Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

В грудні 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому зазначила, що від шлюбу з відповідачем мають дитину сина [PERSON], [INFO], що дитина перебуває на її утримання при цьому відповідач не надає на утримання дитини матеріальної допомоги, тому зважаючи на вказані обставини була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. При цьому, в обґрунтування позову стороною позивача вказувалось про те, що відповідач особисто не надає коштів на утримання неповнолітньої дитини, за виключенням свекрухи, яка від імені відповідача надає кошти на ліки та на придбання одягу для дитини. Поряд з цим, представником позивача вказувалось про те, що позивачка [PERSON] зверталась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини та судом 13 вересня 2017 року було видано судовий наказ, який було скасовано 05 грудня 2017 року, вказану заяву [PERSON] подано у листопаді 2017 року, тому з урахуванням даних обставин просив стягнути аліменти на утримання дитини, саме з листопаді 2017 року. Позивачка також не заперечувала проти стягнення аліментів з листопада 2017 року, шляхом перерахунку коштів на користь позивачки, що вказує про необхідність стягнення аліментів саме з листопада 2017 року, а не з моменту звернення позивача з даним позовом. В судовому засіданні відповідачем не заперечувались вище наведені обставини, та при цьому, останній визнав в повному обсязі заявлений розмір та період стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки з 20 грудня 2017 року по теперішній час повністю утримує дитину. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що позов [PERSON] підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК Україхни, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 06 серпня 2014 року , сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис 1078 (а.с.3). Даний шлюбі згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2018 року було розірвано. Судом встановлено, що неповнолітня дитини [PERSON], [INFO], проживає з матірю та перебуває на її утриманні. У відповідності до свідоцтва про народження серії 1-КЕ № 233979 від 13 січня 2016 року, виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, сторони від спільного шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO] ( а.с.2). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, зважаючи на вище вказані обставини та факти, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] являється батьком неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], він зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України визначаючи розмір аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що відповідачем по справі фактично не заперечувався обовязок утримання дитини шляхом сплати аліментів та приймаючи до уваги його майновий стан, суд вважає за можливе стягнення аліментів в розмірі ? частини заробітку ( доходу), починаючи з листопада 2017 року з моменту скасування судового наказу про стягнення аліментів і до досягнення повноліття дитиною. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved