overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказала, що 18 липня 1993 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем в Побірській сільській раді Теплицького району Вінницької області, актовий запис №5. В шлюбі мають повнолітніх дітей. Оскільки, сімейне життя не склалось через те, що вони з відповідачем мають різні погляди на сімейні відносини, між ними відсутні взаєморозуміння та повага один до одного, з серпня 2016 року вони проживають окремо, вважає, що сімю зберегти неможливо, тому просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, направила на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, підтримує заявлені вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою його місця проживання, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення йому судової повістки 13 січня 2017 року. Заяви про розгляд справи у його відсутність відповідач [PERSON] не подав, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 липня 1993 року, шлюб зареєстровано Побірською сільською радою Теплицького району Вінницької області, актовий запис №5(а.с.7). В шлюбі сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вказує, що проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони подружні відносини не підтримують з серпня 2016 року, позивач вважає неможливим поновлення сімейних стосунків та наполягає на розірванні шлюбу, сімейні відносини, що склались, негативно впливають на інтереси позивача, відповідач заперечень проти позову не подав, тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Судові витрати, які складаються з судового збору, який було сплачено позивачем в розмірі 551 грн. 20 коп., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказала, що 23 листопада 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис №11. В шлюбі мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Вказала, що причиною розлучення є те, що через різні погляди на сімейне життя постійно виникали непорозуміння, з вересня 2016 року вони з відповідачем проживають окремо та не підтримують сімейних стосунків. Вважає, що подальше спільне життя, примирення та збереження сім'ї неможливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги. Пояснила, що за час строку для примирення у відповідача з'явилась нова дівчина, тому поновлювати сімейні відносини вона не бажає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому порядку, про що свідчить його підпис в розписці, заяви про розгляд справи у його відсутність суду не подав. В судовому засіданні 25 січня 2017 року відповідач [PERSON] позов про розірвання шлюбу визнав. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2014 року, шлюб зареєстровано виконкомом Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис за № 11(а.с.5). В шлюбі мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем, що підтверджується довідкою Степанівської сільської ради Теплицького району за №1914 від 07 грудня 2016 року(а.с.7). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ухвалою Теплицького районного суду від 25 січня 2017 року сторонам надавався строк для примирення два місяці з метою збереження сім'ї. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнає, сторони подружні стосунки не підтримують з вересня 2016 року, під час строку для примирення відносини між позивачем та відповідачем не змінились на краще, сімейні відносини, що склались, негативно впливають на інтереси позивача та малолітньої дитини, на підставі чого суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача та малолітньої дитини, тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати, які складаються з судового збору, який було сплачено позивачем в розмірі 551 грн. 20 коп., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], просила поділити спільне майно подружжя, визнавши за кожним право власності на 1/6 частку житлового будинку № 16-А по вул. Сиваської Дивізії в м. Миколаєві. В обґрунтування вимог позивач послалась на обставину придбання частини будинку сторонами під час шлюбу. В судове засідання сторони не з'явились, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач вимоги позову підтримує, відповідач позов визнає. Матеріалами справи встановлено, що 1/3 частка житлового будинку № 16-А по вул. Сиваської Дивізії в м. Миколаєві придбана сторонами під час шлюбу на спільні кошти, а тому є їх спільною сумісною власністю. За таких обставин на підставі ст. 60, 69, 70 СК України позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є квартиронаймачем зазначеної квартири, в якій зареєстровані [PERSON] - її сестра, та [PERSON], [PERSON] - її племінники. Відповідачка та її діти, хоча і зареєстровані за вказаною адресою, проте в квартирі не проживають вже тривалий час. Також вказувала на те, що відповідачка [PERSON] не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги, однак залишаються зареєстрованими у вказаній квартирі. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням [ADDRESS]. Відповідно до заяви, представник заявлені вимоги підтримав, просив про розгляд справи без участі позивача. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомила. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] не приватизована. Власником особового рахунку є [PERSON], [INFO] Згідно Довідки ОСББ «Новобужжя», виданої за № 80 від 06.12.2016 р., в зазначеній квартирі зареєстровані: позивачка - [PERSON], її родичі, а також відповідачка по справі - [PERSON], та її малолітні діти - [PERSON], [PERSON] Відповідно до Акту, складного ОСББ «Новобужжя» 12.12.2016 р., [PERSON], та її малолітні діти - [PERSON], [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають з 2008 року, особистих речей відповідачки в квартирі немає, комунальні послуги вона не оплачує. Згідно ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідачка та її діти понад шість років в квартирі не проживають, їх особистих речей в квартирі немає, відповідачка [PERSON] не несе витрати по оплаті комунальних послуг, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач - колишній чоловік її доньки, хоча і зареєстрований за вказаною адресою, проте в будинку не проживає вже тривалий час, не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги. Також, позивачка зазначала, що реєстрація відповідача у будинку не дає їй можливості реалізовувати своє право власності належним чином. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло Договору дарування від 15.10.1992 р. та Договору дарування від 07.07.2003 р. Згідно Будинкової книги у вищевказаному житловому будинку зареєстровані: позивачка - [PERSON], члени її родини, та відповідач - [PERSON] Відповідно до Акту про не проживання в житловому з лютого 2013 р. відповідач не проживає. Його особистих речей в будинку немає, комунальні послуги відповідач не сплачує. Реєстрація відповідача за цією адресою створює перешкоди власниці у розпорядженні своїм майном. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Враховуючи вищенаведене,оцінюючи надані докази у сукупності, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач колишній чоловік її доньки, хоча і зареєстрований за вказаною адресою, проте в квартирі не проживає вже тривалий час, не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги. Також, позивачка зазначала, що реєстрація відповідача у квартирі не дає їй можливості реалізовувати своє право власності належним чином. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]; зобовязати Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: пр.. Миру, 44, кв.137, м. Миколаїв, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Відповідно до заяви, позивачка заявлені вимоги підтримала в частині визнання втративши право користування, в іншій частині просила залишити без розгляду,також просила про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2015 р. Згідно Довідки виданої ЖКП ММР «Південь» за №855 від 28.03.2016 р. в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири обґрунтовані та підлягають задоволенню . Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло - квартиру [ADDRESS], виданого 01.09.1994 року відділом приватизації Старокостянтинівської міської ради на ім'я [PERSON]». В обґрунтування заяви посилалась на те, що у вищезазначеному свідоцтві невірно записано відомості про власника, зокрема її ім'я «[PERSON]», а у свідоцтві зазначено «[PERSON]», через що вона не може належним чином користуватись належним їй майном. Заявник звернулася до суду із заявою в якій просить справу розглянути у її відсутності. Представник заінтересованої особи - виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності заявлені вимоги визнає. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що 01.09.1994 року відділом приватизації Старокостянтинівської міської ради народних депутатів видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON]». Також, встановлено, що [PERSON] згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] зареєструвала шлюб та змінила прізвище на «[PERSON]». Згідно паспортних даних заявниця записана як [PERSON]. В свідоцтві про право власності на житло, як власника, помилково вказано ім'я «[PERSON]», замість правильного - «[PERSON]», що є перешкодою для заявника у користуванні та розпорядженні майном. Дані обставини підтверджуються: паспортними даними, свідоцтва про право власності на житло від 01.09.1994 року, даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02.09.2006 року, листом виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 29.11.2016 року № Г-1091. На підставі викладеного та відповідно до положень ст.ст.256 - 259 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування якого вказала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого має сина [PERSON] 08.07.2006р.н. Відповідач ухиляється від утримання дитини, у звязку з чим позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від заробітку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав суду пояснення в яких вказав, що розмір аліментів 1/4 від заробітку є значним, а тому просить визначити розмір аліментів в розмірі 600грн. щомісячно, крім цього він буде допомогати дитині, також просив врахувати що у нього є кредитні зобовязання. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] 08.07.2006року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-БВ № 034718. Неповнолітня дитина проживає разом з матірю. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоровя дитини, відповідача, який є інвалідом ІІ групи, отримує щомісячно пенсію близько 6000грн., інших утриманців не має. В звязку з наведеним, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] аліменти на дитину у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) на місяць. Згідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати належить віднести на рахунок держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 08 травня 2011 року Самчиківською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області (актовий запис 8). На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що від шлюбу вони мають двох дочок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проте спільне життя не склалося через взаємне непорозуміння, внаслідок чого їх шлюбні стосунки припинені, а збереження сім'ї є неможливим. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Оскільки сторони в судове засідання не з'явилися, тому фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судом встановлено, що 08 травня 2011 року Самчиківською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (актовий запис № 8) від 08 травня 2011 року. Також, від шлюбу сторони мають двох дочок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьками яких в свідоцтві про народження записані позивачка та відповідач. Вказані обставини підтверджуються: паспортними даними позивачки, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.05.2011 року, копією свідоцтв про народження дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області (актовий запис 139). На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], проте спільне життя не склалося через взаємне непорозуміння, внаслідок чого їх шлюбні стосунки припинені, а збереження сім'ї є неможливим. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Оскільки сторони в судове засідання не з'явилися, тому фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судом встановлено, що 26 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (актовий запис № 139) від 19 серпня 2016 року. Також, від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], батьками якого в свідоцтві про народження записані позивачка та відповідач. Вказані обставини підтверджуються: паспортними даними сторін, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.06.2002 року, копією свідоцтва про народження дитини.

Outcome: approved