Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Виконавчий комітет Павлоградської міської ради звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в якій просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що квартира [ADDRESS] не приватизована і перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Павлограда. Дана квартира була надана відповідачам, які зареєструвалися у зазначеній квартирі. На даний час відповідачі комунальні послуги не сплачують та не проживають в зазначеній квартирі з 2011 року. Таким чином, відповідачі без поважних причин житлом не користуються, витрат по утриманню квартири не несуть. Відповідно до ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити в повному обсязі на підставах, яки були зазначені в позові та підтверджені під час судового розгляду. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість з`явитися в судове засідання відповідачі суду не надали. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що докази, надані представником позивача не спростовують факт проживання та користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] її довірителем. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Киричок Г.О. проти задоволення позову заперечував, зазначив, що докази, надані представником позивача не спростовують факт проживання та користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , окрім того просив застосувати строк позовної давності (а.с. 116). Третя особа [PERSON] , підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили обставини, зазначені в позові. Зокрема, свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] вона не бачила за місцем проживання останні 15 років, а [PERSON] останні 10 років, приміщення квартири знаходиться в антісанітарному стані. Свідки [PERSON] , [PERSON] зазначили, що в квартирі [ADDRESS] , відсутнє світло, водопостачання та водовідведення, батареї опалення, квартира для проживання не придатна взагалі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в будинку [ADDRESS] , з 2009 року, відповідачів там не бачила. Головою ОСББ до неї був [PERSON] . Коли її призначили головою 2016 році то на загальних зборах вирішили і в 2017 році подали документи. В іншому складі ОСББ не була. Власників не бачила. Вирішили на загальних зборах. Ми зверталися до юристів виконкому. Акт про фактичне проживання складали вона як голова та члени правління. Підтвердила, що не проживають з 2011 року відповідачі. Підтвердила, що не було відповідачів на загальних зборах, в квартирі повна антисанітарія, вода, газ відключенні, труб не було, квартира не придатна для житла. Заборгованість велика. 11 серпня 2020 року на адресу суду поштовим відправленням надійшла заява [PERSON] про надання нею неправдивих свідчень по справі (вх..№22757 від 11.08.2020 року), які надавалися нею під час ї допиту в якості свідка по цивільній справі за позовом Виконавчого комітету Павлоградської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, треті особи [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [INFO], в судовому засіданні 10 червня 2020 року. Окрім цього, підпис, нанесений на заяву виконано не від руки (а.с.201-202). Допитана повторно в судовому засіданні 19 серпня 2020 року [PERSON] суду пояснила, що вказану заяву вона не складала та не підписувала. Окрім цього, свідки [PERSON] та [PERSON] своїми показами спростували акт від 05 червня 2016 року, копія якого надана представником відповідача [PERSON] до заяви про перегляд заочного рішення (а.с.79), де вказано особою, яка підписала цей акту [PERSON] , яка ніколи не працювала в ЖЕК №5 КП «Житлосервіс» Павлоградської міської ради, а [PERSON] , будучи допитаною в судовому засіданні 19.08.2020 року в якості свідка, суду пояснила, що такий акт не складався і не міг бути складений, оскільки будинок [ADDRESS] на балансі комунального підприємства не перебуває, а також зазначила, що підпис проставлений на цьому акті не її. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали покази, які стосувались стану здоров`я та способу життя [PERSON] , проте не спростували факту не проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] протягом останніх 6 місяців до дня звернення позивача позовом, тобто з травня 2018 року по листопад 2018 року. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Павлограда і не приватизована, що підтверджується довідкою Відділу по обліку комунального майна та житлової площі Павлоградської міської ради за № 117/ж -4 від 13 березня 2018 року. Квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] та [PERSON] , які зареєструвалися у зазначеній квартирі. На теперішній час у спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією поквартирної картки. Відповідно до матеріалів справи та акту від 10 вересня 2018 року складеного представниками ОСББ «Ленінградська 25» встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі [ADDRESS] з 2011 року, внески по утриманню будинку не сплачують, квартира відключена від електропостачання, газопостачання, водопостачання, теплопостачання. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члені його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин більше 6 місяців, то цей строк може бути подовжений наймодавцем по заяві відсутніх. Відповідач не звертався з заявою про подовження зберігання на ним жилого приміщення понад 6 місяців у зв`язку з поважністю не проживання. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Даючи оцінку вимогам представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного. До позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Таким чином поки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Викладене кореспондується з правової позицією, викладеною в Постанові ВС від 08 липня 2020 року (справа №686/16196/15-ц, провадження № 61-42070 св 18). Враховуючи те, що відповідачі більше року не проживають у квартирі [ADDRESS] , комунальні послуги не сплачують, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved