Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

В вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Приватного підприємства «БАЗЗА» матеріальну шкоду, завдану працівником підприємства під час виконання своїх трудових обовязків в розмірі 2272,00 грн. та суму судового збору в розмірі 1218 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що [PERSON] була прийнята на посаду продавця непродовольчих товарів до магазину «Білизна» Приватного підприємства «БАЗЗА» 16.04.2015 року на підставі поданої нею заяви та наказу № 4-к від 16.04.2015 року про прийняття на роботу, із розташуванням робочого місця у магазині «Білизна», розташованого у ТЦ «Приозерний» за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Боброва, № 1. До вищевказаного, відповідачка проходила стажування на посаду продавця непродовольчих товарів з 01.04.2015 року на підставі поданої нею заяви. Перед прийняттям на роботу із відповідачкою було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 08.04.2015 року та 16.04.2015 року у магазині було проведено інвентаризацію товару, на підставі якої складено інвентарну відомість товару, що знаходиться у магазині та [PERSON] від 16.04.2015 року, де персонал магазину (у тому числі і відповідачка [PERSON]А.) своїми підписами засвідчили кількість та вартість товару, переданого їм, як матеріально-відповідальним особам. За час роботи відповідачки у зазначеному магазині, було проведено кілька позапланових інвентаризацій товару: 08.05.2015 року - у звязку із відпусткою керуючої магазином [PERSON], 15.07.2015 року - у звязку із звільненням керуючої магазином [PERSON] та продавця [PERSON] За результатами проведення вищевказаних інвентаризацій, недостач або надлишків товару не було виявлено. 31 липня 2015 року відповідачка подала заяву про звільнення з 14.08.2015 року за власним бажанням та була звільнена 14.08.2015 року на підставі наказу про припинення трудового договору № 10-к/у від 14.08.2015 року. З 15 липня 2015 року, з дати звільнення керуючої магазином [PERSON] та продавця [PERSON], до моменту свого звільнення, відповідачка працювала на торговій точці одна і була єдиною матеріально-відповідальною особою, яка відповідала за збереження товару, що знаходився у даному магазині. Звільненню відповідачки передувало проведення позапланової інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, що знаходились у приміщенні магазину «Білизна» у ТЦ «Приозерний». Відповідно до [PERSON] інвентаризації від 14.08.2015 року, у ході проведеної інвентаризації виявлено недостачу ТМЦ в розмірі 2272,00 грн. (2300,00 - 28,00). [PERSON] від 14.08.2015 року підписано власноручно відповідачкою [PERSON] 14 серпня 2015 року на адресу відповідачки було направлено листи з пропозицією погасити вищевказану недостачу у добровільному порядку до 31.08.2015 року, але у встановлений строк відповідачка недостачу не погасила. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги позивача та просила задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути без її участі та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 232 Кодексу законів про працю України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] з 16 квітня 2015 року перебувала у трудових відносинах з Приватним підприємством «БАЗЗА» працюючи на посаді продавця непродовольчих товарів в магазині «Білизна» Приватного підприємства «БАЗЗА», розташованого у ТЦ «Приозерний» за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Боброва, № 1. З метою врегулювання правовідносин між сторонами, як працівником та працедавцем, між Приватним підприємством «БАЗЗА» та [PERSON] 08 квітня 2015 року був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з умовами якого Працівник прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості всіх переданих їй товарно-матеріальних цінностей (а.с.6 на обороті). За час роботи відповідачки у зазначеному магазині, було проведено кілька позапланових інвентаризацій товару: 08.05.2015 року - у звязку із відпусткою керуючої магазином [PERSON], та 15.07.2015 року - у звязку із звільненням керуючої магазином [PERSON] і продавця [PERSON] За результатами проведення вищевказаних інвентаризацій, недостач або надлишків товару не було виявлено. З моменту останньої інвентаризації товару, відповідачка працювала в магазині одна. З 14 серпня 2015 року відповідачка була звільнена з займаної посади на підставі наказу про припинення трудового договору № 10-к/у від 14.08.2015 року, за власним бажанням. При її звільненні була проведена інвентаризація товару, відповідно до складеного [PERSON] по якій від 14.08.2015 року, у ході проведеної інвентаризації виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей в розмірі 2272,00 грн. Даний [PERSON] від 14.08.2015 року підписано власноручно відповідачкою [PERSON] Відповідно до положень ст. 132 Кодексу законів про працю України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. [PERSON] п. 1 ч. 1 ст. 134 вказаного кодексу, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Так, відповідно до Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, який укладено з відповідачкою, робітник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей (п.1), приймає участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей (п.1.4), в разі незабезпечення з вини робітника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитку, який спричинено підприємству та його відшкодування здійснюється у відповідності до діючого законодавства. Крім того, згідно посадової інструкції продавця непродовольчих товарів, якою у своїй роботі керувалась відповідачка, працівник здійснює контроль за збереженням товарів, торгівельного устаткування і інших матеріальних цінностей (п.п.3.1.8), несе відповідальність за втрату, порчу і недостачу товарів і інших матеріальних цінностей відповідно до чинного законодавства (п.п.5.1.7). Тому, 14 серпня 2015 року позивачем на адресу відповідачки було направлено лист з пропозицією погасити вищевказану недостачу у добровільному порядку до 31.08.2015 року (а.с.16), який вона отримала особисто 21 серпня 2015 року (а.с.16 на обороті), але у встановлений строк вона недостачу не погасила. Судом вище було встановлено, що між позивачем та відповідачкою, відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу, був укладений письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих їй. Крім того, як розяснила Постанова Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» в абзацах 1 та 3 пункту 3, у відповідності зі ст. 130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. [PERSON] інвентаризації від 14.08.2015 року, матеріальна шкода, завдана відповідачкою позивачу, під час виконання своїх трудових обовязків, складає 2272,00 грн. За таких обставин, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Приватного підприємства «БАЗЗА» матеріальну шкоду, завдану працівником підприємства під час виконання своїх трудових обовязків в розмірі 2272 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 1218 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved