Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

В жовтні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2, 3) до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь 189643,75 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 березня 2017р. між сторонами був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серія АМ № 115644 (далі по тексту - договір страхування). Предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону та пов'язані з користуванням, володінням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Mercedes Benz GLE 250 D 4 matic», д.н.з. [NUMBER]. Страхова сума визначена сторонами в розмірі 1900000,0 грн. Страхувальник вчасно сплатив страховий платіж та належним чином виконував інші умови укладеного договору страхування. 18 квітня 2017р. з застрахованим транспортним засобом стався страховий випадок, про що позивач повідомив відповідача. Не дивлячись на умови договору страхування, відповідач (страховик) самостійно визначив розмір страхового відшкодування у розмірі 185406,34 грн., з якої сума коштів у розмірі 129118,84 грн. була виплачена позивачу, а сума коштів у розмірі 56287,5 грн. зарахована в якості оплати за договором страхування, в якості чергового страхового платежу. Не погоджуючись з розміром страхового відшкодування, позивач звернувся до суб'єкта оціночної діяльності, для визначення розміру матеріального збитку, який йому було спричинено, як власнику вищезазначеного автомобіля, і відповідно до Звіту № 1669 від 11 травня 2017р. вартість матеріального збитку, яка була спричинена власнику транспортного засобу складає 375050,09 грн. На думку позивача, відповідач не виконав свої зобов'язання в повному обсязі за договором страхування, а тому він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права і стягнення недоплаченої частини суми страхового відшкодування у розмірі 189643,75 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позові. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, в судові засідання свого представника до суду не направив, поважності причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавався. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступник підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Тобто договір страхування - це двосторонній, оплатний, строковий, консенсуальний договір. Це договір про надання послуги та на користь третьої особи. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 23 березня 2017р. між сторонами був укладений договір страхування. Предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону та пов'язані з користуванням, володінням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Mercedes Benz GLE 250 D 4 matic», д.н.з. [NUMBER]. Страхова сума визначена сторонами в розмірі 1900000,0 грн. Страхувальник вчасно сплатив страховий платіж та належним чином виконував інші умови укладеного договору страхування, що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що 18 квітня 2017р. з застрахованим транспортним засобом стався страховий випадок, а саме: ДТП, при цьому відповідачем було визнано зазначену пригоду страховим випадком, та виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 185406,34 грн., з якої сума коштів у розмірі 129118,84 грн. була виплачена позивачу, а сума коштів у розмірі 56287,5 грн. зарахована в якості оплати за договором страхування, в якості чергового страхового платежу. Разом з тим, протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів, на підтвердження факту настання страхового випадку, відповідного рішення відповідача про визнання випадку страховим та прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, відомостей про виплату позивачу страхового відшкодування. Не була надана зазначена інформація і на запит суду до сторони відповідача. Так в матеріалах справи відсутні відомості, які б підтверджували факт того, що відповідачем невірно було розраховано розмір матеріального збитку, який було спричинено позивачу, як власнику автомобіля «Mercedes Benz GLE 250 D 4 matic», д.н.з. [NUMBER]. До того ж, в судовому засіданні представник позивача не міг надати суду відомості, що на час звернення позивача з вказаним позовом, він є власником цього автомобіля, при цьому представник не міг пояснити суду, чому при огляді оцінювачем пошкодженого автомобіля позивача, не було запрошено представника відповідача, враховуючи те, що стороною позивача не погоджувалась з оцінкою вартості матеріального збитку, який було проведено стороною відповідача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed