Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва до відповідачів з позовом про компенсацію частини оплати за комунальні послуги за період з липня 2012 року по серпень 2013 року [PERSON] у сумі 2473 грн 79к. та зобов'язання [PERSON] погашати кожен місяць частину витрат на оплату комунальних послуг в сумі 250 грн 00к. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS], разом з нею зареєстровані та проживають її колишній чоловік [PERSON] та донька [PERSON] з онукою [PERSON], проте за спожиті житлово-комунальні послуги сплачує лише вона. З викладених у позові підстав (а.с.2-4) просила задовольнити позов у повному обсязі. Позивач у судовому засіданні, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, підтримала позов, просила його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] не визнала позов в судовому засіданні, ствердила, що відповідачі сплачують житлово-комунальні послуги, на підтвердження чого надала рахунки на сплату житлово-комунальних та інших послуг, у зв'язку з чим просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі; представник додала, що вимога про зобов'язання у майбутньому погашати витрати на оплату комунальних послуг взагалі не ґрунтуються на вимогах закону. Заслухавши сторін, повно та всебічно з'ясував обставини справи, перевірив їх наявними у справі письмовими доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, суд забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, проте останні, відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, скористались на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору. Суд, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, дотримуючись принципу диспозитивності, неодноразово роз'яснював позивачеві [PERSON] необхідність для постановлення справедливого рішення суду конкретизувати заявлені нею позовні вимоги. Викладені ж вимоги в прохальній частині позову, з огляду на його мотивувальну частину, об'єктивно не дозволяють визначити його правові підстави. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, при вирішенні спору суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З обставин, наведених у позовній заяві, які згідно з ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, що станом на липень 2012 року за квартирою [ADDRESS] рахується переплата у сумі 1150 грн 00к. Судом достовірно встановлено і не оспорюється позивачем, що нею особисто кожного місяця вносилась оплата за житлово-комунальні послуги і заборгованость за спірним житлом відсутня, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні рахунками на сплату за житлово-комунальні послуги за період з липня 2012 року по серпень 2013 року(а.с.10-26), й не оспорюється позивачем, що відповідачами в період з липня 2012 року по серпень 2013 року також вносилась оплата за житлово-комунальні послуги, що підтверджується рахунками оплати за житлово-комунальні послуги окремими платежами значними сумами (а.с.79-89) Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Сукупність вище зазначених доказів дає суду підстави вважати, що відповідачі не ухилялись від виконання обов'язку щодо утримання спірного житла, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Стосовно позовної вимоги позивача про зобов'язання [PERSON] погашати кожен місяць частину витрат на оплату комунальних послуг в сумі 250 грн 00к., суд дійшов до висновку про те, що вона є необґрунтованою, оскільки не ґрунтується на вимогах закону. Враховуючи вище наведене та

Outcome: dismissed