Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

В грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (далі ТОВ «Служба миттєвого кредитування» ) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8\~738 грн. 00 коп. та судових витрат по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між позивачем та відповідачем 16.07.2015 року був укладений кредитний договір № 150716-121508, відповідно до умов якого товариство надало позичальнику кредитні кошти в розмірі 1\~000 грн. 00 коп., а відповідач зобовязалася повернути кошти в строк до 29.07.2015 року, а також сплатити проценти за користування ним у розмірі 280 грн. 00 коп., із розрахунку 2 % за кожен день користування кредитом. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обов'язок останньої сплатити неустойку в розмірі 2% за кожен день прострочення, а також на вимогу кредитодавця достроково повернути кредитні кошти. Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виконало в повному обсязі. Проте, відповідач, незважаючи на це, порушила його, оскільки, своєчасно не погасила кредит та не сплачувала проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 24.11.2016 року утворилася заборгованість по кредитному договору в вищевказаному розмірі, яка складається з: - заборгованості за кредитом у\~розмірі 1\~000 грн. 0 коп.; -\~заборгованості за процентами в розмірі 280 грн. 00 коп.; -\~нарахованої пені в розмірі 7 458 грн. 00 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку, оскільки представник позивача в своїй заяві не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (зареєстрована як фінансова установа) та [PERSON] 16.07.2015 року був укладений кредитний договір 150716-121508, в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з підписаної та узгодженої сторонами заяви-анкети для отримання кредиту\~та\~Умов надання та обслуговування кредитів. Відповідно до договору товариство надало відповідачу кредит у розмірі 1\~000 грн. 00 коп., а відповідач зобовязалася повернути кошти в строк до 29.07.2015 року, а також сплатити проценти за користування ним у розмірі 280 грн. 00 коп., із розрахунку 2 % за кожен день користування кредитом. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обов'язок останньої сплатити неустойку в розмірі 2% за кожен день прострочення, а також на вимогу кредитодавця достроково повернути кредитні кошти. Згідно\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК\~передбачає, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому згідно\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~1049, ст.\~1050 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.\~\~\~\~\~\~ Крім цього, положення ст.ст.\~546,\~548-551 ЦК України\~вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в Законі або договорі. Так, як вбачається з матеріалів справи, позичальник дійсно порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, в зв'язку з чим станом на 24.11.2016 року утворилася заборгованість по кредитному договору, яка складається з: - заборгованості за кредитом у\~розмірі 1\~000 грн. 00 коп.; -\~заборгованості за процентами в розмірі 280 грн. 00 коп.; Обумовлений розрахунок заборгованості, відповідно до\~ст. 60 ЦПК України, не спростовано. За такого, в силу ст.ст.\~526,\~530 ЦК України\~вказана заборгованість підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Служба миттєвого кредитування». Крім того, позивачем за порушення виконання зобов'язання нарахована пеня, при визначенні розміру якої суд виходить з наступного. Так, Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який перевищує заборгованість, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст. 551 ЦК України. В силу ч. 3.ст. 551 ЦК України, розмір неустойки, а пеня є її видом, може бути зменшений за рішенням суду, якщо значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За такого, сума пені підлягає зменшенню до 2\~500 грн. 00 коп. і це у повній мірі буде відповідати наведеним вище засадам Конституції України, міжнародній практиці та нормам цивільного законодавства про розумність та справедливість судових рішень. В силу ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Outcome: partial