Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

В вересні 2014р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «СК «Провідна», третя особа: [PERSON] в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь шкоду у розмірі 46789,48 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 серпня 2012р. в м. Києві, на вул. Луговій, 15 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) з участю транспортних засобів: автомобіля «Skoda» д.н. [NUMBER] під керуванням позивача і автомобіля «Volkswagen» д.н. [NUMBER] під керуванням третьої особи, цивільна відповідальність, якого була застрахована у відповідача - Поліс № АВ/2607131 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності . Внаслідок даної ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, та було порушено кримінальну справу, відносно третьої особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2012р. третю особу було звільнено від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 46 КК України та закрито кримінальне провадження. Після звернення позивача до відповідача про виплату страхового відшкодування, останній відмовив у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи свою відмову тим, що позивачу, як потерпілому було здійснено відшкодування винною особою, а саме третьою особою. На думку сторони позивача відповідач безпідставно відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки третьою особою не було відшкодовано в повному обсязі завдані збитки, які складаються з витрат на ліки та інші медичні засоби і становлять 46789,48 грн. В судовому засіданні позивач та його представник, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні, заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що сторона відповідача погоджується сплатити позивачу витрати пов'язані з курсом лікування, які поніс останній після 02 листопада 2012р. у сумі в розмірі 32955,5 грн. Представник третьої особи просив суд задовольнити частково, в межах суми, яку погоджується виплатити сторона відповідача - 32955,5 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 13 серпня 2012р. в м. Києві, на вул. Луговій, 15 сталася ДТП з участю транспортних засобів: автомобіля «Skoda» д.н. [NUMBER] під керуванням позивача і автомобіля «Volkswagen» д.н. [NUMBER] під керуванням третьої особи, цивільна відповідальність, якого була застрахована у відповідача - Поліс № АВ/2607131 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Внаслідок даної ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, а керований ним транспортний засіб механічні пошкодження. У відповідності з ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Згідно зі ст. 22 цього Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( ч. 2 ст. 1187 ЦК України). За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Звертаючись до суду з вказаним позовом про стягнення шкоди у розмірі 46789,48 грн., позивач наголошував, що відповідачем безпідставно було йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування, про що було зазначено в листі - відповідача від 21 січня 2013р. № 17-10/467 у зв'язку з тим, що третьою особою було здійснено відшкодування збитків в повному обсязі. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2012р., яка набрала законної сили, третю особу було звільнено від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 46 КК України та закрито кримінальне провадження, при цьому під час розгляду кримінальної справи відносно третьої особи, обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, третя особа [PERSON] повідомив суду, що здійснив повне відшкодування збитків потерпілому/позивачу [PERSON], що останній визнав в судовому засіданні, зазначивши, що немає жодних претензій до винної особи. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4 від 01 березня 2013р., відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 р. не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Судом встановлено, і цього не заперечували сторони в судовому засіданні, що після 02 листопада 2012р. - винесення постанови Оболонського районного суду м. Києва про звільнення третьої особи від кримінальної відповідальності, стороною позивача було витрачено на лікування грошові кошти у сумі 32955,5 грн., що підтверджується належними і допустимими письмовими доказами, при цьому витрати на суму 12709,98 грн. були здійснені до 02 листопада 2012р. Суд погоджується з правовою позицією сторони відповідача, висловленою представником відповідача в судовому засіданні, що витрати позивача на суму 900,0 грн. - благодійна допомога та комісія банку - 224,0 грн., не можуть бути відшкодовані відповідачем, в розумінні положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги положення ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 46 КК України, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 32955,5 грн. - витрати, які були понесені позивачем на лікування, після 02 листопада 2012р. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 329,55 грн.

Outcome: partial