Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в обґрунтування якого вказала, що з 15.02.1978р. по 07.12.2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час його придбано майно, а саме, земельна ділянка та будинок, що розташовані в садовому товаристві «Надія». На даний час сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство, і між ними існує спір щодо користування спільним майном, у звязку з чим позивач поділити майно набуте під час шлюбу, виділивши їй 1/2 земельної ділянки та будинку, який на ній розташований, що знаходиться на території садівничого товариства «Надія» с. Карпівці Хмельницького району. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надаву суду пояснення в яких вказав, що земельна ділянка ним приватизована і є його власністю, щодо будинку вказав, що правовстановлюючі документи на будинок відсутні, будинок побудований ним самостійно, оскільки з 2010 року з позивачем не проживають однією сімєю, просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.02.1978р. по 07.12.2015 р. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0600га, що розташована на території Ружичанської сільської ради Хмельницького району, на землях садівничого товариства «Надія», що підтверджується державним актом серія ЯИ № 049637. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Тобто законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, і обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, або іншої особи покладений на останнього. Відповідно до п. 5 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружина, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу, внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала в її, його користуванні. Як вбачається з матеріалів справи спірна земельна ділянка набута відповідачем у власність в порядку приватизації. Ухвалою суду по справі призначена судова будівельно-технічна експертиза на предмет визначення ступеня готовності будинку, що розташований на ділянці № 13 садівничого товариства «Надія», що знаходиться на території с. Карпівці Хмельницького району. Згідно повідомлення судового експерта у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів щодо будинку, надати висновок неможливо. У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю. Враховуючи, що правовстановлююча документація на будинок відсутня, вказаний обєкт є самочинним будівництвом, у звязку з чим не може бути предметом поділу, а тому позивач має право на визначення вартості будівельних матеріалів, використаних при його будівництві. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку з невідповідністю обраного способу захисту змісту виниклих між сторонами правовідносин.

Outcome: dismissed