Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

В грудня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки та дружини до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на наступне.23 вересня 2015\~ року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований\~\~ Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції. Від спільного шлюбу мають спільну дитину- Фісун М.І., [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, фактичні шлюбні відносини припинено через постійні сварки, які відбувались в присутності дитини. Крім того, на даний час спільне господарство не ведуть , проживають окремо. Також вказувала, що дитина проживає та буде проживати з нею, відповідач після фактичного припинення шлюбних відносин матеріально їй та спільній дитині не допомагає, участі у ї вихованні дитини не приймає, а тому у неї не має можливості самій утримувати малолітню доньку. Просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, а також аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення [PERSON] трьох років. В судове засідання позивач не зявилась, але подала клопотання в якому просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до\~ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\~\~ Судом встановлено,\~ що 23 вересня 2015 року\~ між [PERSON] (дошлюбне прізвище Гусол) А.Ю., [INFO] та [PERSON], [INFO], укладено шлюб, який був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1504, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-КЕ № 135369 від 23 вересня 2015 року\~\~(а.с. 7). Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.4). Дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS].(а.с.6). Також судом встановлено, що між сторонами спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини сторони припинили та до цього часу не підтримують.\~ Сторонами вживались заходи до примирення, але позитивного результату вони не дали, примирення не досягнуто. За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки\~\~та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач просить шлюб розірвати, не бажає миритися з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу, що вбачається з її позову. Таким чином, судом встановлено відсутність вільної згоди позивача перебувати в шлюбі з відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України\~ та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.\~ Примушення жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Приймаючи до уваги те, що позивач категорично заперечує проти примирення з відповідачем та не бажає відновлювати сімейні відносини, посилаючись на те, що між ними відношення погіршились до того рівня, що відновлення їх неможливе,\~ суд вважає недоцільним надавати їм строк для примирення. \~\~Враховуючи вищевикладене, а також на те, що сімя розпалась остаточно,\~\~ подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а також інтересам їх дитини, позов необхідно задовольнити, а шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] розірвати. Відповідно до ст.ст.141, 155, 180 СК України\~\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської\~\~гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON],[INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 11 грудня 2017 року - дня звернення позивача до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Відповідно до ст.75 СК України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.1ст.80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років. Відповідно до ч.4ст.84 СК Україниправо на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. \~Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач працездатний, інших осіб, які перебували б на його утриманні, немає. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку( доходу) щомісячно. Крім того, з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн., від сплати якого звільнений позивач.

Outcome: approved