Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

В вересні 2021 року [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що 19 липня 2014 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, спільних неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя між сторонами не склалось, у позивачки та відповідача різні погляду на життя, втрачено почуття любові та поваги, на даний час стосунки остаточно припинені, як і ведення спільного господарства, а тому позивачка вимушена звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 15.07.2021 вищезазначену справу було передано до Деснянського районного суду м. Києва - для розгляду за підсудністю. 01.09.2021 справа надійшла до Деснянського районного суду м. Києва. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розгляд даної справи визначено Головуючому судді Зотько Т.А. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.09.2021 року у вказаній вище справі відкрито провадження та вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивачка подала до суду заяву, згідно якої просила позов задовольнити. Відповідач подав до суду заяву, згідно якої визнав вимоги позовної заяви. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами 19 липня 2014 року було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а/з № 1400). Спільних неповнолітніх дітей сторони не мають Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно пояснень викладених в позовній заяві, шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів позивача та відповідача, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved