Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила: поновити їй строк звернення до суду з позовом; визнати протиправним та скасувати наказ начальника Басейнового управління водних ресурсів нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України (далі - БУВР нижнього Дніпра) №269-ос від 25 вересня 2020 року; визнати протиправним та скасувати наказ начальника БУВР нижнього Дніпра №287-ос від 05 жовтня 2020 року «Про особовий склад»; визнати її звільнення на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників з роботи і відповідно з посади провідного інженера-енергетика Приморської дільниці БУВР нижнього Дніпра незаконним; поновити її, [PERSON] , на посаді провідного інженера-енергетика Приморської дільниці БУВР нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до моменту поновлення на роботі; скасувати запис у трудовій книжці про її звільнення; стягнути з відповідача на її користь сплачену суму судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок. Зазначений позов [PERSON] мотивувала тим, що вона 08.05.2020 була прийнята на роботу на посаду провідного інженера-енергетика Приморської дільниці БУВР нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України. Наприкінці липня 2020 року позивач була повідомлена про майбутнє звільнення згідно з п.1. ст. 40 КЗпП України, при цьому вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю роботодавець не пропонував. 25.09.2020 начальник БУВР нижнього Дніпра Андрієнко І. видав наказ №269-ос «Про особовий склад», яким [PERSON] , провідного інженера-енергетика Приморської дільниці, 30 вересня 2020 року звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. У трудовій книжці зроблено відповідний запис. З наказом про звільнення позивача не було ознайомлено у день звільнення. З 29.09.2020 по 03.10.2020 позивач перебувала на лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності, та 03.10.2020 направила засобами поштового зв`язку до БУВР нижнього Дніпра заяву про надання відпустки. Дану заяву роботодавець залишив без розгляду та реагування. 05.10.2020 [PERSON] вийшла на роботу та їй було вручено трудову книжку, при цьому про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець не повідомив працівника. 06.10.2020 позивачка отримала лист від БУВР нижнього Дніпра від 05.10.2020, яким позивача було повідомлено про звільнення її з 05.10.2020 у зв`язку зі скороченням штату працівників та про необхідність з`явитися до відділу управління персоналом БУВР нижнього Дніпра для отримання трудової книжки. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки їй не було запропоновано всі вакантні посади, відповідачем порушено переважне право залишення на роботі, а також порушено інші вимоги трудового законодавства при звільненні. Відповідач подав відзив, яким просив відмовити позивачці в позові повністю, оскільки позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Так, відповідач зазначив, що з наказом №99 від 28.07.2020 «Про оптимізацію структури апарату БУВР нижнього Дніпра» позивача ознайомлено письмово 30.07.2020 та попереджено про можливе скорочення її з посади та звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі змінами у штатному розписі з 01.10.2020. На підставі наказу БУВР нижнього Дніпра від 05.08.2020 №101 «Про зміни в підпорядкуванні Бехтерської, Круглоозерської, Чулаківської експлуатаційних дільниць, гаража (м. Гола Пристань)», вищевказані експлуатаційні дільниці, розташовані в Голопристанському районі, з 05.08.2020 були перепідпорядковані Скадовській експлуатаційній дільниці. Приморська дільниця, як структурний підрозділ, у штатному розписі апарату БУВР нижнього Дніпра з 01.10.2020 припинила своє існування. Так як відповідні вакантні посади були відсутні на Бехтерській, Круглоозерській, Чулаківській дільницях, позивач була звільнена 30.09.2020 за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників (наказ БУВР нижнього Дніпра від 25.09.2020 №269-ос «Про особовий склад»). 05.10.2020 відповідачем отримано заяву позивача, направлену поштою, про надання їй планової відпустки, та того ж дня позивачка надала листок непрацездатності, що підтверджує її хворобу з 29.09.2020 по 02.10.2020, у зв`язку з чим 05.10.2020 виданий наказ БУВР нижнього Дніпра №287-ос про зміну дати звільнення [PERSON] у зв`язку з перебуванням її на лікарняному. На адресу позивачки 05.10.2020 направлено лист про необхідність отримати трудову книжку з копіями наказів щодо її звільнення. Звільнення позивача було проведено з дотриманням норм трудового законодавства, а її вимоги про поновлення на роботі є необгрунтованими. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Іващенко А.І. підтримали позов з підстав, що у ньому зазначені. Представник відповідача Колеснікова Р.А. у судовому засіданні позов не визнала, надала пояснення аналогічні, викладеним у відзиві. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] з 08 травня 2020 року була прийнята на посаду провідного інженера-енергетика Приморської дільниці Басейнового управління водних ресурсів нижнього Дніпра (наказ №71-ос від 07.05.2020) (а.с. 67). Згідно з наказом №99 від 28 липня 2020 року «Про оптимізацію структури апарату БУВР нижнього Дніпра» утворено робочу групу з проведення оптимізації апарату БУВР нижнього Дніпра (а.с. 68-69). 30 липня 2020 року [PERSON] отримала повідомлення БУВР нижнього Дніпра від 29 липня 2020 року № 10/1173, згідно з яким у зв`язку зі змінами в штатному розписі БУВР нижнього Дніпра на підставі наказу від 28.07.2020 №99 відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, позивачку повідомлено про можливе скорочення її посади та звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України 30 вересня 2020 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (а.с.70). Наказом начальника БУВР нижнього Дніпра №269-ос від 25 вересня 2020 року «Про особовий склад» звільнено [PERSON] , провідного інженера-енергетика Приморської дільниці, 30 вересня 2020 року у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. Позивачкою надано листок непрацездатності, згідно з яким [PERSON] звільнена від роботи через хворобу з 29.09.2020 по 02.10.2020 (а.с. 76), у зв`язку з чим видано наказ №297-ос від 05 жовтня 2020 року, яким змінено дату звільнення [PERSON] на 05 жовтня 2020 року (а.с. 39). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України). Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Реалізація зазначеного обов`язку повинна відбуватися з урахуванням принципу рівності трудових прав громадян і не може бути обумовлена виключно розсудом роботодавця. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що на підприємстві були вакантні посади, але вони не були рівнозначними займаній [PERSON] посаді, не відповідали її кваліфікації (посада прибиральника, робітника тощо) та знаходилися на інших дільницях, тому їй не були запропоновані. Таким чином, судом встановлено, що при повідомленні про можливе звільнення та у день звільнення іншу роботу згідно із посадами, що були вакантними, позивачці запропоновано не було. При цьому, обов`язок працевлаштувати працівника покладається на роботодавця з дня попередження про звільнення і до дня розірвання трудового договору. Враховуючи викладене, встановивши, що [PERSON] не пропонувалася жодна вакансія та робота, яку може виконувати працівник, суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, тому наказ підлягає скасуванню, а [PERSON] поновленню на роботі на посаді провідного інженера-енергетика Приморської дільниці Басейнового управління водних ресурсів нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України з 05 жовтня 2020 року. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до вимог частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Встановивши те, що позивача було незаконно звільнено з роботи, суд дійшов висновку про задоволення вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до моменту поновлення на роботі. Позовна вимога щодо скасування запису про звільнення в трудовій книжці задоволенню не підлягає як заявлена передчасно, оскільки дане питання вирішується в порядку виконання рішення суду про поновлення особи на роботі відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.93 №58. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial