Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

В вересні 2019 року позивач звернувся з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зняття арешту, накладеного на майно боржника.Позивач зазначає, що 4.09.2019р. під час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна дізнався , що11.12.2006р. постановою АА № 897942 від 6.12.2006р. ДВС у Печерському районі м.Києва було накладено арешт на все його майно. Згідно повідомлення відповідача станом на 4.09.2019р. на виконанні у вдділі відсутнє виконавче провадження про стягнення з [PERSON] . Позивач вважає що порушуються його права та свободи, із зазначених підстав просить позов задовільнити, зняти арешт з майна. Представник позивача просив розглядати справу в його відсутність. Відповідач про час розгляду справи повідомлений. Відзив не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до слідуючого. Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа ДВС у Печерському районі м.Києва було відкрито виконавче провадження. Постановою АА № 897942 від 11.12.2006р. ДВС у Печерському районі м.Києва було накладено арешт на все його майно. Згідно повідомлення відповідача станом на 4.09.2019р. на виконанні у вдділі відсутнє виконавче провадження про стягнення з [PERSON] . Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Порядок зняття арешту з майна регулюється ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до ч.1 особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Частиною 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII визначені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, серед яких, зокрема передбачена така підстава як надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Статтею 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. За змістом наведених положень Закону № 1404-VIII, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Із таким позовом до суду може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79, 80 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки на сьогоднішній день, виконавче провадження закінчене, існують правові підстави для зняття арешту з майна (коштів) позивача, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved