Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі. [PERSON] звернулася до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 23 жовтня 2018 року. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 06 листопада 2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 04 грудня 2018 року. \~ \~ \~ \~Сторони у підготовче судове засідання не зявилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Відповідач також подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. \~ \~ \~ \~Стислий виклад позиції позивача. \~ \~ \~ \~В обґрунтуванні позову позивач [PERSON] вказує, що 25 січня 2003 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. За таких обставин позивач вважає неможливим подальше збереження шлюбу. Стислий виклад позиції відповідача. Відповідач у поданій до суду заяві від 04 грудня 2018 року позов визнав. Норми права, які застосував суд. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 56 СК кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності з частиною першою статті 110 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112 СК визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Мотиви суду щодо позовних вимог. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не встановлено. Враховуючи обґрунтування позову, суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Отже позов підлягає до задоволення. Питання розподілу судових витрат. Позивач при подачі позовної заяви сплатила 704,80 гривень судового збору. У матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості про понесені сторонами судові витрати Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною першої статті 142 ЦПК встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у цьому випадку 50 відсотків сплаченого судового збору необхідно повернути позивачу з державного бюджету, а решта 50 відсотків стягнути з відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved