Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

В вересні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. за № 14008, вчинений 11.11.2015 р., щодо звернення стягнення на транспортний засіб - автомобіль марки «VOLKSWAGEN» д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу, для задоволення вимог відповідача за кредитним договором від 10.10.2006 р. Позов мотивний тим, що 10.10.2006 р. між [PERSON] та ЗАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір № 5050756, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 268 542,0 грн. на придбання автомобіля марки «VOLKSWAGEN» зі сплатою 15,5% строком до 10.10.2013 р., а остання зобов'язалася використати кредит за цільовим призначенням та повернути його частинами в порядку та в строки, визначені в кредитному договорі. На забезпечення виконання зобов'язання між сторонами 10.10.2006 р. було укладено договір застави транспортного засобу № 5047885, відповідно до якого позивач передала в заставу вищевказаний автомобіль Банку. В серпні 2016 р. позивачу стало відомо в провадженні Лозівського МР ВДВС ГТУЮ у Харківській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису ПН Чуловського В.А. від 11.10.2015 р. № 14008 про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором на суму 334 430,99 грн. Стверджує, що вчиняючи напис, ПН КМНО Чуловський В.А. не врахував та не перевірив факту безспірності заборгованості, відносно якої було вчинено виконавчий напис, та правомірність заявлених Банком вимог, оскільки є наявне судове рішення про стягнення заборгованості, та не були виконані вимоги чинного законодавства щодо накладення виконавчого напису, оскільки нотаріус не міг вчиняти такий напис щодо заставленого майна, а тому вважає його таким, що не підлягає виконанню. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 26.10.2017 р. вищевказана справа передана в провадження судді Ларіонової Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В судове засідання позивач та її представник не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, через канцелярію суду представником позивача - адвокатом [PERSON] подана заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Представник відповідача 1 - ПАТ «ПУМБ» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи позицію запереченнями, які були подані через канцелярію суду 19.04.2017 р., в яких сторона відповідача зазначає на те, що позивач порушила свої зобов'язання за кредитним договором, а безспірність документу, відповідно до якого вчинявся 11.10.2015 р. виконавчий напис, було перевірено, боржник був обізнаний про кінцевий строк виконання за кредитним договором (10.10.2013 р.), нотаріус отримав всі необхідні документи для вчинення напису. Також зазначив, що позивачем не надано доказів, які б спростовували суму заборгованості, що стягнута за даним виконавчим написом, а тому стверджує, що відсутні підстави вважати, що Банком не була підтверджена безспірність вимог. Додав, що виконавчий напис та рішення Лисичанського міськсуду Луганської області суду від 29.10.2013 про стягнення заборгованості за вищевказаним договором не є подвійним стягненням. Відповідач 2 - ПН КМНО Чуловський В.А., будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечення (відповідь на позов) суду не подавав. Представник третьої особи - Лозівського МРВ ДВС ГТУЮ у Харківській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. 10 жовтня 2006 р. між позивачем у справі [PERSON] та ЗАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», правонаступником якого є відповідач у справі ПАТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір № 5050756, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 268 542,0 грн. на придбання автомобіля марки «VOLKSWAGEN» зі сплатою 15,5% строком до 10.10.2013 р., а остання зобов'язалася використати кредит за цільовим призначенням та повернути його частинами в порядку та в строки, визначені в кредитному договорі. На забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним договором між сторонами 10.10.2006 р. було укладено нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу № 5047885, відповідно до якого позивач передала в заставу відповідачу транспортний засіб - автомобіль марки «VOLKSWAGEN», модель «TOUAREG», державний реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, чорного кольору, номер шасі VIN-[NUMBER]д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу на праві власності. Дані обставини підтверджені наданими суду копіями вищевказаних договорів та не оспорюються сторонами у справі. Згідно з виконавчим написом приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. від 11 жовтня 2015 р., зареєстрованого в реєстрі за № 14008, звернуто стягнення на транспортний засіб - автомобіль марки «VOLKSWAGEN» д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу, для задоволення вимог відповідача за вищевказаним кредитним договором від 10.10.2006 р., для погашення заборгованості позивача перед відповідачем, яка виникла за період з 16.10.2012 р. по 14.09.2015 р. на загальну суму 334 430,99 грн., в т.ч. 172 329,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 160 437,8 грн. - заборгованість за непогашеними відсотками за користуванням кредитом, 1 664,0 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем відділу ДВС Лозвівського МРУЮ у Харківській області постановою від 01.04.2016 р. відкрито виконавче провадження ВП № 50686813 щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріусу. Перевіряючи доводи позивача про те, що чинним законодавством не передбачено звернення стягнення на заставне майно шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, оскільки таке звернення може бути вчинено лише на підставі рішення суду, суд не приймає їх до уваги як такі, що суперечать чинному законодавству виходячи з такого. Статтею 572 ЦК України, статтею 1 Закону України «Про заставу» визначено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, а тому в силу заставу кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст.20 ч.1 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право право звернення стягнення на предмет застави, в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Статтею 20 ч.6 Закону України «Про заставу» визначено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Приписами ст.590 ч.1 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з вищевказаного укладеного між сторонами договору застави від 10.10.2016 р., пунктом 6.2 договору передбачено право Банку звернення стягнення на предмет застави на його вибір як заставодержателя: на підставі виконавчого напису нотаріуса, за рішенням суду, шляхом позасудового врегулювання відповідно до норм чинного законодавства. Статтею 24 ч.1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (в редакції Закону N 3795-VI від 22.09.2011р.) зазначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Тим самим, вчиняючи 11.10.2015 р. виконавчий напис про звернення стягнення на вищевказаний заставний автомобіль позивача, приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А. діяв в межах своїх повноважень, визначених законом, та з урахуванням права Банку як заставодавця на вибір способу звернення стягнення на предмет застави, передбачений кредитним договором. Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення,розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі - Порядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 р. № 1172 (п.3.2 Порядку), відповідно до п. 1 якого такими документами є: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Аналіз вказаних правових норм свідчить на те, що основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та вимоги подані в межах строку позовної давності у три роки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечення боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимоги кредитора. Тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред'явлених до нього вимог і визнання їх. Відповідно до ст.7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд погоджується з доводами позивача про відсутність підстав у нотаріуса про вчинення виконавчого напису у зв'язку з відсутністю безспірності заборгованості боржника та не приймає до уваги заперечення відповідача про безспірність такої суми, виходячи з такого. Як вбачається з наданих документів, до звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, ПАТ «ПУМБ» звертався до Лисичанського міського суду Луганської області (за зареєстрованим місцем проживання [PERSON]) з відповідним позовом про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором від 10.10.2006 р. та рішенням даного суду від 29.10.2013 р. з [PERSON] на користь Банку стягнута заборгованість, що утворилась станом на 20.02.2013 р. в загальній сумі 326 240,03 грн., в т.ч. 172 329,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 90 988,68 грн. - заборгованість за непогашеними відсотками за користуванням кредитом, 23 871,12 грн. - пеня за порушення строків повернення кредиту, 10 635,62 грн. - пеня за порушення строків сплати відсотків, 2 685,42 грн. - штраф за порушення обов'язків пунктів договору, 26 000,0 грн. - штраф за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування (справа № 415/1659/13-ц). Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 14.01.2014 р. вищевказане рішення скасовано та постановлено нове, яким з [PERSON] на користь Банку стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором, а саме: 154 939,36 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 79 784,88 грн. - заборгованість за непогашеними відсотками за користуванням кредитом, 23 871,12 грн. - пеня за порушення строків повернення кредиту, 10 635,62 грн. - пеня за порушення строків сплати відсотків, 2 685,42 грн. - штраф за порушення обов'язків пунктів договору, 26 000,0 грн. - штраф за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування, а всього - 300 622,86 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.04.2014 р. були відхилені касаційні скарга представника ПАТ «ПУМБ» та представника [PERSON] на вищевказане рішення суду апеляційної інстанції із залишенням його без змін. Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції, ст.12 ч.3 п.7 ЦПК однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду. За ст.124 ч.5 Конституції України, ст.18 ч.1 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ст.82 ч.4 ЦПК України (2017 р.) обставини, встановлені судовим рішення у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судовим рішенням від 14.01.2014 р., яке набуло законної сили, встановлена сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором від 10.10.2006 р. по тілу кредиту саме в розмірі 154 939,36 грн., виконавчим написом нотаріуса від 11.10.2015 р. стягнута заборгованість по тілу кредиту в розмірі 172 329,19 грн. Тим самим, в судовому засіданні достеменно встановлено факт спірності суми, в рахунок якої звернуто стягнення на вищевказаний автомобіль позивача виконавчим написом нотаріуса, що оспорюється позивачем в межах даного судового провадження. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що такі доводи та вимоги позивача є обґрунтованими та заснованими на законі, підтверджені наданими доказами. Тому, суд дійшов висновку про наявність спору про суму заборгованості, у зв'язку з чим виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Саме така правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду України від 04.03.2015 р. (справа № 6-27цс15). Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що, оскільки нотаріусом було вчинено виконавчий напис на підставі документів, що свідчать про не безспірність вимог Банку щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] на погашення її зобов'язань за укладеним кредитним договором, то, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до ст.142 ЦПК України з відповідача 1 на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 551,2 грн. (за позовну заяву), в розмірі 320,0 грн. (за заяву про забезпечення позову), а загалом - в сумі 871,2 грн. На підставі викладеного, ст.ст.572, 590 ЦК України, ст.ст. ст.20 ч.1 Закону України «Про заставу», ст.24 ч.1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст.7, 34, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 р. № 1172,

Outcome: approved