Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа - Орган реєстрації Новоодеської міської ради Миколаївської області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 05.10.2018 року позивачем до суду надана уточнена позовна заява до відповідача [PERSON], законним представником якої є [PERSON], третя особа - Орган реєстрації Новоодеської міської ради Миколаївської області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS], власником якого вона є. На обґрунтування позову вказала, що відповідач, що є її онукою, та не є членом її сім'ї, місце проживання якої зареєстроване за вказаною адресою. Посилаючись на те, що особистих речей відповідача у даній квартирі немає, вона повністю втратила зв'язок з квартирою, оскільки з 2003 року фактично проживає разом зі своїми батьками в іншому житлі на території іншої держави, вона як власник майна не може в повній мірі скористатися наданими їй правами щодо розпорядження належною власністю, несе додаткові витрати по утриманню житла. Ухвалою суду від 08.10.2018 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Орган опіки та піклування Новоодеської РДА Миколаївської області, [PERSON], у залученні до участі у справі в якості третьої особи - Орган реєстрації Новоодеської міської ради Миколаївської області, відмовлено. У підготовче судове засідання, призначене на 01.11.2018 року, позивач та представник третьої особи не з'явились. У підготовче судове засідання, призначене на 01.11.2018 року, відповідач не з'явилась, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлялась належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила. 23.11.2018 року через канцелярію суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - [PERSON], про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача та його представника. Ухвалою суду від 26.11.2018 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 10.12.2018 року на адресу суду надійшла заява від законного представника відповідача [PERSON] - [PERSON], в якій вона просить розглянути справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги визнає. В судове засідання, призначене на 28.12.2018 року, представник позивача [PERSON] - [PERSON], не з'явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. В судове засідання, призначене на 28.12.2018 року, представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Орган опіки та піклування Новоодеської РДА Миколаївської області, не з'явилась, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, з наданням висновку щодо вирішення спору у справі, в якому, враховуючи, що встановлені та досліджені фактичні обставини справи свідчать про те, що неповнолітня дитина [PERSON] [INFO], фактично не проживає в житловому будинку [ADDRESS], оскільки з 2003 року спільно зі своєю матір'ю - [PERSON], виїхали в Росію з усіма особистими речами та на протязі 15 останніх років до місця своєї реєстрації не з'являються без будь-яких визначених законом поважних причин і будинком не користуються, передбачених законодавством правових підстав для збереження житла та прав користування ним за цією неповнолітньою дитиною не виявлено. На даний час [PERSON] отримала паспорт громадянки Росії та проживає разом з батьками в Чеховському районі Московської області. Враховуючи вищевикладене, не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися до зали судового засідання. Вивчивши доводи позовної заяви, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер: 1186262, номер витягу: 618193 від 23.05.2003 року, підстава виникнення права власності: договір дарування від 22.04.2003 року, посвідченим державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Магдою Г.В. Довідкою № 32830 від 24.07.2018 року виконавчого комітету Новоодеської міської ради підтверджено, що [PERSON], [INFO], - онука позивача [PERSON], є зареєстрованою у [ADDRESS], але фактично не проживає. Також згідно з вказаною довідкою про склад сім'ї зареєстрованими за вказаною адресою: [ADDRESS], є [PERSON], - чоловік позивача, [PERSON] - власник. Згідно з актом обстеження по факту проживання від 24.07.2018 року, при обстеженні по факту проживання сім'ї, проживаючої за адресою: [ADDRESS], власником якого є [PERSON], встановлено, що за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] - власник житла, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - онука, та фактично проживають: [PERSON] та [PERSON] На день обстеження встановлено, що за даною адресою зареєстрована, але фактично не проживає онука власниці [PERSON], у зв'язку зі зміною місця проживання, яка фактично мешкає разом зі своїми батьками в Росії. Як вбачається з наданого Органом опіки та піклування Новоодеської РДА Миколаївської області висновку від 07.12.2018 року за №386/45-34/02 щодо вирішення спору у справі, враховуючи, що встановлені та досліджені фактичні обставини справи свідчать про те, що неповнолітня дитина [PERSON] [INFO], фактично не проживає в житловому будинку [ADDRESS], оскільки з 2003 року спільно зі своєю матір'ю - [PERSON], виїхали в Росію з усіма особистими речами та на протязі 15 останніх років до місця своєї реєстрації не з'являються без будь-яких визначених законом поважних причин і будинком не користуються, передбачених законодавством правових підстав для збереження житла та прав користування ним за цією неповнолітньою дитиною не виявлено. Також зазначено, що на даний час [PERSON] отримала паспорт громадянки Росії та проживає разом з батьками в Чеховському районі Московської області. У зв'язку з чим, Орган опіки та піклування не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 25 серпня 2010 року позов [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку за адресою: [ADDRESS], задоволено. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] втратила право на житло за вказаною адресою, оскільки виїхала на постійне місце проживання до іншої місцевості разом зі своєю дочкою [PERSON] Викладені в позові обставини щодо не проживання відповідача у належному позивачу будинку, не заперечувалися законним представником відповідача, яка подала заяву про визнання позову. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.ст. 317, 319, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно із ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями ст.. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. За змістом п.2 ч.1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON], місце проживання якої зареєстроване за адресою: [ADDRESS], за вказаною адресою не проживає у зв'язку із відмовою від права користування цим житловим будинком, що визнано його законним представником, та про не заперечення позову подано заяву, вона є особою, що втратив право користування цим будинком. Отже, відповідно до положень ст. 391 ЦК України позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідач добровільно відмовився від користування належним позивачу на праві власності будинком, право відповідача на користування чужим майном ( житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч.2 ст. 406 ЦК України. З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved