Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON]; копія довідки відділу Держгеокадастру в Ренійському районі від 09.12.2015р.; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 905276; копія заповіту [PERSON] від17.01.2001р. на імя [PERSON]; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.12.2015р.; копії витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.10.2015р. із кадастровим планом земельної ділянки. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] з 2003р. по 2012р. проживала однією сімєю із [PERSON] 14.01.2012р. [PERSON] померла. За життя їй належали земельні ділянки загальною площею 2,21 га, розташовані на території Орлівської сільської ради Ренійського району, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 905276 від 25.01.2007р. На випадок смерті [PERSON] розпорядилась належним їй майном, 17.01.2001 р. залишила заповіт на імя відповідача [PERSON], яким заповідала їй все майно, яке буде належатиме їй за життя. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємець за заповітом [PERSON] на спадщину після смерті [PERSON] не претендує, із заявою про її прийняття до нотаріуса не зверталась, не заперечує, щоб позивач оформила право власності на земельні ділянки на своє імя. Так, у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON]А,. позивач до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Однак, на момент смерті [PERSON] позивач мешкала із нею однією сімєю, після її смерті земельні ділянки залишились у користуванні позивача, вона продовжує їх обробляти, а отже прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Пізніше, позивач звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно, про що 19.12.2015р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на спадщину не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, відповідач по справі [PERSON] є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Однак, [PERSON] не вчинила ніяких дій щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] та не заперечує, щоб позивач оформила право власності на спадкове майно на своє імя. Так, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом четвертої черги (ст. 1264 ЦК України). Вона у передбачений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, на момент смерті [PERSON] мешкала разом із нею, отже вважається такою, що прийняла її фактично. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (користування земельними ділянками, зберігання відповідних документів на майно та ін.). Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, вона не мала змоги отримати свідоцтво про право на спадщину, у звязку із відсутністю нормативно - грошової оцінки на земельні ділянки. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved