Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

В жовтні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 28.11.1990 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через різницю характерів, втрату взаєморозуміння, відчуття любові та поваги один до одного. Вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Представник позивача судовому засіданні позов підтримав та зазначив, що відносини між сторонами за час знаходження справи у суді не покращились. Шість місяці, які пройшли з часу який наданий на примирення стосунків між сторонами не покращив і подальше примирення неможливе. Вважає, що сім'я розпалась давно, а шлюб існує лише формально. Просив позов задовольнити та після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище «[PERSON]». Відповідачка в судовому засіданні позов проти позову заперечила, зазначила, що любить чоловіка, з вересня 2013 року разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують, чоловік сім'ї не допомагає, оскільки постійно грає в азартні ігри. Просила шлюб не розривати. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.11.1990 року. Від шлюбу народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносин фактично припинені з вересня 2013 року, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо один від одного. У судовому засіданні відповідачка не заперечила тих обставин, що сторони протягом тривалого часу не підтримують подружніх відносин, проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства, конфліктують і не спілкуються. Ухвалою суду від 14.02.2014 року за клопотанням відповідачки [PERSON] сторонам надано час для можливого примирення. Проте, в судовому засіданні встановлено, що відповідачкою не було вчинено дій для примирення та сторонами таке досягнуто не було, оскільки позивач не бажає в подальшому перебувати у шлюбі з відповідачем. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ст. 113 СК України, суд приходить до висновку про залишення позивачу після розірвання шлюбу прізвища «[PERSON]».

Outcome: approved