Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

В вересні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Старосинявської селищної ради Хмельницької області, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме, на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,08 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3100 га за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що являється власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Дане домоволодіння було придбане її колишнім чоловіком [PERSON] під час їхнього шлюбу у ТОВ Агрокомбінат «Граніт» по договору купівлі-продажу 26 грудня 2000 року, посвідченому державним нотаріусом Старосинявської державної нотаріальної контори. Шлюб було розірвано, а за затвердженою 27 листопада 2007 року Старосинявським районним судом Хмельницької області мировою угодою про поділ спільного майна подружжя, належна [PERSON] частина будинку передана їй, право власності на ціле домоволодіння за нею зареєстроване Хмельницьким БТІ 12 листопада 2009 року. З 1998 року вона проживає в даному будинку, користується прилеглою до нього земельною ділянкою. По погосподарській книзі Новосинявської сільської ради земельні ділянки рахуються за нею, вона сплачує податок на землю. Під час підготовки документів для їх приватизації виявила, що вони належать на праві приватної власності [PERSON] , який разом із сім`єю до 02 січня 1998 року проживав у вже, на даний час, її будинку та приватизував дані земельні ділянки. В подальшому сім`я [PERSON] виїхала в Донецьку область, де останній помер в 1998 році, спадкоємців виявити не вдалось. Натомість вона з 1998 року добросовісно, відкрито, безперевно володіє та користується даним нерухомим майном. За даний період будь-яких претензій до неї з боку сільської ради, власника, чи інших осіб не було. Тому просить визнати за нею право власності на це майно за набувальною давністю. В судовому засіданні сторона позивачки підтримала позовні вимоги за обставин на їх обгрунтування. Представник відповідача подав до суду заяву, якою визнав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Ухвалою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 квітня 2019 року провадження в частині позовних вимог до [PERSON] закрито. Суд заслухавши пояснення сторони позивачки та дослідивши матеріали справи, дійшов висновків про наступне. Судом встановлено, що з 20 листопада 1994 року по 14 липня 2005 року [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) перебували в шлюбі. У відповідності до даних договору купівлі-продажу, посвідченого Намистюк Л.І., державним нотаріусом Старосинявської державної нотаріальної контори Хмельницької області 26 грудня 2000 року за р. № 3886 [PERSON] купив житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] на території виконкому Новосинявської сільської Ради народних депутатів Старосинявського району Хмельницької області. Ухвалою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2007 року затверджена мирова угода, укладена між [PERSON] та [PERSON] , за якою зокрема [PERSON] відмовився від належної йому Ѕ частини вищевказаного домоволодіння на користь [PERSON] , якій воно переходить у власність вцілому. Право власності на зазначене домоволодіння на підставі даної ухвали суду зареєстроване за [PERSON] . Хмельницьким бюро технічної інвентаризації 12 листопада 2009 року, реєстраційний номер 28831136 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] , видане Хмельницьким бюро технічної інвентаризації 12 листопада 2009 року). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Новосинявською сільською радою Старосинявського району Хмельнцької області від 05 вересня 1997 року на підставі рішення Новосинявської сільської ради Старосинявського району Хмельницької області від 16 жовтня 1993 року за № 1 [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,39 га в межах згідно з планом, що розташована на території Новосинявської сільської ради Старосинявського району Хмельницької області. Землю передано для обслуговування житлового будинку 0,08 га та ведення особистого підсобного господарства 0,31 га. Рішенням Новосинявської сільської ради Старосинявського району Хмельницької області від 16 жовтня 1993 року за № 1 [PERSON] передана у приватну власність вищевказана земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до книги № 3 по господарського обліку за 1996-2000 роки по Новосинявській сільській раді Старосинявського району Хмельницької області [PERSON] (Денесенко) з 1998 року користується земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,08 га та земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,36 га. З 1998 року за [PERSON] не рахуються ніякі земельні ділянки в межах села Нова Синявка (вул. Перемоги, 16) Старосинявського району Хмельницької області (довідки Старосинявської селищної ради Хмельницької області від 11.06.2018 року за № № 29, 30). [PERSON] помер [INFO] в м. Сіверськ Артемівський район Донецька область (повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, виданого Старосинявським районним відділом державної рєстрації атків цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 18 жовтня 2018 року за № 00021224295). З листа завідувача Донецького обласного державного нотаріального архіву №921/01-12 від 05.12.2018 року вбачається, що в Спадковому реєстрі відсутні відомості про наявність заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , про що надано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54362433 від 05.12.2018 року, а тому встановити спадкоємців неможливо. Аналогічна інформація викладена в листах Другої Бахмутської державної нотаріальної контори від 14.12.2018 року №1873/01-16, Першої Бахмутської державної нотаріальної контори від 15.12.2018 року №3005/01-16, Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 22.01.2019 року №19.03.03-11/462/19. У частині першій статті 377ЦК\~України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до частин першої, другої статті 120\~ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120\~ЗК України у поєднанні з нормою статті 125\~ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 23 грудня 2015 року у справі № 6-244цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18). Згідно з частиною четвертою статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Заявлені земельні ділянки по [ADDRESS] згідно з погосподарською книгою Новосинявської сільської ради Старосинявського району Хмельницької області та довідок Старосинявської селищної ради Хмельницької області від 11 червня 2018 року за № № 29, 30 були закріплені за домогосподарством по [ADDRESS] , перебувала у користуванні колишніх власників цього домоволодіння, а після набуття позивачкою права власності на цей житловий будинок до неї перейшло право користування даними земельними ділянками. Відповідно до статті 119\~ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом п`ятнадцяти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування (набувальна давність). Аналіз статті 119\~ЗК України дає підстави для висновку, що не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у частині першій цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті118,123 ЗК України). Ця норма надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів. Згідно із статтею 116\~ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Частиною першою\~статті 344 ЦК України\~передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК України). Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном. Відповідно до книг погосподарського обліку за 2005-2020 роки [PERSON] з 2000 року щорічно сплачувала земельний податок за користування земельними ділянками по [ADDRESS] . Як вбачається зі змісту довідки Старосинявської селищної ради Хмельницької області від 11 червня 2018 року за № 32 протягом усього часу користування вищевказаними земельними ділянками [PERSON] до сільської ради ніякі скарги з питань користування ними не надходили. Орган місцевого самоврядування визнав позов, тобто визнав факт добросовісності користування заявленими земельними ділянками, що є необхідною умовою для визнання права власності за набувальною давністю. Крім того, згідно з пунктом 1 Прикінцевих положень\~ЗК України цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2002 року. З урахуванням вказаного, строк, який застосовується до набувальної давності, обчислюється починаючи з 01 січня 2002 року та має становити не менше 15 років, тобто норма статті 119 ЗК Українищодо набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю може застосовуватися лише з 01 січня 2017 року. Судом встановлено, що на час придбання домоволодіння позивачка, крім житлової площі, придбала у власність і надвірні споруди, для будівництва та обслуговування яких виявила бажання отримати у власність і земельні ділянки. Впаховуючи вищшевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved