Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на її утримання в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку до досягнення сином [PERSON], [INFO] віку трьох років, посилаючись на те, що 05.09.2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого в них народився син [PERSON], [INFO]. В позові позивачкою вказувалось про те, що їх сімя з відповідачем фактично розпалась, останнім часом вони не підтримують сімейних та подружніх стосунків. В обґрунтування позову позивачкою вказувалось про те, що на даний час вони не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в звязку з цим була змушена звернутись до суду з вказаним позовом. . У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги уточнила та просила стягнути з відповідача 1/6 частину з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивачка [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі . Відповідач [PERSON]. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Так, судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони 05 вересня 2015 року, зареєстрували шлюбу у Виконавчому комітеті Пісківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, про що здійснено актовий запис № 4. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю [PERSON], [INFO], у [ADDRESS], та перебуває на її утриманні. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивачка [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, що позбавляє останню працювати та отримувати кошти для проживання . Поряд з цим, відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти визначено позивачкою розмір аліментів. Частиною 2 статті 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до вимог частини 2 статті 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно пункті 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них убудуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Зважаючи на вказані обставини та факти, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимог [PERSON]. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved