Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого, з урахуванням уточнень до позовної заяви від 12.09.2017 року, поданої до суду в порядку ст. 31 ЦПК України, просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська бурова компанія» на її користь борг в загальному розмірі 377 042 880 грн. 72 коп., з яких: 182 899 579 грн. 51 коп. - сума основного боргу; 178 689 539 грн. 48 коп. - сума інфляційних втрат за весь час прострочення; 15 453 761 грн. 73 коп. - сума нарахованого розміру 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовано тим, 03.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк», як кредитором, та [PERSON], як новим боржником, було укладено Договір поруки №20/21П, за умовами якого новий боржник здійснює виконання зобов'язань боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська бурова компанія» за кредитним договором від 05.12.2007 року №20-07П, а кредитор надає свою згоду на виконання новим боржником зобов'язань за цим договором у сумі 182 899 579 грн. 51 коп. Скориставшись наданим Договором поруки правом, ПАТ «Брокбізнесбанк» листом від 04.02.2014 року за №1040/015-02 повідомило позивача про невиконання ТОВ «Українська бурова компанія» умов кредитного договору від 05.12.2007 року за №20-07П та наявність непогашеної позичальником кредитної заборгованості в загальній сумі 278 336 470 грн. Також, у вказаному листі банком було запропоновано позивачу здійснити погашення кредитної заборгованості у відповідності до взятих на себе зобов'язань за Договором поруки №20/21П. 04.02.2014 року на виконання умов Договору поруки та листа ПАТ «Брокбізнесбанк» було здійснено внутрішній банківський переказ та списано грошові кошти у сумі 182 899 579,51 грн. із депозитного рахунку позивача в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Українська бурова компанія» за кредитним договором від 05.12.2007 року №20-07П. При цьому, позивач зауважує, що заборгованість ТОВ «Українська бурова компанія» перед банком за кредитним договором від 05.12.2007 року №20-07/П повністю погашена, адже на виконання умов договору поруки з депозитного вкладу позивача грошові кошти в загальній сумі 22 951 323,57 доларів США булу переведені в валюту гривня в загальній сумі 183 449 929 грн. 30 коп. та направлені на поточний рахунок позивача, з якого, за вирахуванням банком 550 349,79 грн. комісії за здійснення внутрішньо банківського переказу, перераховані в рахунок погашення заборгованості відповідача. Разом з тим, позивач вказує, що незважаючи на те, що внаслідок виконання зобов'язань боржника до нього перейшли права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі і право вимагати від боржника виконання зобов'язання в тому обсязі, в якому він сам виконав вимоги кредитора, відповідач ігнорує дану вимогу та станом на дату подання даного позову не здійснює повернення боргу в добровільному порядку. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст.ст. 509, 520, 521, 530, 549, 556, 611 та 625 ЦК України, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 05.12.2007 року між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська бурова компанія» укладено кредитний договір №20-07П, предметом якого є надання у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії. 27.01.2009 року між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу в іноземній валюті, за умовами якого позивач розмістила на рахунку банка вклад (депозит) у розмірі 17 831 277,27 доларів США, на який в подальшому було нараховано 5 120 046,30 доларів США відсотків за депозитом. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, 03.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк», як кредитором, та позивачем, як новим боржником, було укладено Договір поруки №20/21П, за умовами якого новий боржник здійснює виконання зобов'язань боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська бурова компанія» за кредитним договором від 05.12.2007 року №20-07П, а кредитор надає свою згоду на виконання новим боржником зобов'язань за цим договором у сумі 182 899 579 грн. 51 коп. (а.с. 7-10). При цьому, як обумовлено в п.п 2.1.2 та 2.4.1 вказаного Договору, кредитор має право пред'явити вимогу до поручителя про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі або в частині у випадку невиконання та/або неналежного виконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором, а поручитель, в свою чергу, зобов'язаний виконати за боржника боргові зобов'язання за кредитним договором в розмірі, в порядку та в строки, що визначені цим Договором та Кредитним договором, в тому числі при отриманні вимоги чи будь-якого іншого документа від кредитора з вимогою виконання боргових зобов'язань в повному обсязі або в частині, у випадку невиконання та/або неналежного виконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором. Так, як вбачається з копії листа ПАТ «Брокбізнесбанк» від 04.02.2014 року за вих.№1040/015-02, банк, діючи в межах наданих йому Договором поруки прав, повідомило позивача про невиконання ТОВ «Українська бурова компанія» умов кредитного договору від 05.12.2007 року за №20-07П та наявність непогашеної позичальником кредитної заборгованості в загальній сумі 278 336 470 грн. Також, у вказаному листі банком було запропоновано позивачу здійснити погашення кредитної заборгованості у відповідності до взятих на себе зобов'язань за Договором поруки №20/21П (а.с. 125). Згідно наявних в матеріалах справи довідки ПАТ «Брокбізнесбанк» від 06.02.2014 року, платіжного доручення №43 від 04.02.2014 року, меморіального ордеру №10 від 05.02.2014 року та листа ПАТ «Брокбізнесбанк» від 29.09.2017 року за №1599, судом встановлено, що позивачем було виконано свої зобов'язання за Договором поруки від 03.02.2014 року, а грошові кошти в сумі 182 899 579 грн. 51 коп. було списано з депозитного рахунку позивача в погашення заборгованості за кредитним договором від 05.12.2007 року №20-07П, що був укладений між АТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Українська бурова компанія». Крім того, факт виконання позивачем кредитних зобов'язань перед банком за відповідача підтверджуються довідкою ТОВ «Українська бурова компанія» від 24.02.2015 року за №49-15, відповідно до якої на підставі виписки по особовому рахунку товариства [NUMBER] за 04.02.2014 року підтверджено погашення позивачем кредитної заборгованості у розмірі 182 899 579,51 грн.(а.с. 12). В свою чергу, як передбачено ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Разом з тим, положеннями ч.ч.1,2 ст. 556 ЦК України передбачено, що до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечення порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, а кредитор після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок. Відповідно до ч.3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Пунктом 3.4 Договору поруки передбачено, що до поручителя, що виконав боргові зобов'язання боржника, переходять права Кредитора щодо таких боргових зобов'язань у розмірі, яка була виконана поручителем, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. При цьому, враховуючи те, що заміна кредитора здійснюється автоматично в силу прямої вказівки закону, жодних інших дій для переходу прав від кредитора до поручителя, який виконав зобов'язання за боржника, вчиняти не потрібно. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства та умов договору, а також зважаючи на те, що, як встановлено в судовому засіданні, кредитна заборгованість відповідача погашена за рахунок грошових коштів позивача, у зобов'язанні відбулася заміна кредитора, а саме: до позивача перейшло право кредитора вимагати від відповідача належного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором №20-07П, укладеним 05.12.2007 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Українська бурова компанія» Водночас, жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що станом на теперішній час відповідач виконав свої зобов'язання перед позивачем та повернув йому грошові кошти у сумі 182 899 579 грн. 51 коп., матеріали справи не містять. Втім, відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Також слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, а враховуючи те, що обставини, на які позивач посилався в своєму позові, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, адоказів на їх спростування суду надано не було, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 182 899 579,51 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз'яснив Верховний Суд України у своєму листі «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» від 01.07.2014 року, проценти згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України нараховуються на всю виплачену поручителем за боржника суму, включаючи збитки, неустойку, сплачені кредитору проценти тощо, крім передбачених договором поруки сум санкцій, сплачених поручителем у зв'язку з власним простроченням. Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі №6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі №6-38цс11, а також від 01.10.2014 року у справі №6-113цс14. За вказаних обставин, враховуючи те, що, до позивача перейшло право вимоги повернення грошових коштів, які відповідачем станом на день розгляду справи не сплачені, суд, перевіривши розрахунки позивача, вважає за можливе застосувати до вказаних правовідносин положення ст. 625 ЦК України та задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат у розмірі 178 689 539 грн. 48 коп., а також трьох процентів річних у розмірі 15 453 761 грн. 73 коп., станом на 26.12.2016 року, як заявлено в позові. Крім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8000 грн. 00 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: approved