Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

В вересні 2015 року представник банку позивача звернувся в суд з цим позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на порушення нню прав банку, а також зобовязань за кредитним договором. Під час перебування даної справи в провадженні суду представник позивача [PERSON], яка діє на підставі відповідної довіреності / а.с. 72 /, користуючись своїми процесуальними правами, подала суду заяву про зменшення позовних вимог / а.с. 86 87 /, яку підтримала у судовому засіданні та просила стягнути з відповідача 12289,15 гривень з урахуванням рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2012 року. Відповідач [PERSON] заявлений, а потім і уточнений позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, пояснивши, що свого часу дійсно отримала грошовий кредит у позивача на придбання пральної машинки. Стверджувала, що в подальшому цю машинку у неї було вилучено за участю представника банку позивача, а потім продано. До цього часу будь які кошти за виконавчими документами, за цим договором з урахуванням попереднього судового рішення, про перегляд якого вона не клопотала, з неї не стягуються. Просила застосувати строки позовної давності за цим споживчим кредитом. Неналежне виконання зобов*язань по договору обумовлювала складним сімейно майновим станом, наявністю у неї багатодітної, малозабезпеченої сім*ї, травмуванням у дорожньо транспортній пригоді дочки, її тривалим та дороговартісним лікувався у різних медичних закладах. З огляду на викладене та відсутність заробітку відповідач клопотала зменшити розмір неустойки в частині стягнення з неї заборгованості за пенею при вирішенні спору. Заслухавши пояснення представника позивача і відповідача, дослідивши письмові докази по справі та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов, в межах уточнених вимог, підлягає до часткового задоволення з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що 20 грудня 2006 року між банком позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого цей відповідач отримала грошовий кредит в сумі 3114,09 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом / а.с. 7, 8 11 /. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як видно з досліджених судом доказів, банк виконав свої зобовязання перед відповідачем [PERSON]А, а остання належним чином своїх зобовязань за договором не виконувала і не виконує до тепер, на що вказує наявність судового наказу від 03 червня 2008 року та ухвали від 10 червня 2008 року Миргородського міськрайонного суду Полтавської області і рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2012 року, за яким з цього відповідача стягнуто певні грошові суми / а.с. 4, 40, 77, 78 /. Останнім рішенням суду фактично перервано перебіг строку позовної даності, на застосуванні якого наполягає позивач. Згідно уточнених розрахунків позивача, зважаючи на наявність вищезгаданого рішення суду, станом на 04 серпня 2015 року та на час розгляду справи відповідач [PERSON] заборгувала йому 12289,15 гривень, що складається із заборгованості по процентам в сумі 1293,02 гривни; заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1164,67 гривни; заборгованості за пенею в сумі 11621,23 гривни / а.с. 86 87 /. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з розрахунком заборгованості, викладеним в уточненій позовній заяві, пеня в сумі 11621,23 гривна нарахована позивачем станом на 04 серпня 2015 року. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто, пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Як встановлено ст. 551 ч. 3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що розмір розрахованої пені за цим позовом є непропорційно великий, значно перевищує розмір збитків, в тому числі і з урахуванням вартості вилученого і реалізованого банком у відповідача [PERSON] майна. Тому, виходячи із положень ст. 551 ч. 3 ЦК України, суд вважає за справедливе, заважаючи на складний сімейно майновий стан відповідача / а.с. 64 /, зменшити нараховану пеню за несвоєчасне виконання зобовязання з 11621,23 гривни до 1000 гривень. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення на загальну суму заборгованості 3457,69 гривень, яка складається із заборгованості по процентам в сумі 1293,02 гривни; заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1164,67 гривень; за заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 1000 гривень. Судові витрати по розгляду даної справи у виді судового збору / а.с. 1 / підлягають відшкодуванню позивачу з відповідача на підставі положень ст. 88 ч. 1 ЦПК України.

Outcome: partial