Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Виконком Інгулецької районної у місті ради, як орган опіки та піклування звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] та є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по догляду та вихованню сина. Згідно повідомлення адміністрації КЗШ №82 від 25 лютого 2019 року малолітній [PERSON] не відвідував школу без поважних причин, мати на телефонний зв`язок не виходить. В березні 2019 року малолітній [PERSON] був тимчасово влаштований у родину бабусі [PERSON] , оскільки мати дитини декілька днів була відсутня за місцем проживання та залишила дитину стороннім особам. З червня по листопад 2019 року сім`я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом в Криворізькому міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. З відповідачкою проводились профілактично-роз`яснювальні бесіди щодо відповідального ставлення матері до виконання батьківських обов`язків та недопущення вживання алкогольних напоїв, була попереджена про адміністративну відповідальність за ст. 184 КУпАП. З листопада 2019 року сім`я [PERSON] проживала на території Арбузинської об`єднаної територіальної громади Миколаївської області. 16 червня 2020 року до служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради надійшло повідомлення про те, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя, не працює, вживає алкогольні напої, залишає хвору дитину на сторонніх людей і по декілька днів не з`являється додому. 21 серпня 2020 року малолітній [PERSON] був влаштований до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», оскільки мати залишила сина самого, який звернувся по допомогу до поліції. 07 вересня 2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконкому Інгулецької районної у місті ради розглянуто питання про можливість повернення малолітнього [PERSON] на виховання матері, однак остання будучи повідомленою про час і місце проведення комісії, на засідання комісії не з`явилась. Просять позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , стягнути аліменти на його утримання в розмірі 1/ 4 частки заробітку (доходу) до досягнення ним повноліття та передати дитину органу опіки та піклування. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом. До суду направили клопотання, відповідно до якого будь-яких заяв та клопотань по суті справи не мають, просять розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку. Про причини неявки відповідач суду не повідомила, відзив на позов не подала. На підставі наявних у справі доказів та оскільки заперечень проти заочного розгляду справи від позивача не надходило, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу від 28 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. На підставі ухвали суду від 22 грудня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Дослідив письмові матеріали справи, судом встановлено такі обставини. [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю є відповідач[PERSON] , батьком зазначений [PERSON] , що видно із копії свідоцтва про народження (а.с. 6). Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с.7). Місце проживання малолітнього [PERSON] зареєстровано разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.9,25). Із повідомлень адміністрації Криворізької загальноосвітньої школи №82 Криворізької міської ради Дніпропетровської області видно, що малолітній [PERSON] має пропуски занять без поважних причин, мати дитини на телефонні дзвінки не відповідає. Зі слів малолітнього, 25 лютого 2019 року він був залишений без опіки дорослих, де ночував та у кого пояснити не може, його матір забрала карета швидкої допомоги, оскільки остання погано себе почувала (а.с.10,11). Відповідно до наказу служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради №3 від 27.02.2019 малолітній [PERSON] тимчасово влаштований у родину громадянки [PERSON] , оскільки мати дитини відсутня за місцем проживання та залишила сина стороннім особам (а.с.12). Заявою від 29 березня 2019 року [PERSON] просила припинити тимчасове влаштування у неї малолітнього онука [PERSON] , оскільки донька забрала сина на спільне проживання (а.с.14). Із листів Інгулецького ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 15 липня 2019 року та від 15 липня 2020 року видно, що з [PERSON] проводились профілактичні бесіди щодо належного виховання дитини та недопущення правопорушень пов`язаних з невиконанням батьківських обов`язків (а.с.15,16). Стан житла відповідача задовільний, але потребує ремонту та генерального прибирання, що видно із актів обстеження умов проживання від 05 червня 2019 року та від 05 вересня 2019 року (а.с.17,18). 21 серпня 2020 року складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, з якого видно, що 21 серпня 2020 року мати [PERSON] покинула сина та пішла в невідомому напрямку, коли повернеться не відомо. Остання вживає наркотичні засоби (а.с.21). Листами Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Виконкому Криворізької міської ради від 15 червня 2020 року та 21 серпня 2020 року начальника служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради було повідомлено про невиконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо малолітнього сина [PERSON] , зазначено, що відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, залишає дитину вдома на сторонніх осіб (а.с.20,22). Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що слідує з рішення виконкому №300 від 21 жовтня 2020 року (а.с. 31). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що врегульовані ст.ст. 164- 166 СК України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно з ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України). Згідно із Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція), держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з`ясування ставлення батьків до дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Так, відповідачу, як матері малолітньої дитини в провину ставиться систематичне ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК). Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не піклується про навчання та виховання сина, залишає його самого вдома, не працює, веде аморальний спосіб життя. Наведене в своїй сукупності на думку суду може свідчити про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Статтею 19 Сімейного Кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи видно, що виконкомом Інгулецької районної у місті ради 21 жовтня 2020 року прийнято рішення №300 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки її ставлення до дитини та виконання своїх батьківських обов`язків не змінилось. З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідач свідомоухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав. При цьому, суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідачу надавалась можливість та час для виправлення свого ставлення до виховання дитини, такий час у неї був і протягом судового розгляду, але виходячи з наведених вище обставин, мати дитини таких заходів не вжила та не бажає їх вживати. Згідно з положеннями ст. 167 СК України, якщо дитина проживала з тим із батьків, хто позбавлений батьківських прав, суд вирішує питання про можливість їхнього подальшого проживання в одному житловому приміщенні. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. В даній справі встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , залишився без батьківського піклування, відомостей про родичів дитини, які мають бажання і можливість взяти її на виховання немає. Законодавчо не встановлено обов`язок суду здійснювати розшук таких осіб, тому суд приходить до висновку, що малолітнього [PERSON] слід передати органу опіки та піклування виконкому Інгулецької районної у місті ради. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вищевказаного, слід стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1 /4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави. Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачі мають право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому статтею 169 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved