Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

В вересні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Крикливецької сільської ради Крижопільського району Вінницької області про визнання права на спадщину за законом, а саме цілого житлового будинку з господарськими будівлями. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що [INFO] помер її дід [PERSON] , який проживав в [ADDRESS] . Позивач постійно проживала з ним за вказаною адресою, де і проживає і по даний час. Батько позивача, син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] . Інших спадкоємців не має. Спадкове майно складається із цілого житлового будинку з господарськими будівлями, право власності на який за життя спадкодавця не було оформлено і який належить спадкодавцю на підставі запису в погосподарських книгах Крикливецької сільської ради. Проживаючи разом із спадкодавцем на час його смерті, позивач фактично прийняла спадщину, оскільки її батько [PERSON] , який являвся спадкоємцем за законом першої черги, за прийняттям спадщини не звертався. За відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця, оформити своє право на спадщину у нотаріуса позивач не може, тому звернулася до суду за захистом своїх спадкових прав та просить суд визнати за нею права власності на спадщину після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] в с. Іллівка, а саме, право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , до складу якого входять: житловий будинок - «А», житловою площею 15,7 кв. м., загальною - 44, 5 кв.м.; сарай -«Б»,; господарська будівля -«В», погріб - «В/п», літня кухня- «Г», сарай - «Д», огорожа «1-4». Позивач в судове засідяння не з`явилася, представник позивача подав до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, вимоги позову підтримують. Представник відповідача виконавчого комітету Крикливецької сільської ради Крижопільського району Вінницької області подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наданні докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого 08.12.1997 року Крикливецькою сільською радою Крижопільського району Вінницькій області. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого 06.05.2009 року виконкомом Крикливецької сільської ради Крижопільського району Вінницької області. Про те що [PERSON] є онукою [PERSON] підтвержується наступними документами: копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , де батьком зазначено - [PERSON] ; архівною довідкою № 07-1667/7 від 09.09.2020 року, виданою Державним архівом Вінницької області, в якій зазначено, що в книзі актових записів про народження громадян по с. Іллівка Крижопільського району Вінницької області за 1941 рік є актовий запис № 10 від 10.10.1941 року про народження наступного змісту, ім`я дитини - « [PERSON] », дата народження - « [INFO] », батьки - « [PERSON] , 31 рік та його дружина [PERSON] , 28 років»; копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , що підтверджує зміну позивачем прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до довідки № 193 від 04.09.2020 року, виданої виконкомом Крикливецької сільської ради Крижопільського району Вінницької області, [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті проживали та вели спільне господарство разом із [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ). Позивачем було замовлено та КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на будинок за адресою: [ADDRESS] . Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових праву нотаріальному порядку. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР (що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними негосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Запис про право власності на дане нерухоме майно був внесений у погосподарську книгу. Згідно Інструкції з ведення погосподарського обліку роком побудови житлового будинку вважався рік введення в експлуатацію - 1965. На той час виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. [PERSON] прийняла спадщину і вступила у володіння спадковим майном після смерті [INFO] свого діда [PERSON] , оскільки її батько та син [PERSON] - [PERSON] , який являвся спадкоємцем за законом першої черги за прийняттям спадщини не звертався. Про те право власності на вказане нерухоме майно не було оформлено. Таким чином, відсутність правовстановлюючого документа на нерухоме майно перешкоджає позивачу в оформленні спадщини. Відповідно до ст. 16 ЦК У країни, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права є визнання права. Статтею 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливав із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом мас право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] про визнання за нею права власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: по [ADDRESS] , як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі викладеного та

Outcome: approved