Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

В жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача у судовому засіданні просив суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNT0GK0000000001 від 23 грудня 2008 року у розмірі 65784,24 доларів США, що за курсом 12,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.10.2014 року складає 851905,89 грн., та судові витрати. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили суд у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити у повному обсязі у звязку зі спливом позовної давності. Суд, вислухавши у судовому засіданні думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору №DNT0GK0000000001 від 23 грудня 2008 відповідач отримав кредит у розмірі 27239,24 доларів США з граничним терміном повернення до 11.01.2028 року. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 08 жовтня 2014 року має заборгованість у розмірі 65784,24 доларів США, що складається з: заборгованості за кредитом 21238,24 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом 15811,43 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 25583,60 доларів США; штрафу (фіксована частина) відповідно до умов кредитного договору 19,31 доларів США; штрафу (процентна складова) відповідно до умов кредитного договору 3131,66 доларів США. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Так у відповідності до ст.ст. 549, 550 ЦК України, на підставі умов кредитного договору було нарахована до стягнення пеня за несвоєчасне погашення кредиту, а також пеня за несвоєчасну сплату процентів за кредитним договором. Згідно зі ст. 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Договір являється обовязковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 Цивільного кодексу України). Попри взяті на себе зобов'язання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановленні кредитним договором терміни. При прийнятті рішення суд керується ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; ст. 610 ЦК України, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); ст. 1054 ЦК України, яка передбачає, що\~\~ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти;ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1048 ЦК України, ч. 1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Крім того, суд керується ст. 251 ч. 1, 252 ч. 1 ЦК України, згідно яких строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; ст. 257 ЦК України, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 УК України, якими встановлено, що терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 ЦК України). Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України, передбачено, що позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» «…у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі». Згідно з п. 4.5 вищевказаного Договору терміни позовної давності за цим договором встановлюється сторонами в 5 (пять) років, в тому числі по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором. Відповідачем своєчасно не було виконано умови договору, в зв'язку з чим у позивача виникло право пред'явити вимогу. Таку вимогу до відповідача банк пред'явив лише 23 жовтня 2014 року шляхом подачі вказаного позову до суду. Позивачем не надано доказів того, що банком було пропущено строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором з поважних причин, крім того у позовній заяві та й судовому засіданні представник позивача не просить суд поновити термін звернення до суду з позовними вимогами. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають через пропуск строку позовної давності,\~\~визначеної сторонами у п.4.5 Кредитного договору у 5 років, з вказаних вище підстав. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід віднести за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed