Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Відповідачки - [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності. Позивачка - [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія плану земельної ділянки; копія витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.06.2007р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO].; копії витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.05.2006р.; копії витягів зі Спадкового реєстру від 05.12.2007р.; копії інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 13.09.2011р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.1971р.; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про народження позивачки; копія свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON]; копія свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON]; копія договору дарування від 17.05.1971р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.02.2014 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що сторони у справі є доньками нині померлої [PERSON] За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.05.1971р. та договору дарування від 17.05.1971р. на праві власності належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]. Факт належності житлового будинку [PERSON] підтверджується також і технічним паспортом на вищевказану нерухомість. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO]. - померла. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка (як спадкоємиця за законом) звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Також із відповідними заявами про прийняття спадщини звернулися до нотаріуса і відповідачки. За зверненням позивачки нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів (відсутні оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно), а також з приводу того, що між спадкоємцями існував спір про поділ спадкового майна, про що 27.02.2014р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Після смерті спадкодавця - [PERSON] позивачка - [PERSON], як спадкоємець першої черги, своєчасно подала до держнотконтори заяву про визнання за нею право власності в порядку спадкування, такі ж відповідні заяви подали і відповідачки у справі. До розгляду справи відповідачки надали суду заяви, згідно із якими вони не заперечували щодо визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування на 1/3 частину житлового будинку із надвірними спорудами. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, але лише стосовно 1/3 частини спірного спадкового житлового будинку, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці (відповідачки у справі) до держнотконтори із заявою про прийняття спадщини звернулися, але в судовому порядку своє спадкове право не оформили. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки між сторонами у справі - спадкоємцями за законом виник спір про поділ спадкового майна, у зв'язку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом і вважає, що має право на спадкування 1/3 частини спірної нерухомості. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на 1/3 частину спадкового майна.

Outcome: approved