Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

В жовтні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи - Першої Вінницької державної нотаріальної контори про зняття арешту з житлового будинку. Позов мотивований тим, що позивачка є власником 1/2 частини житлового будинку №144 по вул. Олеся Гончара (раніше вул. Корнійчука) у м. Вінниці на підставі договору купівлі-продажу від 20.01.2000 р. У червні 2017 року позивачка звернулась в Першу Вінницьку державну нотаріальну контору для оформлення спадщини на належну батькові 1/25 частину цього житлового будинку, однак їй повідомили, що на належну їй 1/2 частину вказаного житлового будинку накладено арешт Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою на підставі ухвал Ленінського районного суду м. Вінниці. Аналогічні відомості щодо наявності арешту на належну позивачеві 1/2 частину житлового будинку містяться і в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (копія додається), в якій також містяться відомості щодо номерів зареєстрованих обтяжень - №5394392 від 30.07.2007 р., №5394428 від 30.07.2007 р. та №5396906 від 31.07.2007 р. Шляхом звернення до архіву Вінницького міського суду, в якому зберігаються справи Ленінського районного суду м. Вінниці за 2001-2002 роки, вдалось встановити, що ухвали суду від 18.05.2001 р. були винесені по цивільній справі № 2-3662/01 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, а ухвала від 22.10.2001 р. - по справі № 2-536/02 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Однак відповідно до листів-відповідей Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2017 р № /06-14/2-536/02/248/2017 та від 08.08.2017 р № /06-14/2- 3662/01/255/2017 матеріали судових справ №2-3662/01 та №2-536/02 знищені за закінченням строку зберігання відповідно до Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із закінченням строків зберігання, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 11.02.2010 р. Разом з матеріалами справ вочевидь було знищено і оригінали ухвал про накладення арешту. Ознайомитись вдалось лише з рішеннями суду по вищевказаних справах, однак з їх тексту не можна повністю ідентифікувати особу позивача та відповідача, так як в тексті рішень вказано лише їх прізвище, ім'я та по батькові. Водночас з матеріалів справи №212/1709/2012 за заявою державного виконавця Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції [PERSON] про видачу дублікату виконавчого листа №2-3662/01 вбачається, що боржником по вказаному виконавчому листу і, відповідно, відповідачем по справі №2-3662/01, являється тезка позивача по даній справі - [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], яка проживає з 2001 року і по даний час за адресою: [ADDRESS]. На даний час відкрите зведене виконавче провадження №34085319 щодо стягнення з неї грошових коштів. В свою чергу, [PERSON], яка являється позивачем по даній справі і на майно якої було накладено арешт (РНОКПП [NUMBER]), з 21 серпня 1986 року по даний час проживає в [INFO] (колишня вул. Корнійчука), буд. №144, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті та вона не являється стороною зведеного виконавчого провадження №34085319. В одній з ухвал про забезпечення позову від 18.05.2001 р. по справі № 2-3662/01 арешт накладено як на 1/2 частину житлового будинку №144 по вул. Корнійчука, так і на квартиру [ADDRESS], де проживала і власником якої на той час являлась [PERSON], що являється тезкою позивача. При цьому біля прізвища [PERSON] дописано «[PERSON]И.», що підтверджує той факт, що відповідач по тій судовій справі і позивач по даній справі являються різними особами. Тому позивачка вважає, що Ленінським районним судом м. Вінниці через помилку в ідентифікації власника житлового будинку №144 по вул. Корнійчука у м. Вінниці в 2001 році було незаконно накладено арешт (в порядку забезпечення позову) на 1/2 частину вказаного житлового будинку, що насправді належала не відповідачу по тих справах, а позивачу - її тезці [PERSON], яка не мала жодного відношення до вищевказаних справ, у зв'язку з чим остання і змушена звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі. Не заперечили щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, хоча про день, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Представник Першої Вінницької державної нотаріальної контори до судового засідання не зявилася, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглядати справу у її відсутність. В судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON], які суду пояснили, що вони є стягувачами по зведеному виконавчому провадженню №34085319щодо стягнення з [PERSON] боргу. Позивачка [PERSON] по даній справі не є тією особою, яка у кожної з них позичила кошти, хоча прізвище, імя та по-батькові позивачки [PERSON] є аналогічним прізвищу, імені та по-батькові їх боржниці [PERSON] Позивачку по даній справі [PERSON] вони бачать вперше. На адресу суду надійшов відзив [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON] на дану позовну заяву про скасування заходів забезпечення позову та заява про витребування доказів (а.с. 61-63, 65-66), які суд не приймає до уваги, оскільки [PERSON] не є відповідачем по справі. Крім того, до суду надійшли заяви від [PERSON] та [PERSON] про залучення їх в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору по даній справі(а.с. 94-95). Судом було ухвалено відмовити у задоволенні даних заяв, оскільки рішення суду по даній справі не вплине на їх права та обовязки, до того ж [PERSON] та [PERSON] були допитані в якості свідків і в судовому засіданні пояснили, що позивач не є тією особою, яка у них позичала гроші. Тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачем по даній справі є [PERSON], [INFO], уродженка с. Манома 65 км, Нанайський район, Хабаравський край, зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорта серії АА 424541, ідентифікаційний номер [NUMBER] (а.с. 9-10). Як вбачається з відповіді Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, відповідачем по справі є [PERSON], [INFO], уродженка с. Шайтанка, Любашівський район, Одеська область, зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 35). Позивач [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку №144 по вул. Олеся Гончара (колишня вул. Корнійчука) у м. Вінниці, що підтверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 20.01.2000 року та технічним паспортом на індивідуальний житловий будинок (а.с. 7-8). З довідки Державного нотаріального архіву Вінницької області ГТУЮ у Вінницькій області від 12.06.2017 р. №1197/01-14 та ухвал Ленінського районного суду м. Вінниці встановлено, що: - на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.05.2001 року про стягнення боргу з [PERSON], Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 18.05.2001 року за реєстровим №10-260 накладено заборону відчуження на нерухоме майно, а саме: на 1/2 частку жилого будинку, який розташований в місті Вінниці по вулиці Корнійчука, 144 і належить [PERSON]; - на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.05.2001 року про стягнення боргу з [PERSON], Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 21.05.2001 року за реєстровим №10-263 накладено заборону відчуження на нерухоме майно, а саме: на квартиру №167, яка знаходиться в м. Вінниці по вул. Литвиненка в будинку під №32 та на 1/2 частку жилого будинку, який розташований в м. Вінниці по вул. Корнійчука в будинку під №144, які належать на праві приватної власності [PERSON] ([PERSON]І.); - на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.10.2001 року про стягнення боргу з [PERSON], Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 22.10.2001 року за реєстровим №10-461 накладено заборону відчуження на нерухоме майно, а саме: на 1/2 частку жилого будинку, який розташований в м. Вінниці по вул. Корнійчука, 144 і належить [PERSON] (а.с. 12-15). Аналогічні відомості про накладений арешт на 1/2 частку жилого будинку, який розташований в м. Вінниці по вул. Корнійчука, 144 містяться в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна станом на 01.06.2017 року та станом на 26.02.2018 року (а.с. 11, 134-135). Згідно відповідей Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2017р. №/06-14/2-536/02/248/2017 та від 08.08.2017р. №/06-14/2- 3662/01/255/2017 матеріали судових справ №2-3662/01 та №2-536/02 знищені за закінченням строку зберігання відповідно до «Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання», затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 11.02.2010 р., однак є в наявності оригінали вказаних рішень (а.с. 16-17). Судом встановлено, що згідно рішення місцевого суду Ленінського району м. Вінниці від 11.09.2001 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 14085 грн. боргу та 140 грн. судових витрат по сплаті державного мита (а.с. 18-19). Згідно рішення місцевого суду Ленінського району м. Вінниці від 10.01.2002 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 18500 грн. боргу та 185 грн. судових витрат по сплаті держмита (а.с. 20-21). На запит суду листом від 29.01.2018 року Центральний ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області повідомив суд про те, що у Центральному ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області перебуває зведене виконавче провадження №34085319 про стягнення з [PERSON] заборгованості. Станом на 29.01.2018 року борг сплачено в повному обсязі, в звязку з помилкою в роботі АСВП неможливо закінчити виконавче провадження та перерахувати кошти стягувачам (а.с. 97). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оглянувши оригінал договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого 20.01.2000 року [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №86, суд встановив належність на праві власності 1/2 частини житлового будинку №144 по вул. Олеся Гончара (колишня вул. Корнійчука) у м. Вінниці [PERSON] позивачу по даній справі (а.с. 7). Також належність на праві власності 1/2 частини житлового будинку №144 по вул. Олеся Гончара (колишня вул. Корнійчука) у м. Вінниці [PERSON] позивачу по даній справі, підтверджується матеріалами оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи №15855 на 119 аркушах. Разом з тим, з матеріалів оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи №9189 на 55 аркушах щодо квартири, яка знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. М.Литвиненко-Вольгемут, 32/167 суд встановив, що 12 частка даної квартири належить [PERSON], яка після укладення шлюбу 01.11.1994 року змінила прізвище на «Борисова». Згідно ст. 41 Конституції України, якою встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути його протиправно позбавлений. Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, з матеріалів справи, матеріалів інвентаризаційних справ №9189 на 55 аркушах, №15855 на 119 аркушах, пояснень позивачки [PERSON] та її представника, свідків [PERSON] і [PERSON] суд встановив, що позивачка [PERSON], ([INFO], уродженка с. Манома 65 км, Нанайський район, Хабаравський край, зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорта серії АА 424541, ідентифікаційний номер [NUMBER]) жодного відношення до боргів відповідачки [PERSON], ([INFO], уродженки [INFO], зареєстрованої за адресою: [INFO]) перед [PERSON], [PERSON], [PERSON] не має, також вона не є учасником зведеного виконавчого провадження №34085319, а перебування під арештом 1/2 частини житлового будинку №144 по вул. Олеся Гончара (колишня вул. Корнійчука) у м. Вінниці обмежує права позивачки щодо володіння, користування та розпоряджання майном, яке належить їй на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 20.01.2000 року. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що заявлений позов [PERSON] про звільнення нерухомого майна з-під арешту підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved