Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обгрунтування Позивач подала до Арбузинського районного суду Миколаївської області позов до [PERSON], яким висунула вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Свої вимоги мотивувала тим, що 16 березня 2013 року уклала з відповідачем шлюб, від якого має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Наразі дитина проживає разом з нею, вона утримує її, а тому, посилаючись на обовязок обох батьків утримувати дитину, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Процесуальні дії у справі Провадження за цими вимогами було відкрите після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2018 року, розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2019 року витребувано докази з метою установлення обставин, регламентованих ч.1 ст. 182 СК України. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 березня 2019 року повторно витребувано докази щодо стану здоровя та доходів відповідача. Позиція сторін Позивач в судове засідання не зявилась, про його дату, час і місце повідомлена належно, надала заяву, якою просила розглянути справу за її відсутності та висловила позицію про підтримання своїх вимог. Відповідач в судове засідання також не прибув, про його дату, час і місце повідомлений належно, неодноразово викликався в судове засідання шляхом направлення судових повісток та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб порталі судової влади України. Втім, причин своєї неявки не зазначив, будь яких заяви чи клопотань, у тому числі й заяв по суті справи, до суду не направляв. В силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, позивач за таких умов, з опублікуванням оголошення про його виклик вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин, суд вважає одночасно наявними усі умови, визначені ч.1 ст. 280 ЦПК України, за яких він праві ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, як то, з урахуванням вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, у нього не зявився, причин цього не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, а позивач, за відсутності прямої вказівки, не заперечує проти такого вирішення справи. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених позивачем У свою чергу, суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створивши учасникам судового процесу всі умови для реалізації ними їхніх прав, дослідивши надані йому докази та оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, достатності та взаємозвязку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини і зробив такі висновки. В судовому засіданні установлено, що сторони уклали шлюб, який зареєстровано 16 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис № 12 ( а.с. 6). Проте, заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2016 року цей шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], який народився 11 вересня 2013 року ( а.с. 8). Дитини проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою, виданою Арбузинською селищною радою Миколаївської області за № 3236 від 19 листопада 2018 року ( а.с.9). Між тим, стаття 180 СК України установлює обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, способи виконання батьками цього обовязку визначаються за домовленістю між ними, а за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі ( ч.1,2 ст. 181 СК України). Та у цьому випадку, суд не установив наявність між сторонами домовленості щодо способів утримання їх спільної дитини, чи то у грошовій, чи то у натуральній формі. За такого, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормою ч.3 ст. 181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка ж від заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом ( ч.1 ст. 183 СК України). Але за заявою одержувача, у даному випадку позивача, суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що прямо визначено ч.1 ст. 184 СК України. \~ \~ \~ \~Тож, виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, слідує, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. \~ \~ \~ \~При цьому, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. \~ \~ \~ \~Та у будь якому випадку при визначення розміру аліментів суд ураховує обставини, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Тому у цьому аспекті суд бере до уваги вік, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, як то, відсутність даних про тяжкі чи хронічні захворювання, а так само і даних про наявність на праві власності, володіння чи іншому праві транспортних засобів, нерухомого майна, грошових коштів, виключних та/або корпоративних прав, у тому числі витрат на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, відсутність інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні і виконавчих проваджень і приходить до висновку, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання сина. \~ \~ \~ \~А відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, відсутність доходів у відповідача не звільняє його від обовязку утримувати дитину, батьком якої він є, до досягнення нею повноліття і не є достатньою підставою для суттєвого зменшення розміру аліментів, які просить стягнути позивач у даному випадку, позаяк, суд виходить із інтересів дитини, зокрема, положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», яка гарантує кожній дитині право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. \~ \~ \~ \~У той час, як розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини ( ч.2 ст. 182 СК України). \~ \~ \~ \~Суд, при цьому, зважав і на положення\~статті 141 Сімейного кодексу України, згідно яких\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах\~Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов`язок обох батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2\~ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Отже, обов`язок батьків з утримання своєї дитини виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано, проживають вони спільно чи окремо. Обов`язок батьків утримувати свою дитину є безумовним. \~ \~ \~ \~За такого суд, контексті установлених обставин, із числа регламентованих ч.1 ст. 182 СК України, з огляду на заяву позивача про стягнення їх на її користь у твердій грошовій сумі, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1\~500,00 грн. Крім того, суд вважає такою, що не підлягають задоволенню вимоги у частині того, що розмір аліментів, за умови їх стягнення у твердій грошовій сумі, має бути не меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зокрема, частина 2 статті 182 СК України визначає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, у цьому випадку, за заявою позивача/стягувача, суд, за приписами ч.1 ст. 184 СК України, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, і не може ставити її у залежність від зміни розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позаяк, аліменти у цьому випадку підлягають стягненню виключно у твердій грошовій сумі і виключно у тому розмірі, що визначений судом у рішенні, яке набрало законної сили, а не у частці від доходу (заробітку) платника. Тому за таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, предявлений позов підлягає частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200,00 грн., без визначення мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину. Крім того, за правилами ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду із дня предявлення позову, а тому у цій ситуації їх слід стягувати з 14 лютого 2019 року, тобто з дня предявлення позову до суду і згідно п.1 ч. 1\~ст.\~430\~ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат На підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від 8 липня 2011 року\~ № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, але враховуючи те, що при винесенні рішення суд імперативно вирішує питання розподілу судових витрат, згідно ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, із урахуванням п.3 ч.1 ст. 176 ЦПК України щодо ціни позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн. (за ставкою, що діяла на час предявлення позову). З цих мотивів,

Outcome: partial