Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Судом встановлено, що 19.09.2011 року відповідач [PERSON] уклала договір б/н, відповідно до якого отримав кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8 - 35). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (а.с. 8), кредитний ліміт був неодноразово змінений банком: - 12.08.2013 року встановлено кредитний ліміт 20 000 грн.; - 04.12.2013 року збільшено кредитний ліміт до 21 500 грн.; - 22.04.2014 року - збільшено кредитний ліміт до 23 000 грн.; - 21.08.2014 року зменшено кредитний ліміт до 20 470 грн. Як вбачається з виписки по рахунку за період з 12.08.2013 року по 31.01.2018 року, наданої позивачем, відповідач користувався кредитною карткою, знімав кредитні кошти, частково погашав заборгованість за договором та знову користувався кредитними коштами (а.с.80 - 81). Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до\~ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено\~ст. 1049 ЦК України. За приписами ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Статтями\~1048,\~1049,\~1050 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною першою ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобовязання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (термін), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобовязання є його порушенням. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що 19.09.2011року між позивачем та відповідачем по справі укладений кредитний договір № б/н\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~платіжну картку,згідно якого позивач надав кредит Відповідачу в сумі 20000,00грн. (а.с. 8). Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.п 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4\~\~Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Суд вважає, що підписавши вказану заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, погодивши істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів, та фактично користуючись коштами, сторони підтвердили, що між ними виникли кредитні правовідносини. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.09.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], станом на 31.01.2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 117 000 грн., яка складається з наступного: - 20 463,64 грн. - заборгованість за кредитом; - 96 536,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. (а.с. 80-81) Пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг розділу 2.1.1. «Загальні положення», затверджених наказом\~\~від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 визначено, що карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні\~\~карти включно. Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 04.09.2018 року (а.с. 130), відповідач [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 19.09.2011 року отримала чотири кредитні картки, остання з яких має термін дії до останнього дня місяця 01.2017 року. У судовому засіданні спору між сторонами щодо розрахунку заборгованості за кредитом (тілом кредиту) не було, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 20 463,64 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, не оспорюваються сторонами та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 96 536 грн. 36 коп., суд приходить до наступного. Частиною 1\~ст. 1054 ЦК України\~визначено, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним. Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~визначено, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Пунктом 2.1.1.5.5 розділу 2.1.1.5 «Обов`язки клієнта» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом\~\~від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 визначено обов`язок клієнта погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобов`язань за Договором, клієнт зобов`язаний на вимогу банку виконати зобов`язання по поверненню Кредиту (в т.ч. простроченого Кредиту та [PERSON]), оплаті Винагородження банку (п. 2.1.1.5.6 розділу 2.1.1.5 «Обов`язки клієнта» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом\~\~від 06 березня 2010 року № СП-2010-256). Матеріалами справи встановлено, що сторони договору № б/н від 19 вересня 2011 року під час його укладення погодили, що банк надав відповідачу кредит у розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,60 % річних на суму заборгованості за кредитом. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 31 січня 2018 року у відповідача існувала заборгованість: за тілом кредиту в розмірі 20 463 грн. 64 коп.; по процентам за користування\~кредитом\~96 536 грн. 36 коп. (а.с. 80 - 81). Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Розділу 2.1.1.12. «Порядок нарахування та оплати процентів і комісії. Порядок погашення боргових зобов`язань» Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, за користування Кредитом і [PERSON] нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів в році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. З розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що розрахунок процентів Банком проводився наступним чином: з 12 серпня 2013 року\~27,60 %, з 01 вересня 2014 року\~32,4 % та з 01 квітня 2015 року\~42,0 % на рік. Згідно з ч.ч. 1 - 2\~ст. 1056 - 1 ЦК України\~(в редакції\~Закону\~України від 21.01.2010 р. № 1822-VI), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі\~статтею 1056-1 ЦК\~у зв'язку з прийняттям\~Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року, що всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого\~Конституцією України\~принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99\~у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог\~статей 641 - 642 ЦК\~або в порядку, визначеному частиною шостою\~статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить\~статті 1056-1 ЦК\~зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Відповідно до\~ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, [PERSON] має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому [PERSON], за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів [PERSON] не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами, вважається, що Клієнт прийняв нові умови. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 06 червня 2018 року у справі № 325/1163/16-ц (провадження № 61-20225св18), за змістом положень\~статті 1056-1 ЦК України\~проценти за кредитним договором нараховуються за користування саме кредитом (кредитними коштами), у зв'язку із чим базою для нарахування процентів є залишок суми основної (поточної та простроченої) заборгованості за кредитом, і проценти за користування кредитом не повинні нараховуватись на заборгованість із раніше нарахованих процентів та на штрафні санкції (частина друга\~статті 550 ЦК України). Суд дійшов висновку\~\~що банк не дотримався встановленого порядку повідомлення клієнта про підвищення відсоткової ставки за кредитом, тим самим зробив це в односторонньому порядку, чим порушив вимоги\~ст. 1056-1 ЦК України. З виписки по картковому рахунку [PERSON] за період з 12.08.2013 року по 31.01.2018 року вбачається, що відповідач, починаючи з 27.05.2014 року кредитною карткою не користується, будь-яких грошових витрат, операцій не здійснює, підстави для нарахування йому збільшених процентів за користування кредитом з 01 вересня 2014 року у розмірі 32,4 %, а з 01 квітня 2015 року до 42 % на рік відсутні. Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку - 27,6 % річних Враховуючи викладене, суд вважає, що розрахунок заборгованості повинен бути вчиненим наступним способом. Заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом слід стягувати за період з 12 серпня 2013 року по 31 січня 2017 року (строк дії карти), за наступною формулою: тіло кредиту, на яке нараховуються відсотки х процентну ставку за користування кредитом за рік/кількість днів у році х кількість днів у періоді, за який стягуються проценти. Сума заборгованості по процентам за користування кредитом у період з 12 серпня 2013 року по 31 серпня 2014 року складає 3586 грн. 77 коп., яка на думку суду розрахована правильно. Сума заборгованості по процентам за користування кредитом у період з 01.09.2014 року по 31.01.2017 року (20463 грн. 64 коп. х 27,6% /360 днів х 884 днів) дорівнює 13 868 грн. 89 коп. Відтак, загальна сума заборгованості по процентам за користування кредитом у період з 12 серпня 2013 року по 31 січня 2017 року складає 17 455 грн. 66 коп. (3 586,77 грн. + 13 868,89 грн.), яка й підлягає стягненню з відповідача на користь Банку. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 37 919 грн. 30 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом 20463,64грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 17 455 грн. 66 коп. У відповідності з вимогами ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, судовий збір за подачу позову Банком покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути судового збору за подачу позову у сумі 571,06 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial