Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Відповідачі обставини, викладені в позовній заяві та позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності, про що надали відповідні заяви. Представник позивача - [PERSON] , на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу у її відсутності та відсутності позивача. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.3ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін по справі та їх і/н; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. ; копія довідки до акту огляду МСЕК [PERSON] серії 12 ААА № 886947; копія довідки МСЕ [PERSON] серії 2-18 АБ № 129315; копія свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло від 18.09.1996 р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки нерухомого майна. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернулась до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло від 18.09.1996 р., відповідачам належить на праві власності по ј частині квартири [ADDRESS] . З 2009 р. позивач користується вищезазначеною квартирою [ADDRESS] , зробила ремонт, несе витрати за комунальні платежі, тобто несе усі витрати та слідкує за її станом. Отже, з 2009 року по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє квартирою, стежить за її технічним станом. Позивач неодноразово зверталась до відповідачів із проханням переоформити відповідним чином квартиру на її ім`я, але кожен раз відповідачі запевняли позивача що документи готуються. За весь час володіння позивача квартирою, відповідачі, як власники, не пред`явили до позивача жодних вимог про витребування нерухомості. У зв`язку із вищевикладеними обставинами позивач [PERSON] , вважає, що має право на квартиру, оскільки з 2009 р. володіє та безперервно користується нею, слідкує за її технічним станом, несе витрати у зв`язку із її утриманням, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на нерухомість. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 2009 р. між ним та відповідачем була досягнута домовленість про куплю - продаж квартира [ADDRESS] . Письмово та в нотаріальному порядку вони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 2009 р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє нерухомістю, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивача квартирою, відповідач, як власник, не пред`явив до позивача жодних вимог про витребування квартири, документів на неї, не брала участі у її утриманні та не несла витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем квартирою [ADDRESS] є добросовісним (тобто позивач вважає, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була досягнута домовленість про куплю - продаж), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачував комунальні платежі за утримання квартирою, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що квартира цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON] внаслідок чого останній набув право власності на неї за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на квартиру. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з матеріалів справи та наданих доказів, на підставі свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло від 18.09.1996 р., відповідачам належить на праві власності по ј частині квартири [ADDRESS] . Відповідачі більше 10 років не проживають у квартирі. Позивач відкрито та безперервно володіє усією частиною квартири, доглядає за її технічним станом, робила поточний ремонт, сплачує комунальні платежі тощо, по теперішній час. Отже, позивач, як фактичний власник спірної квартири, більше десяти років постійно, відкрито та безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, доглядає та стежить за його технічним станом, проводить поточний ремонт, сплачує комунальні платежі, тощо, та продовжує здійснювати вказані дії по теперішній час. За весь час володіння позивачем нерухомим спірним майном, як добросовісним набувачем, відповідачі, як співвласники вищевказаної квартири, інші правонаступники власників жодного разу не витребували у позивача, вказане нерухоме майно, вимог щодо повернення нерухомості не висували, відповідачі у квартирі фактично не проживають. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем вищевказаною квартирою є добросовісним (позивач добросовісно, відкрито і безперервно фактично володіє належним відповідачам на праві власності спірною частиною квартири, більше десяти років, та продовжує вчиняти вказані дії по теперішній час), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником нерухомого майна, сплачує комунальні платежі за утримання нерухомості, проводила поточний ремонт, користується житлом на власний розсуд та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що частина квартири, яка de jure належить відповідачам, однак яким добросовісно, цілком з законних підстав, заволоділа позивач, внаслідок вищевказаних обставин, які знайшли своє підтвердження під час судового засідання, таким чином, суд вважає, що позивач набула право власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на вищевказане нерухоме майно.

Outcome: approved