Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він працював на шахті «Зоря» ДП «Сніжнеантрацит» на роботах в підземних умовах праці. Наказом шахти «Зоря» ДП «Сніжнеантрацит» № 279-к від 06.08.2003р. його було звільнено у зв'язку з переходом на пенсію за віком. В період праці на підприємстві він забезпечувався безоплатним побутовим вугіллям. Між тим, за період другого півріччя 2010р., 2009р. та другого півріччя 2008 року відповідачем не поставлено йому вугілля у кількості 11,8т. Просив зобов'язати відповідача - техничну одиницю шахта «Зоря» ДП «Сніжнеантрацит» безоплатно поставити йому побутове вугілля у зазначеній кількості. Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову [PERSON] до технічної одиниці «Шахта «Зоря» ДП «Сніжнеантрацит», ДП «Сніжнеантрацит» про забезпечення вугіллям на побутові потреби відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення через порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не роз`яснив йому (апелянту), що правонаступником «шахта Зоря» ДП «Сніжнеантрацит» є ДП «Сніжнеантрацит», а не технічна одиниця «шахта Зоря» ДП «Сніжнеантрацит», питання щодо правонаступництва шахти не було висвітлено в засобах масової інформації, тому в судовому засіданні ним висловлено бажання про отримання вугілля безпосередньо з підприємства, на якому він працював. Позивач в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Відповідачі та їх представники в судове засідання апеляційного суду не з'явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що заявлені [PERSON] вимоги до технічної одиниці шахта «Зоря» ДП «Сніжнеантарцит» не підлягають задоволенню, оскільки останнє не є юридичною особою. Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду з наступних підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду в повній мірі не відповідає даним вимогам закону. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з шахтою «Зоря» ДП «Сніжнеантарцит» з 02.07.1998р. по 02.08.2003р., про що свідчать відповідні записи в його трудовій книжці (а.с.5). Згідно копій талонів на безоплатне отримання побутового вугілля, шахта «Зоря» повинна була забезпечити позивача побутовим вугіллям за друге півріччя 2008р., перше та друге півріччя 2009 і друге півріччя 2010р. (а.с.6). Ухвалою Сніжнянського міського суду Донецької області від 28.01.2014р. до участі у справі у якості співвідповідача залучено юридичну особу - ДП «Сніжнеантрацит». Згідно ч.2 ст.30 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи… Таким чином, враховуючи що [PERSON] перебував у трудових відносинах з шахтою «Зоря» ДП «Сніжнеантарцит» яка є технічною одиницею ДП «Сніжнеантарцит» без права юридичної особи, саме ДП «Сніжнеантарцит» (юридична особа залучено до участі у справі у якості співвідповідача) є належним відповідачем у справі. Відповідно до ч.7 ст.43 Гірничого закону України підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівні підприємства безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором, пенсіонерам, які пропрацювали на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, вуглебудівних підприємствах: на підземних роботах - не менше ніж 10 років для чоловіків і не менше 7 років 6 місяців - для жінок; на роботах, пов'язаних із підземними умовами, - не менше ніж 15 років для чоловіків і не менше 12 років 6 місяців - для жінок; на роботах технологічної лінії на поверхні діючих шахт чи на шахтах, що будуються, розрізах, збагачувальних та брикетних фабриках - не менше ніж 20 років для чоловіків і не менше 15 років - для жінок. Відповідно до п.12.10 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 липня 2001р. (реєстраційний номер в Міністерстві праці та соціальної політики України № 71 від 07 серпня 2001р.) (з наступними доповненнями та змінами) (далі - Галузева угода) порядок забезпечення паливом на побутові потреби і компенсації витрат за спожиті електроенергію та газ працівниками і пенсіонерами Підприємств вугільної промисловості встановлюється колективними договорами на Підприємствах відповідно до Гірничого закону України, цієї Угоди, а також, (до приведення нормативно-правових актів у відповідність до Гірничого закону), чинною Інструкцією про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць, підприємств і організацій вугільної промисловості паливом на побутові потреби від 11 травні 1976 року. Безоплатне забезпечення вугіллям працівників і пенсіонерів вугільної промисловості здійснюється за нормою 5,9 тонн на рік на будинок або квартиру. Списки вуглеотримувачів складаються щорічно з 1 по 15 грудня, станом на 1 грудня, підписуються за згодою з профкомом керівником підприємства, головним бухгалтером, відділом кадрів. На тих, що поступили пізніше складаються додаткові списки (п.12.10.3 Галузевої угоди). Постановою КМУ України «Про забезпечення твердим пічним побутовим паливом осіб, які мають право на його отримання згідно із статтею 48 Гірничого закону України» від 27.06.2012, № 608, затверджено мінімальну норму забезпечення твердим пічним побутовим паливом осіб, які мають право на його отримання згідно із статтею 48 Гірничого закону України, у кількості 5,9 тонни вугілля на одне домогосподарство на рік. За вибором зазначених осіб забезпечення твердим пічним побутовим паливом може здійснюватися у грошовій або натуральній формі. Згідно із пунктом 6 «Інструкції про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць, підприємств і організацій вугільної промисловості паливом на побутові потреби» виписка та вивезення вугілля здійснюється на поточний рік не рідше, ніж один раз на півріччя за графіком підприємства, який погоджується з профспілковою організацією. В графіку повинна враховуватися рівномірна виписка та вивезення вугілля працівникам по всім місяцям року. Пунктами 6.2 та 6.3 цієї Інструкції передбачено, що відпуск палива здійснюється тільки за талонами. Особи, що не виписали вугілля без поважних причин у строки, встановлені графіком, втрачають право на його отримання. Виписані вимоги на паливо дійсні до 25 числа місяця, який слідує після виписки. У разі коли це право на отримання вугілля не реалізоване у поточному році, воно не переходить у наступні роки, та вартість не отриманого вугілля грішми не компенсується. З урахуванням вищевикладених норм матеріального права та встановлених обставин справи, [PERSON] має право на безоплатне забезпечення ДП «Сніжнеантрацит» побутовим паливом за зазначений ним у позовній заяві період. Проте, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 30.12.2013р. звернувся до суду з вимогою про зобов`язання відповідача безоплатно забезпечити його побутовим паливом за період другого півріччя 2010р., 2009р. та другого півріччя 2008р. Тобто, з урахуванням Інструкції про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць, підприємств і організацій вугільної промисловості паливом на побутові потреби, якою встановлено строк та порядок отримання вугілля на побутові потреби та вимог ст.ст.257, 261 ЦК України, строк позовної давності за заборгованістю ДП «Селидіввугілля» з забезпечення побутовим вугіллям за друге півріччя 2008р. почався з 01.01.2009р. та сплинув, відповідно до ч.1 ст.254 ЦК України, 01.01.2012р., за перше півріччя 2009 року - 01.07.2009р. та закінчився 01.07.2012р., за друге півріччя 2009р. - 01.01.2010р. та закінчився 01.01.2013р. Отже, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості із забезпечення побутовим паливом за період другого півріччя 2008р. та першого та другого півріччя 2009р. поза межами трирічного строку позовної давності, встановленого законом. Поновити строк на звернення до суду позивач не просив. Таким чином, вимоги [PERSON] про зобов`язання ДП «Селидіввугілля» забезпечити його безоплатно побутовим паливом за друге півріччя 2008р. та перше і друге півріччя 2009р. не підлягають задоволенню через пропуск ним строку позовної давності звернення до суду з даними вимогами. Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вимоги [PERSON] про зобов`язання ДП «Селидіввугілля» забезпечити його безоплатно побутовим паливом за друге півріччя 2010р. у кількості 2 950кг, оскільки вони ґрунтуються на вимога закону та встановлених обставин справи. З урахуванням вимог ч.5 ст.88 ЦПК України щодо присудження судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з [PERSON] в дохід держави необхідно стягнути 182грн. 70коп., з ДП «Сніжнеантрацит» на користь держави - 60грн. 90 коп. За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, тому відповідно до п.1, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з частковим задоволенням позовних вимог [PERSON]

Outcome: partial