Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про припинення правовідношення права власності відповідачів на спадкове майно та визнання за нею права власності на дане спадкове майно. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 09 лютого 2002 року помер її батько, після смерті якого відкрилася спадщина на 57/100 частин будинковолодіння в м. Рівне по вулиці Глибока, 16. Вона є єдиним спадкоємцем після його смерті, а відповідачі, які успадкували частки від спадкового майна не є його дітьми та не мали права на спадщину, що підтверджується рішеннями судів, а заповіт, який був врахований при винесенні рішення судом від 28 серпня 2009 року та визнанні права власності на спадкове майно за сторонами був визнаний 13 січня 2014 року Рішенням Рівненського міського суду недійсним, що на підставі ст..ст. 15, 16 ЦК України дає підстави для припинення правовідношення права власності на спадкове майно та визнання права позивача на 7/9 частин від 57/100 частин будинковолодіння в м. Рівне по вул.. Глибокій, 16 в м. Рівне,які належали відповідачам. Представник позивача обґрунтування позовних вимог підтримав повністю. В засіданні додатково вказав, що у звязку із недійсністю заповіту частка його довірительки у спадковому майні має бути збільшена, а право власності відповідачів припинено. Просив позов задовольнити. Треті особи [PERSON], [PERSON] обґрунтування позовних вимог та позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Додатково [PERSON] вказав, що відповідачі взагалі не є спадкоємцями після смерті [PERSON], так як не є його дітьми і неправомірно набули право на спадкове майно. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти позову. Вказала, що незалежно від того, що заповіт було визнано недійсним, правовстановлюючий документ на підставі якого відповідачі набули право власності є чинним, а саме рішення Рівненського міського суду від 28 серпня 2009 року, а тому підстав для визнання права власності за позивачкою не має. Крім того, зазначала, що рішення суду про встановлення факту батьківства є чинним і ніким не скасоване, а тому відповідачі є дітьми спадкодавця. Звертала увагу суду на те, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту її прав. Просила відмовити у задоволенні позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON], законний представник неповнолітнього відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені заздалегідь та належним чином, про причини неявки суду не повідомляли. Суд ухвалив провести розгляд справи за їх відсутності. Представник органу опіки та піклування просила в задоволенні позову відмовити за його безпідставності. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 20 листопада 2008 року визнано право власності за [PERSON] на 4/9 частини спадкового майна померлого [PERSON], яке складається з 57/100 частин домоволодіння № 16 в м. Рівне по вулиці Глибокій, 16. Визнано за кожним з неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на 1/9 частини спадкового майна померлого [PERSON], яке складається з 57/100 частин домоволодіння № 16 в м. Рівне по вулиці Глибокій, 16. Дане рішення набрало законної сили та є чинним. У відкритті провадження за останньою заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами ухвалою від 03 квітня 2015 року Рівненського міського суду Рівненської області відмовлено. Посилання позивача на встановлення судом у рішенні Рівненського міського суду від 13 січня 2014 року та в ухвалі апеляційного суду Рівненської області від 10 квітня 2014 року обставин, що мають преюдиційне значення і дають підстави за ст.. 15, 16 ЦК України для визнання права на спадкове майно за позивачем та припинення правовідношення права власності за відповідачами, є безпідставними. Визнання рішенням недійсним заповіту не тягне за собою автоматичне скасування рішення суду та автоматичне виникнення права власності на спадкове майно за позивачем. Згідно зі ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що правомірність права власності на спадкове майно за відповідачами встановлена рішенням Рівненського міського суду від 20 листопада 2008 року, яке є чинним та не скасоване, а тому позивач не набула права вимагати визнати за нею право власності на спадкове майно, яке знаходиться у власності відповідачів. Частиною 2 ст.124 Конституції України регламентовано, що юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Стаття 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Виходячи з положень ст.6 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.16 ЦК України, позивачем обрано спосіб захисту як припинення правовідношення (п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України) права власності. При цьому, суд вважає, що припинення правовідношення, як спосіб захисту цивільних прав та інтересів, застосовується, як правило, у разі невиконання чи неналежного виконання боржником обовязків і до них відносяться позови про розірвання цивільно-правових договорів, про визнання угод такими, що не підлягають виконанню тощо, а не стосуються права власності. Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні Підстави припинення права власності визначені ст. 346 ЦК України. Так, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Такий вид припинення права власності, як встановлення рішенням суду певних обставин, які могли б давати підстави для перегляду рішення суду від 20.11.2008 року, не передбачено. Суд, дійшов до висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав при зверненні до суду, заявлені позовні вимоги є безпідставними, та до задоволення не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed