Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

В жовтні 2019 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за невчасну сплату аліментів в розмірі 68020 грн. 57 коп., мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дочок: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , але разом не проживають. Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 24 березня 2014 року з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання малолітніх дітей, в розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з 15.01.2014 року і до досягнення ними повноліття. 14.06.2018 року рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області збільшено розмір аліментів з 1000 гривень на 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14.07.2018 року і до досягнення ними повноліття. Відповідач проводить часткову сплату нарахованих аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів проведеної головним державним виконавцем Дарницьким РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Ю.П.Ушенко заборгованість по стягненню аліментів станом на 30.05.2019 року становить 100967 грн. 27 коп.. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку по сплаті аліментів позивач просить в судовому порядку стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.06.2014 року по 30.05.2019 року у розмірі 68020 грн. 57 коп., яка складається за шість місяців 2014 року - 1865 грн.55 коп., за 12 місяців 2015 року - 6256 грн. 06 коп., за 12 місяців 2016 року - 12144 грн. 51 коп., за 12 місяців 2017 року - 15386 грн. 56 коп., за 12 місяців 2018 року - 21010 грн. 20 коп. та 5 місяців 2019 року - 11357 грн. 69 коп. Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, без виклику сторін та призначено перше судове засідання на 11 грудня 2019 року, яке було відкладено на 11.01.2020 року та 28.01.2020 року, через відсутність даних про належне повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи. 28.01.2020 року відповідач направив до суду заяву в якій просить суд відкласти розгляд справи для можливості ознайомитись з матеріалами справи, в зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 17.02.2020 року. 17.02.2020 року відповідач направив до суду заяву в якій просить суд відкласти розгляд справи, оскільки заявлені позовні вимоги не визнає та прийняти участь у даній справі не має можливості, через те, що 20.02.2020 року у Дарницькому районному суді м.Києва розглядатиметься справа про притягнення його до адміністративної відповідальності. Враховуючи, те що відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до ст.128 ЦПК України у запропонований судом строк відзив на позов не подав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було, а тому у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними у справі доказами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав. Судом установлено, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 20.06.2008 року та серії [NUMBER] від 26.11.2009 року, виданих відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві. Відповідно до рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 24 березня 2014 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , в розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з 15.01.2014 року і до досягнення ними повноліття. 14.06.2018 року рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області збільшено розмір аліментів з 1000 гривень на 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14.07.2018 року і до досягнення ними повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30.05.2019 року ВП 45084666 проведеної головним державним виконавцем Дарницьким РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Ю.П.Ушенко заборгованість по стягненню аліментів станом на 30.05.2019 року становить 100967 грн. 27 коп.. Позивач здійснила розрахунок неустойки за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.06.2014 року по 30.05.2019 року у розмірі 68020 грн. 57 коп., яка складається за шість місяців 2014 року - 1865 грн.55 коп., за 12 місяців 2015 року - 6256 грн. 06 коп., за 12 місяців 2016 року - 12144 грн. 51 коп., за 12 місяців 2017 року - 15386 грн. 56 коп., за 12 місяців 2018 року - 21010 грн. 20 коп. та 5 місяців 2019 року - 11357 грн. 69 коп, який не підтверджений ніякими належними та допустимими доказами. Відповідно до ст.180 СК України закон покладає на батьків обов`язок утримувати своїх дітей з моменту їх народження та до досягнення дітьми повноліття. У разі ухилення від утримання дитини аліменти стягуються у судовому порядку у розмірі, який буде визначено судом. Відповідно до ст.ст. 191, 201 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист (ч.2 ст.368 ЦПК України). Згідно з ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 196 СК України ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. В постановах Верховного Суду України за 2015, 2016 роки була висловлена інша правова позиція, відповідно до якої сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались ( постанови Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15; від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16; від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16). Однак, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц Велика Палата визнала за необхідне відійти від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року справі № 6-94цс15 та наступних постановах, виходячи із того, що у статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на вищевикладене сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить: з червня по грудень 2014 року - 2140 грн; за 12 місяців 2015 року - 3650 грн; за 12 місяців 2016 року 3970 грн.; за 11 місяців 2017 року 3640 грн.; за 12 місяців 2018 року - 9113 грн. 04 коп., та за 5 місяців 2019 року 7363 грн. 73 коп. Таким чином за вищезазначеною методикою розрахунку розмір пені визначений і становить 29876 грн. 77 коп. та підлягає до стягнення з відповідача. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Outcome: partial