Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

В грудні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, третя особа - Бердянський міськрайонний ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь Державного підприємства Лікувально-оздоровчий пансіонат «Агарськиймис» грошовікошти у розмірі 7162,33 (сім тисяч сто шістдесят дві гривні 33 копійки), набуті без достатньої правової підстави, посилаючись на ст. 1212 ЦК України. В позові посилається на те, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14.12.17 року по справі № 310/6070/17 на користь позивача по цій справи - [PERSON] , було задоволено вимоги позивача, по стягненню з відповідача по цій справи - Державного підприємства Лікувально-оздоровчий пансіонат «Агарський мис» (код ЄДРПОУ: 05447585) заборгованість по заробітній платі у розмірі 27368, 92 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.10.2015 року по 14.12.2017 року - у розмірі 36729,90 грн. , а всього 64098,82 грн. Вказане Рішення суду було реалізовано в примусовому порядку, шляхом відкриття Бердянським міськрайонним відділом виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчого провадження № ВП 56120892 від 05.04.2018 року згідно виконавчого листа № 310/6070/17 від 29.03.2018 р. та шляхом повного фактичного виконання вказаного рішення в результаті списання з рахунків ДП ЛОП «Агарський мис» суми 64098,82 грн. Цей факт підтверджується постановою державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу виконавчої служби Міністерства юстиції України Пугачьовою A.B. від 23.08.2018 р. про закінчення виконавчого провадження № ВП 56120892 в результаті повного фактичного виконання судового рішення, стягнення на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 64098,82 грн, а також стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в повному обсязі. Вказує, що примусове стягнення на користь [PERSON] по справі № 310/6070/17 за виконавчим провадженням № ВП 56120892 від 05.04.2018 було проведено виконавчою службою с порушенням норм діючого законодавства, а саме: вказане стягнення було проведено без будь-якої участі ДП ЛОП «Агарський мис» та проведено у розмірі більшому, ніж належить, адже воно здійснено без віднімання (утримання, зменшення) податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18% та військового збору у розмірі 1,5%, а саме 7162,33 (сім тисяч сто шістдесят дві гривні 33 копійки). 05.05.2021 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач [PERSON] просить відмовити ДП Лікувально-оздоровчому пансіонату «Агарський мис» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав зазначених у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в задоволені позову просив відмовити, з огляду на те, що він є безпідставним. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, заяв не надавав. Вислухавши сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14.12.17 року по справі № 310/6070/17 на користь позивача [PERSON] відповідача Державного підприємства Лікувально-оздоровчий пансіонат «Агарський мис» заборгованість по заробітній платі у розмірі 27368, 92 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.10.2015 року по 14.12.2017 року - у розмірі 36729,90 грн., а всього 64098,82 грн. (а.с.6-7). При цьому, у рішенні суду не зазначено, що ця сума підлягає стягненню з відрахуванням зборів та обов`язкових платежів. Бердянським міськрайонним відділом виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № ВП 56120892 від 05.04.2018 року згідно виконавчого листа № 310/6070/17 від 29.03.2018 р. та рішення суду було фактичного виконано шляхом списання з рахунків ДП ЛОП «Агарський мис» суми 64098,82 грн. Постановою державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу виконавчої служби Міністерства юстиції України Пугачьовою A.B. від 23.08.2018 р. закінчено виконавче провадження № ВП 56120892 в результаті повного фактичного виконання судового рішення про стягнення з ДП ЛОП «Агарський мис» на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 64098,82 грн., а також стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в повному обсязі (а.с.9). Тобто, стягнута сума, яка вказана у рішенні суду. Так, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом приписів глави 83 ЦК України. За змістом приписів глави 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань, характерним є, зокрема, - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17. За приписами частин першої та сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. В даному випадку відповідач набув грошові кошти на підставі рішення суду, яке набуло законної сили, не скасоване, тому не має підстав вважати ці кошти безпідставно набутими. Доводи позивача про необхідність сплатити із вказаної суми податки та збори, не можуть бути підставою для задоволення позову. Зазначене було предметом розгляду в суді по справі справі № 310/6070/17 за позовом [PERSON] до ДП Лікувально-оздоровчий пансіонат «Агарський мис». У випадку незгоди із рішенням суду позивач мав право оскаржити вказане рішення, однак своїм правом на оскарження не скористався. За таких обставин суд дійшов до висновку, що позов є необґрунтованим, безпідставним та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК судові витрати, при відмові в задоволенні позиву,суд з відповідача не стягує.

Outcome: dismissed