Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Відповідачка [PERSON] у судові засідання, які призначалися, будучи сповіщена належним чином, не явилася, про причину неявки, суд не сповістила, була попереджена, що на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки справа буде розглянута у її відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Позивачка, її представник на задоволенні позовних вимог наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. У зв'язку із цими обставинами, суд прийняв рішення про подальший заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: довідка ТОВ «Ренійський міськоопринкторг» від 29.10.2015 р.; копія розписки; копія паспорта гр. України на ім'я позивача та ІПН; копія договору № 325 від 01.01.2017 р.; матеріали виконавчого провадження №659/1 на 6 арк. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася із відповідними вимогами та просить визнати за нею право власності на малу архітектурну форму - магазин (торговий павільйон), розташований на території Ренійського міського ринку загальною площею 63,0 кв. м. зазначивши, що 26.08.2014 р. позивач [PERSON] позичила відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 5 800 (п'ять тисяч вісімсот) доларів США. у борг із визначенням дати строку повернення боргу до 26.02.2015р. В той же день, 26.08.2014 р. позивач [PERSON] позичила відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 500 (п'ятсот) доларів США у борг із визначенням дати строку повернення боргу до 31.11.2014р. 18.05.2014 р. позивач [PERSON] позичила відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 4 500 тис. грн. у борг без зазначення дати строку повернення боргу. 25.05.2014 р. позивач [PERSON] позичила відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 16 000 тис. грн. та 15 000 тис. грн. у борг, строком на 1 місяць (тобто до 25.06.2014 р.), із зазначенням 10 % ставки за даним договором позики. Про отримання грошових коштів у борг відповідачкою [PERSON] оформлювалися відповідні розписки. Таким чином, сторони фактично уклали між собою цивільно-правову угоду - договір позики. Загальна сума грошового зобов'язання (за курсом НБУ) складає 137 500 тис. грн. До теперішнього часу відповідачка користується запозиченими у позивача коштами, відсотки не сплачує. Відповідачка не заперечує факт отримання від позивача грошей в борг і прийнятих на себе зобов'язань щодо повернення грошей. Вказаний факт також відображено у власноруч написаних розписках, в яких зазначено, що якщо не буде повернуто борг в обумовлений строк, то відповідач віддасть магазин у розрахунок погашення боргу. Таким чином, факт отримання відповідачем від позивача грошей підтверджено письмовими доказами. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 16.07.2015 р., яке не було оскаржено та набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 137 500 (сто тридцять сім тисяч пятьсот) грн., виданий виконавчий лист № 510/484/15-ц від 08.04.2016 р. про стягнення з відповідачки на користь позивача 137500 грн., однак по теперішній час відповідачка борг перед позивачкою не погасила, рішення суду від 16.07.2015 р. не виконано. У зв'язку з невиконання відповідачем своїх фінансових зобов'язань, відповідно до боргової розписки, позивачка вимушена звернутися до суду. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Судом під час розгляду справи встановлені наступні фактичні обставини: 26.08.2014 р. позивач [PERSON] позичила відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 5 800 (п'ять тисяч вісімсот) доларів США. у борг із визначенням дати строку повернення боргу до 26.02.2015р. В той же день, 26.08.2014 р. позивач [PERSON] позичила відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 500 (п'ятсот) доларів США у борг із визначенням дати строку повернення боргу до 31.11.2014р. 18.05.2014 р. позивач [PERSON] позичила відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 4 500 тис. грн. у борг без зазначення дати строку повернення боргу. 25.05.2014 р. позивач [PERSON] позичила відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 16 000 тис. грн. та 15 000 тис. грн. у борг, строком на 1 місяць (тобто до 25.06.2014 р.), із зазначенням 10 % ставки за даним договором позики. Про отримання грошових коштів у борг відповідачкою [PERSON] оформлювалися відповідні розписки. Таким чином, сторони фактично уклали між собою цивільно-правову угоду - договір позики. Загальна сума грошового зобов'язання (за курсом НБУ) складає 137 500 тис. грн. До теперішнього часу відповідачка користується запозиченими у позивача коштами, відсотки не сплачує. Відповідачка не заперечує факт отримання від позивача грошей в борг і прийнятих на себе зобов'язань щодо повернення грошей. Вказаний факт також відображено у власноруч написаних розписках, в яких зазначено, що якщо не буде повернуто борг в обумовлений строк, то відповідач віддасть магазин у розрахунок погашення боргу. Таким чином, факт отримання відповідачем від позивача грошей підтверджено письмовими доказами. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 16.07.2015 р., яке не було оскаржено та набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 137 500 (сто тридцять сім тисяч пятьсот) грн., виданий виконавчий лист № 510/484/15-ц від 08.04.2016 р. про стягнення з відповідачки на користь позивача 137500 грн., однак по теперішній час відповідачка борг перед позивачкою не погасила, рішення суду від 16.07.2015 р. не виконано. Таким чином, між позивачкою та відповідачем було укладено договір на розсуд сторін , з використанням базової моделі договору позики, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, як на момент його укладення, так і на момент вирішення спору, та за своєю економічною природою відповідає звичайній діловій практиці, коли невиконання боржником договірного обов'язку у строк передбачає застосування мір договірної відповідальності, що визначена сторонами на власний розсуд. При укладанні договору (боргової розписки) сторони обумовили такі наслідки невиконання грошового зобов'язання: у випадку неповернення до 31.11.2014 року позики в сумі, що є еквівалентом 500 доларів США та 5800 доларів США в строк до 26.08.2015 року, позичальник [PERSON] зобов'язується у розрахунок погашення боргу переоформити на позивача магазин. Отже, вказані правовідносини за своєю суттю є складним зобов'язанням з можливістю його альтернативного виконання - повернення отриманого може бути проведено боржником грошовими коштами, або, шляхом передання кредитору права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Згідно ст. 539 ЦК України, альтернативним є зобов'язання, в якому боржник зобов'язаний вчинити одну з двох або кількох дій. Боржник має право вибору предмета зобов'язання, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Аналізуючи зміст розписки про отримання відповідачкою коштів від [PERSON] можна прийти до висновку, що умови укладеного сторонами правочину окрім позики містять також інші додаткові узгоджені ссторонами умови, а саме - альтернативні зобов'язання позичальника [PERSON], які поставлені під умову і виникають у випадку не повернення нею позики до 31.11.2014 року. Альтернативне зобов'язання - це зобов'язання, змістом якого є право вимоги і відповідний йому обов'язок здійснити одну з кількох дій на вибір. Виконання зобов'язання при цьому становить здійснення однієї з декількох дій. Право вибору, якщо інше не випливає із закону чи тексту договору або із сутності договору, належить боржнику. Альтернативними є зобов'язання, в яких є не один, а декілька предметів, причому передача будь-якого з цих предметів або виконання певних дій буде вважатися належним виконанням. Зі змісту укладеного сторонами правочину вбачається, що сторони узгодили відкладальні умови та альтернативні зобов'язання. Зокрема, у випадку не повернення отриманої суми позики до 31.11.2014 року для боржника передбачена можливість: 1) переоформлення права власності на нежитлове приміщення на [PERSON] Так, ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягаю виконанню з настанням цієї події. Ч. 2 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З умов договору, який укладений сторонами вбачається, що на відміну від строку користування коштами, сторони не встановили строк для виконання альтернативних зобов'язань, які передбачені для позичальника у випадку не повернення ним позики (переоформлення на кредитора права власності на будівлю - магазин). Строк (термін) виконання цих зобов'язань також не визначений вказівкою на певну подію, яка неминуче має настати. Оскільки при укладанні правочину сторони не визначили строк (термін) виконання зобов'язань боржника, то до спірних правовідносин застосовується ч. 2 ст. 530 ЦК України, яка передбачає, що кредитор має право вимагати виконання зобов'язання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги. Сторонами правочину була узгоджена певна послідовність виконання зобов'язання боржником та відповідного виникнення права вимоги у кредитора (відкладальна обставина - неповернення основної суми позики), а саме: 1) можливість повернення позики, яка була одержана позичальником, у вигляді грошової суми до 31.11.2014 року 2) право передання права власності на об'єкт нерухомості кредитору. Так, після спливу 31.11.2014 року строку користування позиченими коштами [PERSON] позику не повернула. Таким чином, право вимоги кредитора про переоформлення спірного майна починається з наступного дня, тобто, з 01.12.2014 року. Оскільки укладений між сторонами договір передбачав також відкладальну умову, то саме з відмовою [PERSON] від виконання іншого зобов'язання (переоформлення майна) у кредитора виникло право вимагати стягнення грошових коштів, які за сенсом виниклих правовідносин економічно еквівалентні збиткам кредитора, що є цілком справедливим в контексті ринкових відносин та не повернення грошових коштів, покупна здібність яких суттєво змінилась за роки існування невиконаного зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Ч. 3 ст. 545 ЦК України вказує, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин - правомірна , тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Укладений сторонами договір позики, ускладнений альтернативними зобов'язаннями позичальника, не визнавався недійсним судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно.

Outcome: approved