Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Позивач подала до суду позов, яким порушила вимоги про розірвання шлюбу з [PERSON] . Свої вимоги, зокрема, умотивувала тим, що 28 травня 2007 року уклала з відповідачем шлюб, від якого вони дітей не мають. Проте, подружнє життя не склалось, відповідач не дбає про забезпечення сім`ї, через що наразі спільне господарство не ведеться, так само, як і відсутній спільний бюджет. Оскільки відповідач відмовляється розірвати шлюб у органах ДРАЦС, то позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 28 травня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Братського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 19. Процесуальні дії у справі Підготовче провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2019 року. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2019 року сторонам надано строк для примирення, у зв`язку із чим провадження у справі було зупинене на підставі п.4 ч.1 ст. 251 ЦПК України та відновлене ухвалою судді цього ж суду від 26 вересня 2019 року із стадії підготовчого провадження. Позиція учасників справи Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, про його дату час і місце повідомлена належно, надала письмову заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, паралельно висловивши позицію щодо підтримання висунутих нею вимог. Відповідач у підготовче судове засідання також не прибув, про його дату, час і місце повідомлений належно, надав письмову заяву, якою проти позову не заперечив і просив розглядати справу за його відсутності. При цьому, сторони вказали, що примирення між ними не відбулось, у зв`язку із чим вони не заперечували проти ухвалення рішення на стадії підготовчого провадження. За таких обставин, на підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позову, суд вправі ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у порядку ст. 206 ЦПК України. При цьому, суд не установив будь - яких фактів, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а як наслідок, не убачав підстав для відмови у прийнятті визнання ним позову і продовження у зв`язку із цим судового розгляду. Тому, за таких обставин, суд ухвалив рішення на даній стадії процесу на підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України. Установлені судом фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів позивача Тож, суд, перевіривши доводи і обгрунтованість висунутих позивачем вимог, оцінивши надані йому докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши з їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до такого. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони уклали шлюб 28 травня 2005 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Братського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 19. Від шлюбу сторони дітей не мають. Та відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття ж 55 СК України встановлює обов`язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Крім того, за ст. 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання, мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Але кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин або до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Та як слідує із позовної заяви, сторони шлюбні відносини фактично припинили, спільне господарство не ведуть, примирення між собою не бажають, що слідує із їхніх заяв, а тому таке дає суду підстави вважати, що вони про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги не піклуються, шлюбні стосунки не підтримують, внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, окрім цього, виходив із положень ч.1 ст. 82 ЦПК України, за якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Тому з урахуванням такого, проаналізувавши позиції сторін, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Водночас, згідно із положеннями ч.4 ст. 206 ЦПК України, суд переконався, що визнання відповідачем позову у цьому випадку не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення, обставини, на які посилається позивач і які визнав, у свою чергу, відповідач, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу суперечить їхнім же інтересам, а тому такий шлюб, згідно вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 СК України підлягає розірванню, а позов - задоволенню. При цьому, за правилами ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом він припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). А тому з цих мотивів позов підлягає до задоволення. Щодо розподілу судових витрат Суд, окрім цього, за імперативною вимогою ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позову, вважає за необхідне вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 352, 40 грн. І з цих мотивів,

Outcome: approved