Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Відділ культури та туризму балтської міської ради Одеської області 16 квітня 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів, збитків відділу міськради, судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що Відділ розвитку культури та туризму Балтської міської ради Одеської області уклав з фізичною особою - підприємцем [PERSON] договір про закупівлю товару № 3 від 23 квітня 2019 року, згідно якого та специфікації до нього, ФОП [PERSON] зобов`язувався поставити Відділу культури товар на загальну суму 199385 грн., а саме: фотографічне обладнання за кодом ДК 021:2015 - 38650000-6; акустична система за кодом ДК 021:2015 - 32340000-8 ; сидіння, стільці та супутні вироби і частини до них за кодом ДК 021: 2015 -39110000-6 ; телевізійне і аудіовізуальне обладнання за кодом ДК 021:2015 - 32320000 - 2; окуляри, лінзи та їхні частини за кодом ДК 021:2015 - З3730000 - 6; фурнітура різна за кодом ДК 021:2015 - 39290000-1; мікрофони та гучномовці за кодом ДК 021:2015 - 32340000 - 8; апаратура для запису та відтворення аудіо та відеоматеріалу за кодом ДК 021: 2015 -32330000-5 , Відділ культури зобов`язувався прийняти та оплатити поставлений товар. Згідно розділу 2 цього Договору товар, що постачається своєю якістю повинен відповідати ТУ та ТОСТ, встановлених для даного виду товару діючим законодавством України. ФОП [PERSON] гарантує доброякісність товару протягом строку, обумовленого діючим законодавством для даного виду товару. У випадку поставки неякісної продукції Відділ культури має право відмовитись від приймання продукції. Даний договір набув чинності з моменту підписання та діяв протягом бюджетного 2018 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх завершення. За усною домовленістю сторін Відділ культури зобов`язувався здійснити попередню оплату за товар в розмірі 100% його вартості. На виконання договору від 23 квітня 2018 року № 3 Відділ культури 24 квітня 2018 року платіжними дорученнями від 23 квітня 2018 року № 1 та № 114 здійснив попередню оплату за товар за даним договором в загальній сумі 199385.00 грн. 04 грудня 2018 року ФОП [PERSON] поставив Відділу культури товар на суму 17340.00 грн., а саме кріплення сталеве для проектора, екран проекційного формату 16:9 для ЗД проекції, кабель НОМІ для проектора 15 м. з підсилювачем та кабель для акустичних систем. Даний товар був прийнятий Відділом культури. Окрім цього 04 грудня 2018 року Відділ культури у відділенні № 1 ТОВ «Нова пошта» відмовився від отримання поставленого ФОП [PERSON] товару згідно експрес - накладних № 10032066337 (6 місць) та № 59000382323506 (1 місце) оскільки поставлений товар не відповідав ТУ, ДСТУ і вимогам чинного законодавства до даного виду товарів та вимог щодо їх продажу (поставки), а саме поставлений згідно цих накладних товар був не новий, а такий що вже був у використанні (вживаний), що підтверджується актом Відділу культури від 04 грудня 2018 року та актом приймання-передачі відділення № 1 «Нова пошта» у м. Балта. Про відмову від отримання було повідомлено ФОП [PERSON] 04 грудня 2018 року телефоном та листом від 05 грудня 2018 року № 209/01-22 і запропоновано йому або поставити товар належної якості в строк дії договору або повернути кошти сплачені йому в якості попередньої оплати за товар в сумі 182045.00 грн. (на суму непоставленого товару). Жодної відповіді на даний лист Відділ культури не отримав. Навпаки, з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань за договором, ФОП [PERSON] 05 грудня 2018 року припинив свою підприємницьку діяльність, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Листом від 18 січня 2019 року Відділ культури попередив [PERSON] , що звертається до суду у зв`язку із невиконанням останнім своїх зобов`язань. Станом на теперішній час термін дії договору щодо поставки товару закінчився, а [PERSON] ні поставив товар належної якості, ні повернув кошти за непоставлений товар, сплачені йому в якості попередньої оплати. Не надав він і жодної відповіді на листи Відділу культури. Відділ культури на виконання укладеного договору від 23 квітня 2018 року № 3, сплатив на користь ФОП [PERSON] в якості передоплати за товар загалом 199385.00 грн., проте, весь товар не було отримано. Відділ культури вимагає повернення попередньої оплати за непоставлений товар, оскільки зобов`язання ФОП [PERSON] щодо повернення суми попередньої оплати Відділу культури з припиненням його підприємницької діяльності не припинилося. Позивач вважає, що відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання щодо вказаного договору, що є порушенням вимог чинного законодавства та законних прав позивача. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням виконати вимоги закону, договору і поставити товар або сплатити, повернути вказану суму, але відповідач цього не зробив, чим порушив його права, в добровільному порядку спір не вирішено. Вважає такі дії відповідача не законними, позивачу фактично завдані матеріальні збитки та просив стягнути з відповідача вказані кошти, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та/або його представник в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив; вказаним і матеріалами справи, на думку суду, в зверненні до суду, позовні вимоги не визнали повністю, заперечували проти задоволення позову і вважали за можливе розгляд справи без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що дійсно Відділ розвитку культури та туризму Балтської міської ради Одеської області уклав з фізичною особою - підприємцем [PERSON] договір про закупівлю товару № 3 від 23 квітня 2019 року, згідно якого та специфікації до нього, ФОП [PERSON] зобов`язувався поставити Відділу культури товар на загальну суму 199385 грн., а саме: фотографічне обладнання за кодом ДК 021:2015 - 38650000-6; акустична система за кодом ДК 021:2015 - 32340000-8 ; сидіння, стільці та супутні вироби і частини до них за кодом ДК 021: 2015 -39110000-6 ; телевізійне і аудіовізуальне обладнання за кодом ДК 021:2015 - 32320000 - 2; окуляри, лінзи та їхні частини за кодом ДК 021:2015 - З3730000 - 6; фурнітура різна за кодом ДК 021:2015 - 39290000-1; мікрофони та гучномовці за кодом ДК 021:2015 - 32340000 - 8; апаратура для запису та відтворення аудіо та відеоматеріалу за кодом ДК 021: 2015 -32330000-5 , Відділ культури зобов`язувався прийняти та оплатити поставлений товар. Згідно розділу 2 цього Договору товар, що постачається своєю якістю повинен відповідати ТУ та ТОСТ, встановлених для даного виду товару діючим законодавством України. ФОП [PERSON] гарантує доброякісність товару протягом строку, обумовленого діючим законодавством для даного виду товару. У випадку поставки неякісної продукції Відділ культури має право відмовитись від приймання продукції. Даний договір набув чинності з моменту підписання та діяв протягом бюджетного 2018 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх завершення. За усною домовленістю сторін Відділ культури зобов`язувався здійснити попередню оплату за товар в розмірі 100% його вартості. На виконання договору від 23 квітня 2018 року № 3 Відділ культури 24 квітня 2018 року платіжними дорученнями від 23 квітня 2018 року № 1 та № 114 здійснив попередню оплату за товар за даним договором в загальній сумі 199385.00 грн. 04 грудня 2018 року ФОП [PERSON] поставив Відділу культури товар на суму 17340.00 грн., а саме кріплення сталеве для проектора, екран проекційного формату 16:9 для ЗД проекції, кабель НОМІ для проектора 15 м. з підсилювачем та кабель для акустичних систем. Даний товар був прийнятий Відділом культури. Окрім цього 04 грудня 2018 року Відділ культури у відділенні № 1 ТОВ «Нова пошта» відмовився від отримання поставленого ФОП [PERSON] товару згідно експрес - накладних № 10032066337 (6 місць) та № 59000382323506 (1 місце) оскільки поставлений товар не відповідав ТУ, ДСТУ і вимогам чинного законодавства до даного виду товарів та вимог щодо їх продажу (поставки), а саме поставлений згідно цих накладних товар був не новий, а такий що вже був у використанні (вживаний), що підтверджується актом Відділу культури від 04 грудня 2018 року та актом приймання-передачі відділення № 1 «Нова пошта» у м. Балта. Про відмову від отримання було повідомлено ФОП [PERSON] 04 грудня 2018 року телефоном та листом від 05 грудня 2018 року № 209/01-22 і запропоновано йому або поставити товар належної якості в строк дії договору або повернути кошти сплачені йому в якості попередньої оплати за товар в сумі 182045.00 грн. (на суму непоставленого товару). Жодної відповіді на даний лист Відділ культури не отримав. Навпаки, з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань за договором, ФОП [PERSON] 05 грудня 2018 року припинив свою підприємницьку діяльність, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Листом від 18 січня 2019 року Відділ культури попередив [PERSON] , що звертається до суду у зв`язку із невиконанням останнім своїх зобов`язань. Станом на теперішній час термін дії договору щодо поставки товару закінчився, а [PERSON] ні поставив товар належної якості, ні повернув кошти за непоставлений товар, сплачені йому в якості попередньої оплати. Не надав він і жодної відповіді на листи Відділу культури. Відповідно до статей 51, 52, 598-609 ЦК, статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Зі змісту наведених норм вбачається, що зобов`язання ФОП [PERSON] , щодо повернення суми попередньої оплати Відділу культури, з припиненням його підприємницької діяльності не припинилося. Позивач вважає, що відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання щодо вказаного договору, що є порушенням вимог чинного законодавства та законних прав позивача. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням виконати вимоги закону, договору і поставити товар або сплатити, повернути вказану суму, але відповідач цього не зробив, чим порушив його права, в добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом з`ясовано, що дійсно Відділ розвитку культури та туризму Балтської міської ради Одеської області уклав з фізичною особою - підприємцем [PERSON] договір про закупівлю товару № 3 від 23 квітня 2019 року, згідно якого та специфікації до нього, ФОП [PERSON] зобов`язувався поставити Відділу культури товар на загальну суму 199385 грн., а саме: фотографічне обладнання за кодом ДК 021:2015 - 38650000-6; акустична система за кодом ДК 021:2015 - 32340000-8 ; сидіння, стільці та супутні вироби і частини до них за кодом ДК 021: 2015 -39110000-6 ; телевізійне і аудіовізуальне обладнання за кодом ДК 021:2015 - 32320000 - 2; окуляри, лінзи та їхні частини за кодом ДК 021:2015 - З3730000 - 6; фурнітура різна за кодом ДК 021:2015 - 39290000-1; мікрофони та гучномовці за кодом ДК 021:2015 - 32340000 - 8; апаратура для запису та відтворення аудіо та відеоматеріалу за кодом ДК 021: 2015 -32330000-5 , Відділ культури зобов`язувався прийняти та оплатити поставлений товар. Згідно розділу 2 цього Договору товар, що постачається своєю якістю повинен відповідати ТУ та ТОСТ, встановлених для даного виду товару діючим законодавством України. ФОП [PERSON] гарантує доброякісність товару протягом строку, обумовленого діючим законодавством для даного виду товару. У випадку поставки неякісної продукції Відділ культури має право відмовитись від приймання продукції. Даний договір набув чинності з моменту підписання та діяв протягом бюджетного 2018 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх завершення. За домовленістю сторін Відділ культури зобов`язувався здійснити попередню оплату за товар в розмірі 100% його вартості. На виконання договору від 23 квітня 2018 року № 3 Відділ культури 24 квітня 2018 року платіжними дорученнями від 23 квітня 2018 року № 1 та № 114 здійснив попередню оплату за товар за даним договором в загальній сумі 199385.00 грн. 04 грудня 2018 року ФОП [PERSON] поставив Відділу культури товар на суму 17340.00 грн., а саме кріплення сталеве для проектора, екран проекційного формату 16:9 для ЗД проекції, кабель НОМІ для проектора 15 м. з підсилювачем та кабель для акустичних систем. Даний товар був прийнятий Відділом культури. Окрім цього 04 грудня 2018 року Відділ культури у відділенні № 1 ТОВ «Нова пошта» відмовився від отримання поставленого ФОП [PERSON] товару згідно експрес - накладних № 10032066337 (6 місць) та № 59000382323506 (1 місце) оскільки поставлений товар не відповідав ТУ, ДСТУ і вимогам чинного законодавства до даного виду товарів та вимог щодо їх продажу (поставки), а саме поставлений згідно цих накладних товар був не новий, а такий що вже був у використанні (вживаний), що підтверджується актом Відділу культури від 04 грудня 2018 року та актом приймання-передачі відділення № 1 «Нова пошта» у м. Балта. Про відмову від отримання було повідомлено ФОП [PERSON] 04 грудня 2018 року телефоном та листом від 05 грудня 2018 року № 209/01-22 і запропоновано йому або поставити товар належної якості в строк дії договору або повернути кошти сплачені йому в якості попередньої оплати за товар в сумі 182045.00 грн. (на суму непоставленого товару). Жодної відповіді на даний лист Відділ культури не отримав. Навпаки, з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань за договором, ФОП [PERSON] 05 грудня 2018 року припинив свою підприємницьку діяльність, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Листом від 18 січня 2019 року Відділ культури попередив [PERSON] , що звертається до суду у зв`язку із невиконанням останнім своїх зобов`язань. Станом на теперішній час термін дії договору щодо поставки товару закінчився, а [PERSON] ні поставив товар належної якості, ні повернув кошти за непоставлений товар, сплачені йому в якості попередньої оплати. Не надав він і жодної відповіді на листи Відділу культури. Згідно з вимогами ст. 76, 78, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Згідно ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 268 ГК України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми. У ст. 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть установити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, який завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодовувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого було порушено. З урахуванням положень частини 2 ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Відділ культури на виконання укладеного договору від 23 квітня 2018 року № 3, сплатив на користь ФОП [PERSON] в якості передоплати за товар загалом 199385.00 грн., проте, весь товар не було отримано. При цьому, припис частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням. Таким чином Відділ культури вимагає повернення попередньої оплати за непоставлений товар. Згідно зі статтею 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно- правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Частиною третьою статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Відповідно до статті 52 ЦК фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Зокрема, відповідно до статей 51, 52, 598-609 ЦК, статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Зі змісту наведених норм вбачається, що зобов`язання ФОП [PERSON] , щодо повернення суми попередньої оплати Відділу культури, з припиненням його підприємницької діяльності не припинилося. Тобто на теперішній час особою відповідальною за виконання зобов`язань за договором про закупівлю товару № 3 від 23 квітня 2018 року залишається фізична особа [PERSON] (р.н.о.к.п.п. [NUMBER] , місцепроживання: [ADDRESS] ). Згідно розпорядження Дніпровського міського голови від 26 листопада 2015 року № 897-р «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська» вул. Клари Цеткін перейменовано на вул. Володимира Моссаковського. Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13, постанові Верховного суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 915/1056/16. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що первісний позов підлягає задоволенню повністю. Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позиваач. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов`язання стосовно відповідача (крім договірних, зазначених в позові) відносно завдання збитків, предмета спору, а відповідач не довів незаконність дій позивача. Твердження відповідача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги не визнання відповідачем позову, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджено. Позовні вимоги не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлені. При таких обставинах суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь відділу культури та туризму Балтської міської ради Одеської області 182045.00 грн. і сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2730 грн. 68 коп.. Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідач суду не надав, позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved