Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати на ним право власності в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON], померлої 30 квітня 2015 року, на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Новоолександрівська сільська рада, садівниче товариство «Звязківець-1», будинок 105, загальною площею 96,1 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м. Представник позивача за довіреністю [PERSON] надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області за довіреністю [PERSON] надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 25 квітня 2000 року помер батько позивача [PERSON], про що свідчить актовий запис №889 від 29 квітня 2000 року в свідоцтві про смерть серії 1-КИ №303175 виданому Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської ради м. Дніпропетровська 29 квітня 2000 року (а.с.12). 30 квітня 2015 року померла мати позивача [PERSON], про що свідчить актовий запис №4128 від 19 травня 2015 року в свідоцтві про смерть серії 1-КИ №637165 виданому Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 19 травня 2015 року (а.с.13). [PERSON] заповіту не залишала, після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,1169 га, кадастровий номер [NUMBER]: 01:086:0063, наданої для ведення садівництва та садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на території Новоолександрівської (Волоська) сільської ради, садівниче товариство «Звязківець-1», № 105 Дніпровського району Дніпропетровської області. Земельна ділянка належала спадкодавці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №478721, виданого відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області 23 вересня 2009 року. Спадкоємцем першої черги після померлої 30 квітня 2015 року [PERSON] є її син [PERSON] (позивач по справі). Позивач, як спадкоємець першої черги, відповідно до чинного законодавства звернувся до державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва. Так, 27 квітня 2016 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1169 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Новоолександрівська сільська рада, садівниче товариство «Звязківець-1», № 105 (а.с.15). Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок [PERSON] було відмовлено, оскільки не підтверджено факт належності спадкодавцю спадкового майна, а саме: садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Новоолександрівська сільська рада, садівниче товариство «Звязківець-1», будинок 105, загальною площею 96,1 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 жовтня 2016 року (а.с.34). Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Встановлено, що у 1991 році батько позивача [PERSON] отримав земельну ділянку №106 для ведення садівництва за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Новоолександрівська сільська рада, садівниче товариство «Звязківець-1», на якій того ж року, разом з матірю позивача [PERSON] побудували садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 96,1 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м, що підтверджується довідкою садівничого товариства (а.с.18), технічним паспортом (а.с.23-30), довідкою про рік побудови (а.с.19) та книжкою члена садівничого товариства (а.с.20-21). В 1996 році батько позивача [PERSON] отримав другу земельну ділянку №105 для ведення садівництва за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Новоолександрівська сільська рада, садівниче товариство «Звязківець-1». Після смерті чоловіка, [PERSON] під час приватизації земельних ділянок отримала один Державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1169 га, серії ЯЖ №478721, виданого 23 вересня 2009 року на підставі розпорядження голови райдержадміністрації №2354-р від 26 травня 2009 року відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, якій з метою впорядження нумерації у садівничому товаристві присвоєно єдиний №105 (а.с.17). Однак, за часи свого життя ні батько, ні мати позивача не здійснили державну реєстрацію права власності на зазначений садовий будинок, про що свідчить довідка КП Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» (а.с.32). Встановлено, що спадковий садовий будинок був побудований ще в 1991 році, але правовстановлюючі документи на будинок не оформлялись. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На теперішній час є чинним Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, в редакції від 13.06.2012 року. Згідно з п.1.1, п.3.1 Порядку передбачається прийняття в експлуатацію усіх закінчених будівництвом об'єктів, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, за винятком закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. За приписами абз.2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, на час будівництва та завершення будівництва житлового будинку (згідно Технічного паспорту 1991 року), що є предметом спору, реєстрація права власності на нього не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Зібрані по справі докази вказують, що фактично померлій 30 квітня 2015 року [PERSON] належав садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Новоолександрівська сільська рада, садівниче товариство «Звязківець-1», будинок 105, загальною площею 96,1 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право [PERSON], він не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки батьком та матірю не оформлено правовстановлюючий документ на спадковий садовий будинок. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач вступив в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачем спадкових прав на садовий будинок у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Новоолександрівська сільська рада, садівниче товариство «Звязківець-1», будинок 105, загальною площею 96,1 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м. На підставі викладеного,

Outcome: approved