Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

В жовтні 2019 року представник позивача - адвокат Гузєв І.Г. звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві [PERSON] у розмірі 250 380,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] працював з 13.06.1984 рокук по 20.01.2016 року на підприємствах ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі Відповідач) на посадах: помічник машиніста екскаватора, машиніст екскаватора, слюсарем черговим з ремонту устаткування на добувній екскаваторній дільниці, при цьому підпадав під вплив підвищених параметрів загальної вібрації та аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Загальний стаж роботи на підприємстві Відповідача складає 30 років 3 місяці. Робота на підприємстві в умовах перевищення граничнодопустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу призвели до стійкої втрати професійної працездатності та отримання професійного захворювання. Висновком ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 15 січня 2016 року йому було встановлене професійне захворювання - вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з синдромом церебрально-перефирічноїангіодистонії в поєднанні з полідадикулопатією (L5, S1, переважно зліва, та С5-С7 білатерально) на фоні спондилоартрозу шийного та попереково-крижового відділів хребта, ретроспондилолічтозу L4 (на 0,4 см), двобічним плечолапотковимпедіартрозом (ПФС першого-другого ступенів), остеартрозом в поєднанні з періартрозом лігтьових суглобів (ПФ першого-другого ступенів) і остеоартрозомколінних суглобів (ПФС першого-другого ступенів); Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група А, легенева недостатність першої стадії. 25 лютого 2016 року по факту професійного захворювання було проведено розслідування, комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання, де вказано, що причиною виникнення професійного захворювання стала тривала робота в умовах шкідливих професійних факторів: аерозоль переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, концентрація мг/м?: з вмістом кристалічного кремнію діоксину у пилу від 10% до 70% - 5,84 при ГДР до 2,0; вібрація загальна транспортно-технологічна, фактичне значення еквівалентного рівня віброприскорення становить 62 дБ при ГДР 59 дБ. Висновком МСЕК 14 березня 2016 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності та встановлена 3 група інвалідності безстроково. Оскільки, [PERSON] втратив своє здоров`я, та працездатність з вини підприємства, вважає, що Відповідач по справі повинен відшкодувати йому моральну шкоду, наявність якої полягає у наступному: винним у заподіянні йому фізичної і моральної шкоди є підприємство - ПАТ «ЦГЗК», що у порушення законодавства не створило безпечні, нешкідливі умови праці, не виконувало передбачені законом і нормативними актами норми і права охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не приймало заходів для облегшення або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях. Оскільки, професійне захворювання виникло у нього внаслідок низки порушень трудового законодавства адміністрацією підприємства, де він працював, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. В зв`язку з професійним захворюванням змінився його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Все вищенаведене і є підтвердженням душевних переживань, що призводять до значних і постійних моральних страждань та змушують його звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, з призначенням дати та часу розгляду справи. 08 листопада 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ПАТ «ЦГЗК». У відзиві представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вина Відповідача в настанні у [PERSON] професійного захворювання не встановлена та не визнана. Комісією розслідування не встановлено винних осіб. [PERSON] було повідомлено про умови праці і він свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. Тривалість роботи [PERSON] у шкідливих умовах праці, залежала від нього самого і він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Будь-яких порушень законодавства про працю відносно [PERSON] , які б знаходилися у причинному зв`язку з настанням професійного захворювання підприємство ПАТ «ЦГЗК» не вчинило. При стягненні моральної шкоди необхідно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння [PERSON] моральних чи фізичних страждань, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та також інші обставини, що мають юридичне значення для вирішення спору. ПАТ «ЦГЗК» не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між професійною хворобою [PERSON] і роботою на підприємстві. Крім того [PERSON] ніяк не аргументує розмір суми моральної шкоди. Відповідач вважає суму завищеною, такою, що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої він стверджує. Сума не відповідає вимогам розумності та справедливості. Суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] працював у Відповідача ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»: -з 13.06.1984 до 30.04.1988 помічником машиніста екскаватора Петрівського РУ Криворізького ЦГЗК, -з 01.05.1988 по 19.01.2003 машиністом екскаватора Петріківського кар`єра ВАТ «ЦГЗК», -з 05.05.2004 по 20.12.2004 слюсарем черговим з ремонту устаткування на добувній екскаваторній дільниці ВАТ «ЦГЗК», -з 21.12.2004 по 20.01.2016 машиністом екскаватора Петріківського кар`єра ВАТ «ЦГЗК», -20.01.2016 звільнений за власним бажання згідно ст.. 38 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою, копія якої міститься в матеріалах справи. 15 січня 2016 року висновком ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини [PERSON] встановлене професійне захворювання: - вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з синдромом церебрально-перефирічноїангіодистонії в поєднанні з полідадикулопатією (L5, S1, переважно зліва, та С5-С7 білатерально) на фоні спондилоартрозу шийного та попереково-крижового відділів хребта, ретроспондилолічтозу L4 (на 0,4 см), двобічним плечолапотковимпедіартрозом (ПФС першого-другого ступенів), остеартрозом в поєднанні з пері артрозом лігтьових суглобів (ПФ першого-другого ступенів) і остеоартрозомколінних суглобів (ПФС першого-другого ступенів); - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група А, легенева недостатність першої стадії. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 лютого 2016 року, професійне захворювання у [PERSON] виникло у зв`язку з тривалою роботою в умовах шкідливих професійних факторів: аерозоль переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, концентрація мг/м?: з вмістом кристалічного кремнію діоксину у пилу від 10% до 70% - 5,84 при ГДР до 2,0; вібрація загальна транспортно-технологічна, фактичне значення еквівалентного рівня віброприскорення становить 62 дБ при ГДР 59 дБ., копія Акту долучена до матеріалів справи. Висновком МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 06 квітня 2016 року, ступінь втрати професійної працездатності складає 60 % та встановлена 3 група інвалідності безстроково, копія довідки серії 12 ААА № 010758 долучена до матеріалів справи. За висновком МСЕК від 06 квітня 2016 року [PERSON] противопоказана робота в несприятливих умовах, копія довідки серії 12 ААА № 169714 долучена до матеріалів справи. Встановлюючи правовідносини суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] працював на підприємстві та отримав професійне захворювання, пов`язане із виконанням трудових обов`язків у 1984-2016 роках, тому йому має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі статті 440-1 ЦК Української РСР. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, які породили цивільне право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце в період з 1984 року, тобто до набрання чинності ЦК України від 2003 року, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні також застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Суд, дослідивши медичні документи про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, так як він відчуває фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Так, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Так, згідно п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоров`я, в зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 №472, що діяли на час виникнення правовідносин моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Відповідно до ст.440-1 ЦК України в редакції 1963 року в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п.11 Правил). У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в п.9 постанови №5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (асз. 2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму). Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає компенсації. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, період роботи на підприємстві відповідача (не менше 10 років), та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 75 000,00 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768,40 гривень.

Outcome: partial