overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з травня 2016 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просив шлюб між ними розірвати та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка позов визнала. Однак, вимоги щодо сплати судового збору не визнала, пославшись на те, що судовий збір має бути сплачений позивачем. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2014 року. Шлюб для позивача повторний, для відповідачки перший. Від шлюбу сторону мають одну дитину [PERSON], 16 січня 2016 року. На даний час сторони фактично припинили подружні відносини, не бажають зберегти сімю та наполягають на розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.\~ Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на звернення до суду з позовом [PERSON], який послався на порушення його прав подальшим перебуванням у шлюбі, та задоволення позову судом, судові витрати мають бути стягнуті на його користь з відповідачки. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 05.09.2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки мають різні характери та погляди на життя, в звязку з чим між ними постійно виникають конфлікти, втратили почуття любові та поваги один до одного, проживають окремо три роки, подружніх стосунків не підтримують, ведуть окремо господарство, втратили почуття любові та поваги, вважає збереження шлюбу не можливим, оскільки спроби відновити стосунки не дали позитивних результатів, просила шлюб розірвати, змінити прізвище на дошлюбне «Івасюк» та стягнути на її користь судові витрати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив шлюб розірвати. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 05.09.2008 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1135. Від спільного життя подружжя має двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, тому суд вважає за можливе відновити їй прізвище на дошлюбне «Івасюк». Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 640 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій просила шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1151 - розірвати. В обґрунтування позову зазначала, що 20.09.1996 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки мають різні характери та по різному відносяться до життя, інтересами сім'ї не цікавиться, матеріально не забезпечує, в зв'язку з чим між ними виникають сварки, вважає збереження сім`ї неможливим. 08.11.2017 року відкрито провадження в даній справі та призначено до розгляду. 06.12.2017 року ухвалою суду сторонам по справі призначено строк на примирення терміном 3 місяці та призначено наступний розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 07.03.2018 року о 9:00 год. В судове засідання учасники судового розгляду не з`явились. 05.03.2018 року позивач звернулась до суду із заявою, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 21.09.1996 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 1151. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини в матеріалах справи не містяться, призначений судом строк на примирення не надав подружжю позитивних результатів. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказувала, що з 23.01.2016 р. перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO]. Зазначала, що в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому також потребує матеріальної допомоги. Посилаючись на відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, позивач просила стягнути з останнього аліменти на особисте утримання в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача щомісячно до досягнення дочкою трирічного віку. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій не заперечувала щодо винесення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 23.01.2016 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі та від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Управління адміністративний послуг Білоцерківської міської ради від 26.10.2017 року № 2021, [PERSON] та її дочка [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 5 та ч. 6 ст. 84 СК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відзив на позовну заяву та докази, які б спростовували викладені в позові обставини відповідач суду не надав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів на особисте утримання позивача в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаціної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 20.09.2013 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого вони мають неповнолітню дитину [PERSON]. Протягом шлюбу сімейні відносини поступово погіршувались. На даний час спільне проживання з відповідачем стало неможливе, останні два роки фактичні шлюбні відносини між ними припинилися, вони проживають в різних державах, з того часу не ведуть спільного сімейного господарства. Вони з відповідачем мають зовсім протилежні погляди на шлюб, сім'ю, подальшого сенсу підтримувати сімейні стосунки немає. З огляду на повну відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги між ними подальше збереження шлюбу неможливе. Тому позивач просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 07.11.2017 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області було надано судове доручення компетентному органу Російської Федерації про вручення матеріалів та повідомлення про дату, час та місце слухання справи і про допит в якості відповідача [PERSON]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що сімейне життя не склалось в зв'язку з несумісністю характерів, з кінця 2015 року вони разом не проживають, відповідач не бажає підтримувати з нею сімейних відносин. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримала, просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Згідно протоколу судового засідання Кримського районного суду Краснодарського краю від 12.04.2018 року відповідач пояснив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не бажає особисто брати участь при розгляді справи. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 20.09.2013 року відділом РАЦС Кримського району управління РАЦС Краснодарського краю, актовий запис №633. Від шлюбу в них є дитина - [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]; свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Спільне життя не склалось, сторони разом не проживають. Частиною 1 ст.24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що з часу звернення до суду позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позовні вимоги визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, приходить до висновку, що підстав для збереження сім'ї не вбачається, і шлюб між сторонами необхідно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позову до суду і до повноліття дитини. Позов обґрунтовано тим, що сторони мають від спільного шлюбу дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Зазначає, що сама не взмозі забезпечити належний рівень життя дитині. Батько дитини здоровий, інших утриманців немає та працює в КОНСТАНТА Комбікорм с.Піски на посаді водія та має постійний дохід у розмірі 10 000 грн., тому спроможний сплачувати аліменти в такому розмірі. В судове засідання сторони не зявилися, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позов підтримала, а відповідач - визнав. Суд дослідив матеріали справ та встановив, що позов є обгрунтованим та підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні. У добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Відповідач працює, має задовільний стан здоров'я, інших утриманців не має, тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 Сімейного Кодексу передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 жовтня 2017 року і до досягненням дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. З [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 квітня 2012 року. Аліменти які присудженні з відповідача на утримання дитини не достатньо для забезпечення дитини всім необхідним для життя. Це обумовлено як інфляція, девальвація гривні, підвищення розміру мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму. Позивач просить змінити розмір стягуваних аліментів з 1/6 частини на 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Судом досліджені докази, які були надані до суду. Суд приходить до наступного: Згідно виконавчого листа, виданого 12.09.2012 року Марганецьким міським судом, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 квітня 2012 року. Позивач стверджує, і суд з цим погоджується, що аліменти, що присудженні з відповідача на утримання дитини на сьогоднішній день в достатній мірі не можуть забезпечити дитину всім необхідним для життя, що обумовлено інфляцією, девальвацією гривні, підвищенням розміру мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму. Згідно заперечень відповідача, він не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі ? частини заробітку, оскільки у відповідача погіршився матеріальний стан, він не працює, не має постійного заробітку та джерела доходу, має на утриманні малолітню дитину та цивільну дружину. На даний час відповідач може надавати допомогу сину [PERSON] у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, і тому суд вважає, що з урахуванням матеріального становища відповідача суд може змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів. За ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів може бути збільшено або зменшено в разі зміни матеріального становища сторін. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає частково задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з Відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: місто Миколаїв, вул. Артема (Океанівська), 30, кв. 18. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що її чоловіку [PERSON] та його сім'ї, яка складається із трьох осіб [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було видано ордер на право зайняття квартири № 18 по ву. Артема (Океанівська) в м. Миколаєві. За зазначеною вище адресою зареєстрований [PERSON], який не мешкає у вказаній квартирі понад півтора роки. Посилаючись на ст. 71 ЖК УРСР позивач просила задовольнити позов. Позивач надала в судове засідання заяву, згідно якої підтримала заявлені вимоги, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання на повторний виклик до суду не зявився, про день, час, місце розгляду справи сповіщений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що чоловіку позивача [PERSON] та його сім'ї, яка складається із трьох осіб [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було видано ордер № 476 від 12.02.1987 р. на право зайняття квартири № 18 по ву. Артема (Океанівська) в м. Миколаєві. Відповідно до акту від 26.09.2017 року, [PERSON] більш ніж півтора року не проживає за адресою: [INFO] (Океанівська)[ADDRESS]. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом також встановлено, що відповідач більш ніж півтора року не проживає в [INFO] (Океанівській) в м. Миколаєві, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним житловим приміщенням, передбачених ст. 71 ЖК України немає, його особистих речей в спірному житловому приміщенні немає, участі в оплаті комунальних послуг за будинок відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вулиця Артема (Океанівська)[ADDRESS].

Outcome: approved