Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрована відповідач у справі, хоча там не проживає з червня 2019 року. Оскільки відповідач з червня 2019 року в спірному помешканні не проживає, своїх речей в квартирі не зберігає, плату за користування житлом не здійснює, будь-якого інтересу до даного житла не проявляє, а її реєстрація позбавляє позивача можливості належним чином використовувати свою власність. Усі витрати по утриманню квартири позивач несе самостійно. Просила визнати відповідача такою, що втратила право користуванням житлом в квартирі [ADDRESS] . Відповідач відзив на позов не подала. Позов обґрунтований і його слід задовольнити повністю. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частиною 4 ст. 156 ЖК України визначено, що до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача, остання зареєстрована у спірному житлі, проте з 2019 року в квартирі не проживає без поважних причин, своїх речей в квартирі не зберігає, плату за користування житлом не здійснює, будь-якого інтересу до даного житла не проявляє. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 709цс16, від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16 та у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі 695/2427/16ц міститься висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. [PERSON] не є членами сім`ї позивача, спільним побутом із нею не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. За вказаних обставин, відповідача слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] .

Outcome: approved