Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову позивач вказав, що 15.11.2007 року ним було придбано в ЗАТ «Електромонтаж-466» вагон 3х9 побутово-будівельний, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №200 від 15.11.2007 року. Між ним та відповідачем було досягнуто згоди про тимчасове безоплатне зберігання зазначеного майна на земельній ділянці відповідача в урочищі Калюс поблизу с.Рудківці, Новоушицького району, Хмельницької області. В нього виникла необхідність забрати свій вагон із земельної ділянки [PERSON], однак відповідач відмовився його віддати, мотивуючи це тим, що він має йому сплатити кошти в сумі 15000 грн., хоча між ними не було будь-якої домовленості про оплату за знаходження вагона на земельній ділянці відповідача. Тому він змушений був звертатись в Новоушицьке відділення поліції в Хмельницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, за результатами розгляду якої було проведено перевірку та прийнято висновок від 16.11.2017 року про закінчення розгляду заяви та рекомендовано вирішити дане питання в порядку цивільного судочинства. У вказаному висновку зазначено, що належний йому вагон знаходиться на земельній ділянці, яку орендує відповідач, однак останній відмовляється йому повернути вагон, так як вважає, що він винен йому кошти. Дії [PERSON] вважає неправомірними, оскільки у відповідності з ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тому позивач просить позов задоволити та зобовязати [PERSON] повернути йому вагон 3х9 побутово-будівельний, який знаходиться на земельній ділянці [PERSON] в урочищі Калюс поблизу с.Рудківці, Новоушицького району, Хмельницької області. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, суду пояснив, що між сторонами була усна домовленість про розміщення двох металевих вагончиків, які належать позивачу на земельній ділянці, яку орендує відповідач. Один вагон відповідач повернув, однак другий вагон відмовляється повертати, мотивуючи тим, що позивач має йому сплатити кошти за зберігання вагона. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що спір між сторонами є вендикаційним. Між сторонами виникли договірні відносини, оскільки позивач передав, а відповідач прийняв спірне майно за домовленістю між собою. Крім того, пояснив, що вагончик не перебуває на земельній ділянці належній відповідачу. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] 15.11.2007 року придбав у ЗАТ «Електромонтаж-466» вагон 3х9 побутово-будівельний, вартістю 8100 грн., що підтверджується квитанцією ЗАТ «Електромонтаж-466» №206 від 15.11.2007 року. Згідно листа Новоушицького відділення поліції Дунаєвецького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області №5321/121/112/01 від 16.11.2017 року [PERSON] повідомлено, що оскільки [PERSON] даний вагон не віддає, мотивуючи це тим, що він йому заборгував кошти за його зберігання, а свідки які б спростували це або підтверджували відсутні, в звязку з чим не можливо встановити істину, то в даному випадку відсутні ознаки кримінального та адміністративного правопорушення, а тому за результатами розгляду даної заяви ДОП Новоушицького ВП Дунаєвецького ВП ГУ НП в Хмельницькій області ст.лейтенантом поліції [PERSON] складено висновок, який здано в архів Новоушицького ВП Дунаєвецького ВП ГУ НП в Хмельницькій області. Для вирішення спірних питань [PERSON] рекомендовано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства. З висновку ДОП Новоушицького ВП Дунаєвецького ВП ГУ НП в Хмельницькій області ст.лейтенанта поліції [PERSON] від 16.11.2017 року також вбачається, що під час розгляду заяви [PERSON] було опитано [PERSON], який пояснив, що дійсно на березі р.Дністер в урочище Калюс, поблизу с.Рудківці Новоушицького району він має орендовану земельну ділянку. В 2016 році до нього звернувся [PERSON] з проханням розмістити на його земельній ділянці два металевих вагончика, на що він погодився. В усній формі вони з [PERSON] домовились, що останній сплатить йому за зберігання двох металевих вагончиків 10000 грн. за один рік. Вже в 2017 році [PERSON] хотів забрати дані вагони але в нього не було грошей щоб заплатити за зберігання, тому він дозволив забрати йому один вагон. Повертати інший вагончик без сплати коштів відмовився. В матеріалах перевірки № 1211 за заявою [PERSON], також містяться аналогічні письмові пояснення [PERSON] від 01.11.2017 року. Отже, з наведеного вбачається, що [PERSON] та [PERSON] в усній формі в 2016 році домовились про зберігання останнім належного [PERSON] вагончика. Відповідно до\~ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 936 ЦК України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно ч.1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 3 ст.41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до Ярмолинецького відділу поліції з заявою про прийняття мір до [PERSON], який привласнив його вагон. В своїх письмових поясненнях від 01.11.2017 року [PERSON] вказав, що в 2016 році вони з [PERSON] домовились про зберігання на його земельній ділянці вагончиків останнього. В липні 2017 року [PERSON] хотів забрати у відповідача належні йому вагончики але він дозволив забрати тільки один вагончик. З наведеного вбачається, що після пред'явлення позивачем вимоги про повернення майна, відповідач відмовився повернути позивачу належний йому вагончик. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представником відповідача в судовому засіданні будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторонами було визначено строк зберігання майна та плату за вказані послуги, її розмір, суду надано не було. Не надано суду і доказів, що майно, яке просить витребувати позивач, на час розгляду справи судом вибуло з володіння [PERSON], чи використовується ним на договірних чи інших законних підставах, після пред'явлення [PERSON] вимог про його повернення. Сторонами не надано суду доказів і на підтвердження того, що належний позивачу вагончик на час розгляду справи знаходиться саме на належній відповідачу земельній ділянці в урочищі Калюс поблизу с.Рудківці, Новоушицького району, Хмельницької області. Позивач у своїй позовній заяві окрім ст.ст. 317,321 ЦК України, ст.41 Конституції України, посилається на положення ст. 387 ЦК України, згідно якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Проте, як встановлено в судовому засіданні між сторонами була усна домовленість про тимчасове зберігання майна. \~ Частиною 2 ст.5 ЦПК України визначено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи вищевикладене, положення ст.ст. 317,321,391 ЦК України, ст.41 Конституції України, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково та зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] належний йому вагон побутово-будівельний 3х9. В задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач являється інвалідом 2 групи, з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial