Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

В вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» про повернення депозиту. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 02 грудня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір банківського вкладу №001-28554-021214 «Найкращий від Миколая», згідно якого банк отримав від нього грошові кошти в сумі 15 817 дол. США строком до 31 травня 2015 року зі сплатою 5,5 % річних. Разом з тим того ж дня 03 грудня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір банківського вкладу № 001-28552-031214 «Найкращий від Миколая» згідно якого банк отримав від позивача грошові кошти в розмірі 4 621 дол. США строком до 01 червня 2015 року зі сплатою 5,5 % річних. Після закінчення строку дії договорів позивачу вклади не повернуто. Позивач просить зобов'язати відповідача повернути кошти по вкладам на загальну суму 20 438 дол. США. В судове засідання позивач не з'явилася, проте надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, про причини неявки суд не повідомили Відповідно до ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів що у даному випадку вбачається за доцільне. Судом об'єктивно встановлено, що 02 грудня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір банківського вкладу №001-28554-021214 «Найкращий від Миколая», згідно якого банк отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 15 817 дол. США строком до 31 травня 2015 року зі сплатою 5,5 % річних. 03 грудня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір банківського вкладу №001-28552-031214 «Найкращий від Миколая», згідно якого банк отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 4 621 дол. США строком до 01 червня 2015 року зі сплатою 5,5 % річних. У ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються і не можуть бути скасовані. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права не можуть бути обмежені. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В силу ст. 629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника а рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. В ст. 1060 зазначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, досліджені докази вказують на те, що строк дії вищевказаного договору № 001-28554-021214 від 02.12.2014 р. банківського вкладу закінчився 31 травня 2015 року, та договору банківського вкладу № 001-28552-031214 від 03.12.2014 р. закінчився 01 червня 2015 р., а тому банк зобов'язаний був повернути позивачу вкладені грошові кошти. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов'язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Таким чином, досліджені докази вказують на те, що строк дії вищевказаних договорів банківського вкладу закінчився 31 травня та 01 червня 2015 року, а тому банк зобов'язаний був повернути позивачу вкладені грошові кошти а тому з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 15 817 дол. США за договором банківського вкладу № 001-28554-021214 від 02 грудня 2014 року та грошові кошти в сумі 4 621 дол. США за договором банківського вкладу № 001-28552-031214 від 03 грудня 2014 року, а всього 20438 доларів США, що станом на 06.10.2015 року за офіційним курсом НБУ (1 доллар = 21.216 грн.) становить 433612,61 грн.

Outcome: approved