30000,00 грн. відповідач зобов'язався повернути до 10.10.2011 року відповідно до розписки від 10.10.2010 року; 20000,00 євро відповідач зобов'язався повернути до 20.10.2011 року відповідно до розписки від 20.10.2010 року; 450 000,00 грн. - відповідач зобов'язався повернути до 07.01.2012 року відповідно до розписки від 09.01.2011 року; 100 000,00 грн. - відповідач зобов'язася повернути до 17.01.2012 року відповідно до розписки від 18.01.2011 року; 150 000 грн. - відповідач зобов'язався повернути до 21.02.2012 року відповідно до розписки від 21.02.2011 року. Однак ні протягом зазначеного в розписках строку, ні на даний час відповідач позичену суму коштів не повернув. Вказана обставина змусила позивача звернутися до суду. До початку розгляду справи по суті представником позивача [PERSON] було подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої він просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 2907730,72 грн. та судовий збір в сумі 3654 грн. (а.с.40). В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача, на підставі наявних в ній доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечила проти такого порядку вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З наявних в матеріалах справи розписок, встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] згідно розписки від 10.10.2010 року - 300 000 грн., які зобов'язався повернути до 10.10.2011 року (а.с. 5); згідно розписки від 20.10.2010 року - 20 000 євро, які зобов'язався повернути до 20.10.2011 року (а.с. 6); згідно розписки від 09.01.2011 року - 450 000 грн., які зобов'язався повернути в сумі 250 000, 00 грн. до 25.12.2011 року, а 200 000,00 грн. - 07.01.2012 року (а.с. 7); згідно розписки від 18.01.2011 року - 100 000 грн., які зобов'язався повернути до 17.01.2012 року (а.с. 8); згідно розписки від 21.02.2011 року - 150 000 грн., які зобов'язався повернути до 21.02.2012 року (а.с. 9). З розрахунку заборгованості згідно розписки від 10.10.2010 року, суд вбачає, що за період з листопада 2010 року по жовтень 2014 року відповідач має перед позивачем заборгованість по відсоткам в сумі 717416,06 грн. (а.с. 10). З розрахунку заборгованості згідно розписки від 20.10.2010 року, суд вбачає, що за період з листопада 2010 року по вересень 2014 року відповідач має перед позивачем заборгованість по відсоткам в сумі 31767,22 грн. (а.с. 11). З розрахунку заборгованості згідно розписки від 09.01.2011 року, суд вбачає, що за період з лютого 2011 року по жовтень 2014 року відповідач має перед позивачем заборгованість по відсоткам в сумі 1 019 052,92 грн. (а.с. 12). З розрахунку заборгованості згідно розписки від 18.01.2011 року, суд вбачає, що за період з лютого 2011 року по жовтень 2014 року відповідач має перед позивачем заборгованість по відсоткам в сумі 224 414,76 грн. (а.с. 13). З розрахунку заборгованості згідно розписки від 21.02.2011 року, суд вбачає, що за період з березня 2011 року по жовтень 2014 року відповідач має перед позивачем заборгованість по відсоткам в сумі 330 562,91 грн. (а.с. 14). З вищевикладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини позики, які підлягають врегулюванню нормами ст.ст. 1046-1053 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 статті 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК Ураїни порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Ст. 611 ЦК Ураїни, визначає, що у разі порушення зобов'язанння настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 536 ЦК Ураїни, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки в розписці не зазначено правових наслідків в разі порушення взятого зобов'язання, а саме, розміру відсотків, то їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ у відповідності до правил ч.1 ст. 1048 ЦПК Ураїни. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК Ураїни, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, зокрема, суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідност до ч. 2 ст. 625 ЦК Ураїни боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню як доведені, оскільки ним на підтвердження договорів позики надано розписки [PERSON] Крім того, встановлено, що у визначений в договорах строк позики відповідачем позивачу не повернуті. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Зважаючи на те, що позовні вимоги [PERSON] доведені, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і з [PERSON] на користь позивача слід стягнути борг за договорами позик в сумі 2 907 730,70 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 3654 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved