Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Позивач подала до Арбузинського районного суду Миколаївської області позов, яким порушила питання про розірвання шлюбу із [PERSON] . Свої вимоги умотивувала тим, що 18 грудня 2006 року уклала шлюб з відповідачем, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей. Позивач, при цьому вказала, що наразі відповідач проживає окремо, спільне життя з ним не склалось через відсутність порозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Потягом останніх років сімейне життя з відповідачем погіршувалось, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, у той час як відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, не підтримує нормальну моральну атмосферу у сім`ї, не піклується про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної поваги, дружби та взаємодопомоги. На даний час ведення спільного господарства та сумісне проживання фактично припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. За таких обставин, просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований Кам`яно - Костуватською сільською радою Братського району Миколаївської області 18 грудня 2006 року, актовий запис №6. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за вимогами позивача було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 липня 2020 року. Позиція учасників справи Позивач у судове засідання не з`явилась, про його дату час і місце повідомлена належно, надала письмову заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, паралельно висловивши позицію щодо підтримання своїх вимог, а також вказала про те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення за результатами розгляду справи. Відповідач в судове засідання також не прибув, викликався у нього шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання (а.с. 49), а також шляхом публікації оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше, ніж за десять днів до дня судових засідань, а тому в силу положень ч. 11 ст. 182 ЦПК України, з урахуванням норми ч.9 ст. 10 того ж Кодексу, вважається таким, що належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання. При цьому, відповідач будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань до суду не направляв, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх умов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. При цьому, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. Установлені судом фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів позивача Тож, суд, перевіривши доводи і обгрунтованість висунутих позивачем вимог, оцінивши надані йому докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши з їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходив із такого. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони уклали шлюб 18 грудня 2006 року, який був зареєстрований Кам`яно - Костуватською сільською радою Братського району Миколаївської області цього ж дня, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №6. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Наразі сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть шлюбні відносини не підтримують. Позивач не бажає підтримувати такий шлюбі, вважаючи, що він суперечить її інтересам. Та відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття ж 55 СК України встановлює обов`язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Крім того, за ст. 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання, мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Але кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин або до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Та як слідує із позовної заяви, позивач не бажає підтримувати шлюбні стосунки з відповідачем, посилаючись на протилежність характерів і поглядів на життя, відсутність порозуміння та поваги у сім`ї. До того ж, сторони фактично припини шлюбні відносини і спільне господарство не ведуть. А це свідчить про те, що вони про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги не піклуються, внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер і його збереження не відповідає інтересам позивачки. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між сторонами, відсутність у позивачки бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін, як подружжя, і збереження їх шлюбу суперечить їхнім же інтересам, а тому такий шлюб, згідно вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 СК України підлягає розірванню, а позов, відповідно, - задоволенню. При цьому, за правилами ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом він припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Стосовно залишення шлюбного прізвища, то суд виходить із того, що це є правом позивача, яке визначене ст. 113 СК України, відповідно до якої позивач вправі після розірвання шлюбу надалі іменуватись прізвищем « [PERSON] ». Щодо розподілу судових витрат Суд, окрім цього, за імперативною вимогою ч.1 ст. 142 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн. Тому з цих мотивів,

Outcome: approved