Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що 16.09.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Деражнянського районного управління юстиції між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис\~№89. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання виявилося, що у них з відповідачем різні інтереси та погляди на життя, між ними було відсутнім взаєморозуміння, часто виникали сварки, внаслідок чого вони з серпня 2018 року спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Збереження шлюбу суперечить її інтересам, а примирення між нею та відповідачем неможливе. Ухвалою судді від 30.11.2018 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. В судове засіданні позивач не зявилася, подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, підтримуючи позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги він визнав, не заперечуючи викладених у позовній заяві обставин. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання сторін відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.\~ Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України \~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 16.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деражнянського районного управління юстиції, про що складено актовий запис №89, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БВ №021868, виданим 16.09.2006 року. Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач стверджує, що подружнє життя у неї з відповідачем не склалося, у них з відповідачем різні інтереси та погляди на життя, між ними часто виникали сварки, внаслідок чого вони з серпня 2018 року спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства та у звязку з чим збереження шлюбу між ними неможливе. Судом приймаються до уваги такі її доводи, оскільки вони не заперечуються відповідачем і будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування ним не подано. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, обидві сторони визнали, що шлюбні стосунки між ними припинені. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому не вбачає підстав для вжиття заходів щодо їх примирення . З огляду на наведене, з'ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved