Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, завданої каліцтвом при виконанні трудових обовязків . В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що з 1986 р. працював на шахті з повним робочим днем під землею. 06.08.1987 року з позивачем на шахті №8 «Великомостівська-комсомольська » стався нещасний випадок . 03.12.1987 року він був звільнений з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП у звязку із невідповідністю виконуваної роботи стану здоровя . Як наслідок каліцтва при виконанні трудових обовязків [PERSON] довідкою ЛТЕК №226 від 22.05.1988 року призначено 1 групу інвалідності та висновком ЛТЕК від 03.01.1992 року встановлено 100 % втрати працездатності .У звязку із труд каліцтвом в нього погіршився стан здоровя, внаслідок чого неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. Оскільки, на даний час стан його здоровя не покращився, вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, так як, він безтерміново на 100% втратив працездатність внаслідок труд каліцтва , що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі, що призвело до зміни ритму та порядку життя. Розмір моральної шкоди оцінює у 200000 грн., які просить стягнути з відповідача. Позивач та його представник у судове засідання не зявились , представник позивача подав письмову заяву , в якій просить справу розглядати у його відсутності та у відсутності позивача , позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, направив письмову заяву про розгляд справи у його відсутності , в заяві вказав , що позову не визнає . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що позивач з 1986 р. працював на шахті з повним робочим днем під землею. 06.08.1987 року з позивачем на шахті №8 «Великомостівська-комсомольська », яка в подальшому була перейменована на ДВАТ шахта «Візейська » , а тепер ДП «Шахта «Візейська», стався нещасний випадок .03.12.1987 року він був звільнений з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП у звязку із невідповідністю виконуваної роботи стану здоровя, що стверджується копією трудової книжки . У звязку із трудовим каліцтвом у позивача погіршився стан здоровя. 22.05.1988 року довідкою № 226 обласної ЛТЕК №1 йому вперше встановлено першу групуінвалідності , а 03.01.1992 року висновком ЛТЕК встановлено 100% втрати працездатності у звязку із труд каліцтвом. Відповідно до п. 5\~Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер\~правовідносин\~сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Позивач в обґрунтування позову зсилається на ст. ст..4,440,440-1,450 ЦК УРСР. Однак, інститут відшкодування моральної шкоди виник після набрання чинності Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року- з 24.11.1992 року та після внесення у 1993 р. до ЦК( 1963 р.) ст.440-1, згідно якої, було передбачено що особа, якій заподіяна моральна шкода, має право також і на відшкодування моральної шкоди, а також Правилами про відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 23 червня 1993 р. N 472. Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкодисудам розясненно, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Як вбачається з висновку ЛТЕК, вперше першу групу інвалідності [PERSON] встановлено 22.05.1988 року та 03.01.1992 року встановлено 100% втрати профпрацездатності . Відповідно до ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії у часі. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що на момент встановлення позивачу стійкої втрати працездатності (22.05.1988р., 03.01.1992 р.), були відсутні акти цивільного законодавства, які б регулювали сферу даних правовідносин, у звязку із цим вимоги останнього про відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, внаслідок професійного захворювання до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed