Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що 03 жовтня 2001 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач придбав в останньої житловий будинок №3 по вул. Гагаріна в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області. В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за № 929, разом з тим покупець зареєстрував право власності в КП Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації. Нотаріально договір сторони не посвідчували. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавець передала покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. В подальшому [PERSON] дізнався, що спірний договір є недійсним, що створює йому перешкоди в розпорядженні придбаним майном. Враховуючи те, що продавець вважає договір купівлі-продажу дійсним та не вбачає підстав для його нотаріального посвідчення, а також неможливість такого посвідчення на час розгляду справи з об'єктивних причин, а тому позивач просив суд визнати такий договір дійсним. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, проте від останнього на час судового засідання надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі вказаних осіб, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про їх права та взаємовідносини. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 03 жовтня 2001 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок №3 по вул. Гагаріна в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі про що в журнал реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис №929. Покупець зареєстрував право власності в КП Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації. Нотаріально договір сторони не посвідчували. В подальшому [PERSON] дізнався, що спірний договір є недійсним, що створює йому перешкоди в розпорядженні придбаним майном. Відповідачка вважає договір купівлі-продажу дійсним та не вбачає підстав для його нотаріального посвідчення. Разом з тим нотаріальне посвідчення договору на час розгляду справи неможливе, оскільки право власності зареєстроване за позивачем. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони узгодили всі його істотні умови і виконали свої зобовязання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обовязкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що цивільне право позивача підлягає захисту, а позов задоволенню.

Outcome: approved