Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 15 968,64 грн., а також проценти в розмірі 751,34 грн. В судове засідання позивач не з'явився, його представник [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки суд не сповістив. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Судом встановлено, що 30.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 15 670 грн. 89 коп. на період до 10.11.2014 року, розмір процентів за користування позикою в договорі обумовлено не було. (а.с. 2). [PERSON] сума боргу не повернута, індекс інфляції в листопаді склав 101,9 %, сума позики з урахуванням індексу інфляції дорівнює 15670,89 х 101,9 \\ 100 = 15 968,64 грн., кількість днів прострочення від дати виконання зобов'язання по поверненню позики до дати складання позовної заяви , тобто з 11.11.2014 року по 15.12.2014 року - 35 дів, п'ятдесят процентів річних від простроченої суми дорівнюють 15 670,89 х 50 \\ 100 \\ 365 х 35 = 751,34 грн. Таким чином , розмір заборгованості [PERSON] за договором позики з урахуванням 50 % річних від простроченої суми складає 16 719, 98 грн., а саме: · сума боргу з урахуванням індексу інфляції 15 968,64 грн.; · проценти - 751,34 грн. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З аналізу вищезазначених норм вбачається, що розписка або інший документ (акт передання та прийняття, рахунок - фактура на товари тощо), якщо вони знаходяться у позикодавця, засвідчують факт отримання грошей або речей позичальником. Боргові документи мають підтверджувати дві обставини: по - перше, факт отримання боржником грошей або речей, їх кількість, рід та якість; по - друге, точно визначений строк повернення грошей або речей, а у разі його відсутності - момент пред`явлення вимоги. Обов'язковими реквізитами боргового документа є власноручний підпис боржника (позичальника), його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо. Отже, з вищевикладеного вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, строк повернення грошових коштів по договору займу від 30.10.2014 року сплинув 10.11.2014 року . Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті; сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом валюти на день платежу. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу за договором займу з урахуванням індексу інфляції від 30.10.2014 року в розмірі 15 968, 64 грн. ( а.с. 2) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Окрім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача проценти за користування позикою в розмірі 751,34 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Матеріалами справи встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання за договором займу від 30.103.2014 року, при цьому допустив прострочення виконання грошового зобов'язання. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] є законними і обґрунтованими, тому відповідач повинен сплатити позивачу суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції за договором займу в розмірі - 15 968,64 грн., сума відсотків - 751 грн. 34 коп. За таких обставин та

Outcome: approved