Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Відповідно до п.9 1.1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Позовна заява мотивована тим, що з 02.09.1999 року по 22.04.2002 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Від спільного подружнього життя у них народилася донька- [PERSON], [INFO]. Згідно з рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.03.2002оку відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на в її користь на утримання дитини у розмірі одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян з усії видів заробітку щомісячно до досягнення нею повноліття. На даний час донька є студенткою 1 курсу Прикарпатського національному університеті ім. Василя Стефаника, спеціальність «Туризм» Факультету туризм ДВНЗ « Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» IV рівня акредитації на денній платній формі навчання, вартість навчання становить 11900 грн.00 коп. На думку позивачки, відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, нести додаткові витрати на її утримання у зв'язку з розвитком її здібностями. А тому просить суд стягуват з відповідача в її користь додаткові витрати на доньку в розмірі 5 950 ,00 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності , просила позов задоволити. Відповідач позов не визнав, подав копію квитанції від «ПриватБанк» №0.01000411183.1 від 30.03.2018р. , відповідно до якої здійснив оплату за навчання доньки [PERSON] в розмірі 2975,00 грн. , просив в задоволенні позову відмовити про що подав заяву. Суд, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] народження, яка на даний час проживає разом з позивачкою. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.03.2002року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на в її користь на утримання дитини у розмірі одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян з усії видів заробітку щомісячно до досягнення нею повноліття. Відповідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно з довідкою виданою Прикарпатським національним університетом ім. Василя Стефаника №06-02/09-13/277 від 07.11.17р. вбачається, що [PERSON] навчається на ОС « бакалавр» ( 1курс) спеціальності « Туризм» Факультету туризм ДВНЗ « Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» IV рівня акредитації на денній платній формі навчання. Вартість навчання відповідно до Договору про надання освітніх послуг становить 11900 грн.00 коп. ( а.с.8). Позивачка просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги нормами ст. 185 СК України. При цьому додатковими витратами позивач зазначає витрати понесені на оплату за навчання доньки у навчальному закладі. Аналіз ст. 185 Сімейного кодексу України в сукупності з іншими нормами зазначеного законодавчого акту надає підстави для висновку про те, що витрати на закордонні поїздки (туристичні та гостьові) не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки зазначена норма СК визначає додаткові витрати як витрати, зокрема, на розвиток здібностей дитини. Що підтверджується і правововою позицією Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги те, що відповідач в добровільному порядку здійснив оплату за навчання доньки, про що свічить копія квитанції від «ПриватБанк» №0.01000411183.1 від 30.03.2018р., яка міститься в матеріалах справи та в розмірі 2975,00 грн. та враховуючи те, що навчання у ВУЗІ не відносяться до витрат для загального розвитку дитини певних здібностей та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, відповідно, з урахуванням наведених мотивів, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення додаткових витрат на дитину. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed