Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Пояснила суду, що з чоловіком не проживає близько року та має іншу сім'ю, вона є військовослужбовцем та постійно перебуває у службових відрядженнях і на службі, в зв'язку з чим, син проживає з позивачем, який займається доглядом за ним, тому бажає, щоб в подальшому дитина проживала з батьком. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просить суд розірвати шлюб з відповідачем, котрий зареєстрований 18 вересня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1430; сина - [PERSON], [INFO], залишити проживати із ним. Суд, заслухавши сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. Як було встановлено в судовому засіданні з 18 вересня 2005 року сторони перебувають в шлюбі, який було зареєстрований 18 вересня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1430. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що стверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 17 жовтня 2006 року. На даний час сторони не підтримують шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть. Спору про розподіл спільного майна немає. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] постійно проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на даний час існують виняткові обставини для визначення місця проживання дитини з її батьком, а не матір'ю, і що таке відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню, у зв'язку з чим позов [PERSON] слід задоволити. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved