Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про виділ частки із складу земельної ділянки, вказавши, що [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, яким є земельна ділянка, площею 4,3456 га, розташована на території Шпичинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачка та відповідачка є спадкоємцями до майна померлої за законом. Кожний з них отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 вказаної земельної ділянки, проте для подальшого користування їм необхідно укласти додаткову угоду від обох співвласників, проте відповідач відмовляється здійснити вказані дії,а тому позивач просить суд виділити в натурі у її користування 1/2 частину земельної ділянки із загальної площі 4,3456 га в розмірі 2,1728 га. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надали заяву про слухання справи у їх відсутності, в якій вимоги позову підтримали. Відповідачка в судове засідання не з»явилася, причин не»явки суду не повідомила. З огляду на викладене та при відсутності заперечень позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деражнянського районного управління юстиції у Хмельницькій області. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON] була власником земельної ділянки, площею 4,3456 га, розташованої на території Шпичинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкоємцями до майна померлої є її дочки [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори 13.05.2016 року. Із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі та відомостей про реєстрацію іншого речового права вбачається, що і [PERSON] і [PERSON] являються власниками 1/2 частки спадкового майна. Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги, те, що додаткова угода до договору оренди землі укладалася між ТОВ «Агрофірма -Обрій» із [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку, що останні, як спадкоємці до майна [PERSON] мають однакові права на земельну ділянку розміром 4,3456 га розташованої на території Шпичинецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області Відповідно дост. 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 2ст. 319 ЦК Українивласник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Так в силу ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина другастатті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 1ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Частиною 3ст. 88 ЗК України, передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Відповідно до ч. 5ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності відповідно до розміру своєї частки має право на доходи від використання спільної земельної ділянки, відповідає перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільною земельною ділянкою, і повинен брати участь у сплаті податків, зборів і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільної земельної ділянки. Згідно п. в ч. 2ст. 89 Земельного кодексу України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема співвласників жилого будинку. Частинами 3,4,5 зазначеної статті передбачено, що, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Статтею ч. 1 ст.369, ч. 1,2 ст.372ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Підпунктом «е» п. 18Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, передбачено, що учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки, в тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають, або виплати рештою учасників грошової компенсації за що частку при неможливості її виділення та отримання його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки, за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позивачу слід виділити в натурі 1/2 частину земельної ділянки із загальної площі 4,3456 га на 2,1728 га. На підставі викладеного

Outcome: approved