Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Відповідач по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та стягнення компенсації за відчужену частку в спільному сумісному майні, [PERSON] звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи тим, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.03.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25.04.2016 року, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та стягнення компенсації за відчужену частку в спільному сумісному майні було відмовлено. В матеріалах справи міститься квитанція про сплату ним своєму представнику та особі, що надає правову допомогу адвокату [PERSON] 6500 грн. за надані правові послуги. Всього його представник адвокат [PERSON] брав участь у судових засіданнях 314 хв. та ним поза межами судових засідань витрачено часу на підготовку до судових засідань всього 240 хв. На підставі викладеного, з урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» [PERSON] прохав суд стягнути з позивача [PERSON] 5096,80 грн. за надані правові послуги. В судове засідання особи, які беруть участь у справі не зявилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Враховуючи обставини справи, суд вважав за можливе розглядати заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. У звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що в провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та стягнення компенсації за відчужену частку в спільному сумісному майні. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.03.2016 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та стягнення компенсації за відчужену частку в спільному сумісному майні відмовлено, дане рішення на даний час набрало законної сили, оскільки ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25.04.2016 року було залишене без змін. Строк на виконання вказаного рішення суду не закінчився. В матеріалах справи міститься квитанція від 27.01.2016 року № 019/16 про сплату [PERSON] адвокату [PERSON] 6500 грн. за правову допомогу по договору від 27.01.2016 року на представництво та надання правової допомоги у даній цивільній справі (а.с. 34). З матеріалів справи також вбачається, що дані сплачені відповідачем кошти в сумі 6500 грн. є понесеними ним витратами на правову допомогу, які судовим рішенням від 18.03.2016 року, враховуючи, що в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, не вирішені. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 84 Цивільного процесуального кодексу України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На сьогодні дане питання врегульоване Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», яким визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З журналів судового засідання вбачається, що адвокат [PERSON] брав участь у судових засіданнях як представник відповідача [PERSON] та особа, що надає йому правову допомогу : 27.01.2016 р. 164 хв., 19.02.2016 р. 8 хв., 9.03.2016 р. 93 хв., 18.03.2016 р. 37 хв., 25.03.2016 р. - 12 хв., а всього 314 хв. При проведенні судових засідань : 27.01.2016 р., 19.02.2016 р., 9.03.2016 р., 18.03.2016 р., 25.03.2016 р. розмір мінімальної заробітної плати становив 1378 грн. 40% від 1378 грн. становить 551,20 грн. Таким чином, відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» на користь відповідача [PERSON] із позивача [PERSON] підлягає стягненню 2884,61 грн. витрат на правову допомогу (314 хв./60 хв. х 551,20 грн.), що не перевищує розміру реально понесених відповідачем витрат на правову допомогу. Тому заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню частково. При цьому суд враховує, що по справі відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу за, як зазначено у заяві про ухвалення додаткового рішення, 240 хв., часу витраченого представником відповідача на підготовку до судових засідань поза межами судових засідань. При, цьому суд враховує наступне. Відповідно п. 48 Постанови № 10 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На час ухвалення рішення від 18.03.2016 року матеріали справи не містили розрахунку витрат на правову допомогу представника відповідача, надану відповідачу поза межами судового засідання, не містять даного розрахунку матеріали справи і на час ухвалення додаткового рішення суду, а саме скільки конкретно часу було витрачено представником відповідача та особою, яка надає правову допомогу відповідачу на кожну процесуальну дію поза межами судового засідання та в чому ці процесуальні дії полягали. Фактично зазначене відповідачем у заяві про ухвалення додаткового рішення, що його представником витрачено 240 хв. часу на підготовку до судових засідань поза межами судових засідань є припущенням відповідача.

Outcome: partial