Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у її відсутності. Позивач [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок № 30 по вул. Леніна в с. Новосільське Ренійського району; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.03.2006р.; копія договору дарування від 25.01.2006р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування від 25.01.2006р. належить на праві власності житловий будинок № 30 по вул. Леніна в с. Новосільське Ренійського району. У 2006р. між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю продаж зазначеного будинку. Так, відповідач продав позивачу вищевказаний житловий будинок, передавши йому у володіння та користування фактично належний йому будинок, отримавши за це грошову компенсацію. На момент фактичного укладення угоди про купівлю-продаж нерухомості, позивач видав доручення на імя відповідача, яким надав йому усі необхідні повноваження для нотаріального оформлення договору купівлі - продажу на його імя. Однак згодом позивач дізнався, що відповідач не оформив вищезазначений будинок на позивача. Таким чином, з 2006р. по теперішній час, позивач фактично, відкрито володіє житловим будинком № 30 по вул. Леніна в с. Новосільське Ренійського району, стежить за його технічним станом, зберігає там свої речі, провів газове опалення, зробив ремонт. З 2006 р. відповідач жодного разу не витребував у позивача майно, вимог щодо повернення будинку не висував, на нього не претендує. Позивач стверджує, що неодноразово звертався до відповідача, із проханням переоформити будинок на нього належним чином, але відповідач кожен раз запевняв його, що документи виготовлюються. На сьогоднішній день, позивач продовжує користуватися вищевказаним нерухомим майном, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується будинком, утримує його та зберігає там свої речі. У звязку із вищевикладеними обставинами позивач вважає, що він має всі підстави для визнання за ним право власності на житловий будинок № 30 по вул. Леніна в с. Новосільське Ренійського району, оскільки він правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим майном протягом 11 років, а тому право власності на це нерухоме майно може бути визнано за ним. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 2006 р. між ним та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку № 30 по вул. Леніна в с. Новосільське Ренійського району. Відповідач, як фактичний власник, продав позивачу вищевказаний будинок, передавши у володіння та користування фактично належний йому обєкт нерухомості, отримавши за це грошову компенсацію. На момент фактичного укладення угоди про купівлю-продаж нерухомості, позивач видав доручення на імя відповідача, яким надав йому усі необхідні повноваження для нотаріального оформлення договору купівлі - продажу на його імя. Однак, згодом позивач дізнався, що відповідач не оформив вищезазначений будинок на позивача. Таким чином, з 2006р. по теперішній час позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє вищевказаним нерухомим майном, утримує його та зберігає там свої речі. За весь час володіння позивачем вищевказаним житловим будинком, відповідач не предявив до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, не брав участі у його утриманні та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі, про що надав відповідну заяву. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком № 30 по вул. Леніна в с. Новосільське Ренійського району є добросовісним, правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, користувався будинком, утримує його та зберігає там свої речі, та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок цілком з законних підстав було передано у володіння та користування позивача [PERSON] внаслідок чого останній набув право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на вищевказаний обєкт нерухомості.

Outcome: approved