Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом (т. 1 а.с. 41-45) до приватного підприємства «Автотранском» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив суд ухвалити рішення, яким поновити [PERSON] на посаді начальника сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення ПП «Автотранском»; стягнути з ПП «Автотранском» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.09.2019 року до дня поновлення на роботі; рішення в частині поновлення на роботі визначити до негайного виконання. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 22.05.2015 року по 31.12.2018 року позивач працював в ПП «Автотранском» на посаді менеджера (управителя) із збуту, а з 01.01.2019 року на посаді начальника сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення ПП «Автотранском». 02.09.2019 року позивача звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до наказу №161-у від 02.09.2019 року. 02.07.2019 року [PERSON] було ознайомлено з наказом №24 від 25.06.2019 року «Щодо скорочення штату працівників ПП «Автотранском» та попередженням вих. №219 від 01.07.2019 року про звільнення з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників, у якому вказано, що на дату даного повідомлення відсутні пропозиції переведення на іншу роботу, яка відповідає професії (спеціальності) та/або іншої роботи, яку позивач може виконувати з урахуванням стану здоров`я. Станом на 02.07.2019 року були відкриті вакансії і відповідач ПП «Автотранском» здійснював пошук працівників на посади: «Фахівець з обліку транспортного підприємства», «Прибиральник в офіс» та була вільна посада «Керівника групи підрозділів», «Головного (провідного) інженера». Робота на даних посадах відповідає кваліфікації, рівню освіти, стажу роботи позивача та може виконуватись ним за станом здоров`я, але дані пропозиції переведення на іншу роботу, на вимогу вищезазначеного законодавства, не було надано роботодавцем при ознайомленні з попередженням, чим порушено вимоги ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. Натомість відповідач пропонував позивачу роботу, яка не відповідає кваліфікації позивача та без зазначення основних істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, тощо. Крім того, позивачем 12.08.2019 року було надано заяву про надання пропозиції переведення його на іншу роботу (на вільну посаду - керівника групи підрозділів), яка була проігнорована директором ПП «Автотранском». Позивач [PERSON] вважає, що роботодавець не виконав вимоги законодавства в частині зобов`язання переведення на іншу роботу при звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП України, маючи вільні вакансії та приймаючи людей на роботу, порушив процедуру звільнення, передбачену ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, не врахував переважне право позивача на залишення на роботі відповідно до вимог ч. 2 ст. 49-2 та п. 3-4 ст. 42 КЗпП України. Крім того, [PERSON] вказував, що засідання Первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність», на якому розглядалося подання директора ПП «Автотранском» щодо розірвання трудового договору із позивачем у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України було проведено у відсутність позивача, чим позбавлено права захищати свої трудові права. Також позивач вважає, що у директора ПП «Автотранском» відсутні повноваження на прийняття рішення про зміни в організації виробництва і праці (реорганізацію та визначення організаційної структури ПП «Автотранском»), так як дані функції належать виключно до повноважень Власника (Учасника) підприємства ПП «Автотранском» - ПАТ «Концерн Галнафтогаз» згідно Статуту підприємства, затвердженого загальними зборами акціонерів ПАТ «Концерн Галнафтогаз». В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та відповіді на відзив (т. 1 а.с. 226-229). Представник відповідача - адвокат Степанюк Н.Л. в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність (т. 1 а.с. 243). Крім того, суду було надано відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 114-116), заперечення (т. 1 а.с. 247-248), згідно яких відповідач вважає, що позов [PERSON] безпідставний, оскільки при звільненні позивача з роботи ПП «Автотранском» було дотримано вимоги чинного законодавства. Заслухавши пояснення позивача, доводи відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву та запереченні, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що Приватне підприємство «Автотранском» є юридичною особою приватного права відповідно до законодавства України, створене для ведення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку і діє відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України та відповідно до інших нормативно-правових актів та положень Статуту підприємства (п. 1.1 Статуту ПП «Автотранском») (т. 1 а.с. 2-30, 119-134). Єдиним власником (учасником) підприємства є Публічне акціонерне товариство «Концерн Галнафтогаз» (п. 1.2.1 Статуту). Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПП «Автотранском». Зокрема, [PERSON] був прийнятий на роботу в ПП «Автотранском» 22.05.2015 року на посаду менеджер (управитель) із збуту відповідно до наказу №28-п від 22.05.2015 року. З 01.09.2015 року переведений на посаду менеджер (управитель) із збуту комерційного відділу відповідно до наказу №338-з від 28.08.2015 року. Згідно наказу №26-з від 26.12.2018 року [PERSON] було переведено постійно з 01.01.2019 року на посаду начальника сектору господарського забезпечення Відділу матеріально-технічного забезпечення сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) (т. 1 а.с. 230, т. 2 а.с. 95). Вказане також підтверджується копією трудової книжки позивача (т. 1 а.с. 232). Перебуваючи на посаді начальника сектору господарського забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення, позивач [PERSON] виконував свої функціональні обов`язки відповідно до посадової інструкції начальника сектору господарського забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) (т. 1 а.с. 66-70). Позивачем на підтвердження його рівня кваліфікації та робочої діяльності надано суду копії посвідчень, довіреність (т. 1 а.с. 71-73). Позивач [PERSON] має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 14, 94). Відповідно до наказу №22 від 31.05.2019 року «Щодо змін в організації виробництва і праці ПП «Автотранском» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці ПП «Автотранском», а саме оптимізацією процесів ведення господарської діяльності на території підрозділу підприємства, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , централізацією усіх управлінських функцій за місцем реєстрації підприємства, за результатами проведених консультацій із первинною профспілковою організацією ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність», з 03.09.2019 року провести зміни у структурі ПП «Автотранском»: об`єднати Сектор господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення з Сектором господарського забезпечення (м. Львів) відділу матеріально технічного забезпечення в один підрозділ - «Сектор господарського забезпечення відділу матеріально - технічного забезпечення» із безпосереднім підпорядкуванням директору підприємства. Управління сектором господарського забезпечення відділу матеріально - технічного забезпечення здійснювати централізовано, за місцем реєстрації підприємства: м. Львів, вул. Богданівська, 15-А. Відділу персоналу підприємства: до 24.06.2019 року проаналізувати штатний розпис діючих Сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) та Сектору господарського забезпечення (м. Львів), надати директору підприємства пропозиції щодо вивільнення персоналу із врахуванням оптимізації процесів ведення господарської діяльності та централізації управлінських функцій; з 03.09.2019 року ввести в дію штатний розпис підприємства із врахуванням змін, визначених в п. 1 даного наказу (т. 1 а.с. 176). Згідно наказу №24 від 25.06.2019 року «Щодо скорочення штату працівників» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці ПП «Автотранском», відповідно до наказу від 31.05.2019 року №22 «Щодо змін в організації виробництва і праці ПП «Автотранском», з 03.09.2019 року вивести зі штатного розпису ПП «Автотранском» наступну посаду сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення: начальник сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально- технічного забезпечення (1 штатна одиниця). 02.09.2019 року провести скорочення штату працівника підприємства, який займає посаду, визначену пунктом 1 цього наказу. Відповідальним працівникам відділу персоналу: підготувати попередження про наступне вивільнення та персонально ознайомити з ними під розписку до 02.07.2019 року (включно) працівника, який займає посаду, визначену пунктом 1 цього наказу; надати працівнику пропозиції переведення на іншу роботу (за наявності вакантних посад, що відповідають професії (спеціальності) працівника та/або виконання іншої роботи, яку працівник може виконувати з урахуванням стану здоров`я); у разі відсутності згоди працівника на переведення або відсутності наявних вакантних посад, підготувати та направити обґрунтоване письмове подання до профспілкового органу підприємства та провести звільнення працівника у зв`язку зі скороченням штату, згідно вимог чинного законодавства (т. 1 а.с. 177). Листом вих. №219 від 01.07.2019 року [PERSON] було поінформовано про те, що згідно наказу від 25.06.2019 року №24 «Щодо скорочення штату працівників ПП «Автотранском», 02.09.2019 року відбудеться скорочення штату працівника сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально - технічного забезпечення ПП «Автотранском», який займає посаду начальник сектору (1 штатна одиниця). Станом на дату цього повідомлення, [PERSON] працює на посаді начальника сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально - технічного забезпечення ПП «Автотранском», відповідно, підлягає звільненню з роботи 02.09.2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників. Виконуючи вимоги чинного законодавства, протягом строку повідомлення будуть надавати [PERSON] пропозиції роботи, які б відповідали професії (спеціальності) позивача та водночас пропонують приймати участь у конкурсах, що оголошуються на вакантні посади у ПП «Автотранском». Станом на дату цього повідомлення пропозиції роботи, яка б відповідала професії позивача у ПП «Автотранском» немає. У разі відсутності пропозиції роботи, яка б відповідала професії позивача, а також у разі, якщо позивач не прийме жодної із пропозицій іншої роботи, його буде звільнено з роботи 02.09.2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України) (т. 1 а.с. 178). Позивач [PERSON] із наказом від 25.06.2019 року №24 «Щодо змін в організації виробництва і праці ПП «Автотранском» та повідомленням №219 від 01.07.2019 року був ознайомлений 02.07.2019 року, що підтверджується його власноручним підписом на даному повідомленні (т. 1 а.с. 178). Відповідачем ПП «Автотранском» було направлено позивачу [PERSON] лист вих. №223 від 08.07.2019 року, відповідно до якого позивача проінформовано, що підприємство здійснює пошук кандидатів на роботу водія-експедитора та механіка по випуску зерновозів. З метою виконання вимог чинного законодавства в частині надання працівникам, посади яких скорочуються, пропозицій переведення на іншу роботу, відповідач просив позивача до 10.07.2019 року (включно) поінформувати відділ персоналу про наявність (відсутність) документів, що підтверджують відповідність вимогам до вказаних професій та, в разі наявності, надати їх копії. У разі відсутності відповіді до вказаної дати, підприємство розпочне пошук та відбір кандидатів для заповнення вакансій. На цьому ж листі, позивач [PERSON] особисто зазначив, що з даною інформацією ознайомлений 08.07.2019 року, однак його кваліфікація, рівень освіти та досвід роботи не відповідає вимогам даних посад, зокрема відсутність водійського посвідчення, відсутність досвіду роботи, відсутність освіти за спеціальністю «будова автомобілів, ремонт автомобілів» та надіслав його на адресу підприємства (т. 1 а.с. 179). Відповідачем ПП «Автотранском» було направлено позивачу [PERSON] лист вих. №375 від 05.08.2019 року, відповідно до якого позивача проінформовано, що підприємство здійснює пошук кандидатів на посаду комірник сектору матеріально - технічного забезпечення з місцем праці: м. Львів, вул. Богданівська, 15А, з повною матеріальною відповідальністю. З метою виконання вимог чинного законодавства в частині надання працівникам, посади яких скорочуються, пропозицій переведення на іншу роботу, відповідач просив позивача розглянути вказану пропозицію та до 07.08.2019 року (включно) поінформувати відділ персоналу про згоду або відмову від наданої пропозиції. У разі відсутності відповіді до вказаної дати, підприємство розпочне пошук та відбір кандидатів для заповнення вакансії. На цьому ж листі, позивач [PERSON] особисто зазначив, що з даною інформацією ознайомлений 05.08.2019 року та даний лист підписано невідомою йому особою. Даний інформаційний лист не містить умов праці на даній посаді (розмір заробітної плати, робочий графік визначення місця роботи - це відрядження, переїзд, тощо), а тому не може бути розглянутий як пропозиція переведення на іншу посаду та надіслав його на адресу підприємства (т.1 а.с. 180). 07.08.2019 року позивач [PERSON] на адресу підприємства надіслав заяву, відповідно до якої просив надати переважне право на залишення на роботі, прийнявши до уваги факт його тривалої та безперервної праці на ПП «Автотранском» та факт навчання на другому курсі у Відокремленому структурному підрозділі Інституту інноваційної освіти Київського національного університету будівництва архітектури, ступінь вищої освіти - магістр з заочною формою навчання, надавши до заяви докази підтвердження навчання, а саме довідку №ПВ-188 від 06.08.2019 року (т. 1 а.с. 61-65). Крім того, 12.08.2019 року позивач [PERSON] на адресу підприємства надіслав заяву, відповідно до якої повідомив, що оскільки на даний час вільна посада «Керівника групи підрозділів» в м. Вінниці, тому виконуючи вимоги КЗпП України, просить надати пропозицію переведення на дану посаду, оформлену належним чином (т. 1 а.с. 57-60, 184). У відповідь на вказану заяву, листом вих. №432 від 06.09.2019 року відповідач повідомив [PERSON] , що у штатному розписі ПП «Автотранском» відсутня посада «Керівник групи підрозділів» (т.1 а.с. 185). 21.08.2019 року ПП «Автотранском» направило на адресу [PERSON] лист вих. №396, відповідно до якого повідомлено позивача про те, що підприємство здійснює пошук кандидатів на посади: менеджер з постачання запчастин до вантажних автомобілів; начальник сектору ремонту та сервісного обслуговування; слюсар з ремонту автомобілів з місцем праці: [ADDRESS] , зазначивши основні функції за посадами та вимоги до кандидата. З метою виконання вимог чинного законодавства в частині надання працівникам, посади яких скорочуються, пропозицій переведення на іншу роботу, просили позивача до 22.08.2019 року (включно) поінформувати відділ персоналу про наявність (відсутність) документів, що підтверджують відповідність вимогам до вказаних професій та, в разі наявності, надати їх копії. У разі відсутності відповіді до вказаної дати, підприємство розпочне пошук та відбір кандидатів для заповнення вакансій (т. 1 а.с. 85, 181-182). У відповідь на вказаний лист, 22.08.2019 року позивач [PERSON] повідомив відповідача про те, що вказаний інформаційний лист не містить основних та істотних умов праці на даних посадах (розмір заробітної плати, робочий графік визначення місця роботи - це відрядження, переїзд, тощо), а тому не може бути розглянутий як пропозиція переведення на іншу посаду (т. 1 а.с. 85 на звороті, 182). Разом з тим, 12.08.2019 року за вих. №389/1 директором ПП «Автотранском» [PERSON] до Первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» подано подання про розірвання трудового договору із працівником ПП «Автотранском» у зв`язку зі скороченням штату з проханням надати у письмовій формі згоду на звільнення з роботи 02.09.2019 року [PERSON] , начальника сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально - технічного забезпечення ПП «Автотранском», у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України). У даному поданні вказано, що згідно з наказом від 25.06.2019 року № 24 «Щодо скорочення чисельності та штату працівників ПП «Автотранском» 02.09.2019 року заплановано скорочення штату працівника сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально- технічного забезпечення, який займає посаду начальник сектору (м. Вінниця) (1 штатна одиниця). 02.09.2019 року підлягає вивільненню [PERSON] , якого повідомлено належним чином 02.07.2019 року про майбутнє вивільнення (не пізніше ніж за 2 місяці до дати запланованого вивільнення) та запропоновано іншу роботу у підприємстві. Від пропозицій переведення на іншу роботу відмовився (т. 1 а.с. 168). Всеукраїнська професійна спілка «Співдружність» направила на адресу [PERSON] листа від 12.08.2019 року, яким повідомила позивача про те, що Первинною профспілковою організацією ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» буде розглянуто подання директора ПП «Автотранском» Пахомова В. Є. щодо розірвання трудового договору з позивачем у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Розгляд подання відбудеться 21.08.2019 року об 11.00 год. за адресою: м. Львів, вул. Богданівська, 15А. Просили позивача прибути на розгляд подання або надіслати письмову заяву про розгляд подання без участі (т. 1 а.с. 170-171). Крім того, Всеукраїнська професійна спілка «Співдружність» на адресу [PERSON] направила листа від 20.08.2019 року, відповідно до якого позивача повідомлено про те, що у разі неможливості з`явитись на засідання первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» 21.08.2019 року, на якому буде розглядатись подання директора ПП «Автотранском» [PERSON] щодо розірвання з позивачем трудового договору у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, про яке позивача поінформовано листом від 12.08.2019 року, позивач [PERSON] може прибути на наступне засідання Первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність», яке відбудеться 23.08.2019 року в 11:00 год. за адресою: м. Львів, вул. Богданівська,15. Просили позивача прибути на розгляд подання або надіслати письмову заяву про розгляд подання без участі на поштову адресу Профспілки: вул. Героїв УПА, 72, Львів, 79018. для [PERSON] . Вказаний лист [PERSON] отримав 21.08.2019 року, що підтверджується документально та не заперечувалося позивачем в судовому засіданні (т. 1 а.с. 86-87, 172-175). 22.08.2019 року позивач [PERSON] направив на адресу ВПС «Співдружність» листа, в якому повідомив про неповідомлення його про засідання Первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» листом від 12.08.2019 року, а також що про наступне засідання, яке відбудеться 23.08.2019 року, його було повідомлено лише 21.08.2019 року ввечері, тому просив перенести засідання та надати для ознайомлення подання директора ПП «Автотранском» Пахомова В .Є. (т. 1 а.с. 91). Крім того, у матеріалах справи міститься роздрукована електронна переписка між позивачем [PERSON] та [PERSON] (член Ради Профспілки), відповідно до якої [PERSON] просив перенести засідання профспілки, а Рада ВПС «Співдружність» повідомила, що перенесення засідання є неможливим, оскільки профспілка обмежена 15-денним строком на надання відповіді роботодавцю (т. 1 а.с. 88-90). За результатами розгляду подання директора ПП «Автотранском» [PERSON] від 12.08.2019 року № 389/1 щодо звільнення у зв`язку зі скороченням штату [PERSON] , згідно протоколу розгляду подання від 23.08.2019 року, первинною профспілковою організацією ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» надано згоду на розірвання трудового договору у зв`язку зі скороченням штату працівників з [PERSON] , згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 169). Наказом директора ПП «Автотранском» №161-у від 02.09.2019 року звільнено 02.09.2019 року [PERSON] , начальника сектору відділу матеріально-технічного забезпечення сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) у зв`язку зі скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підстави звільнення: наказ №22 «Щодо змін в організації виробництва і праці в ПП «Автотранском» від 31.05.2019 року; наказ №24 «Щодо скорочення штату працівників ПП «Автотраском» від 25.06.2019 року; повідомлення №219 від 01.07.2019 року; лист-згода Первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» Всеукраїнської професійної спілки «Співдружність» від 23.08.2019 року. Позивач ознайомлений з наказом 02.09.2019 року, про що свідчить його особистий підпис. Крім того, при ознайомленні позивач зазначив, що зі звільненням не згодний. З наказом №22 від 31.05.2019 року та листом-згодою від 23.08.2019 року не ознайомлений (т. 1 а.с. 183). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані сторонами докази, письмові пояснення, викладені в заявах по суті та оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про поновлення на роботі у строк, визначений ст. 233 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст. 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Однією із підстав заявленого [PERSON] позову зазначено те, що у директора ПП «Автотранском» відсутні повноваження на прийняття рішення про зміни в організації виробництва і праці (реорганізацію та визначення організаційної структури ПП «Автотранском»), так як дані функції належать виключно до повноважень Власника (Учасника) підприємства ПП «Автотранском» - ПАТ «Концерн Галнафтогаз» згідно Статуту підприємства, затвердженого загальними зборами акціонерів ПАТ «Концерн Галнафтогаз». З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який є публічно доступним, вбачається, що Приватне підприємство «Автотранском» зареєстроване в реєстрі як юридична особа (дата запису: 03.11.2008 року; номер запису: 1 415 102 0000 021152). Дані про перебування юридичної особи в процесі припинення відсутні. Засновником і власником даного підприємства є Публічне акціонерне товариство «Концерн Галнафтогаз»; кінцевий бенефіціарний власник (контролер) юридичної особи - [PERSON] . Керівником ПП «Автотранском» з 16.07.2015 року є [PERSON] ПП «Автотранском» здійснює свою діяльність на підставі Статуту, затвердженого рішенням №14-02/2019 власника ПП «Автотранском» від 14.02.2019 року (т. 1 а.с. 119-134). Зокрема, п. 6.6.7 Статуту передбачено, що директор в межах своєї компетенції має право вчиняти від імені підприємства будь-які юридичні дії, з урахуванням обмежень, що встановлені цим Статутом. Також у п. 10.1.1. Статуту відповідача визначено, що підприємство самостійно розробляє і затверджує штатний розпис, визначає фонд оплати праці і встановлює форми, системи і розміри оплати праці, а також інші види доходів працівників. Разом з тим, у Статуті не передбачено обмежень директора ПП «Автотранском» щодо здійснення змін в організації виробництва і праці. Дослідженими судом матеріалами справи підтверджується, що прийняття рішення про зміни в організації виробництва і праці, попередження про звільнення позивача [PERSON] та наказ про його звільнення приймалися і видавалися директором ПП «Автотранском» [PERSON] в межах повноважень, визначених у пункті 6.6, 10.1 Статуту відповідача (т. 1 а.с. 129-130, 178, 183). В обґрунтування доводів про відсутність у директора ПП «Атотранском» повноваження на прийняття рішення про зміни в організації виробництва і праці позивач надав суду копію Процедури управління організаційною структурою ПАТ «Концерн Галнафтогаз», що затверджена наказом №31 від 12.05.2017 року (т. 1 а.с. 31-36). Надавши оцінку наданій позивачем копії Процедури управління організаційною структурою ПАТ «Концерн Галнафтогаз», що затверджена наказом №31 від 12.05.2017 року, суд дійшов висновку про недопустимість та неналежність даного доказу відповідно до ст. ст. 77-79 ЦПК України, оскільки даний документ належним чином не завірений органом, який його видав та не підтверджено чинність даного документу станом на день розгляду справи в суді. Позивач не заявляв будь-яких клопотань про витребування належним чином завіреного даного доказу у відповідача. З огляду на вказане вище, суд дійшов висновку, що твердження позивача про те, що рішення про зміни в організації виробництва і праці, попередження про звільнення позивача та рішення про його звільнення з роботи прийняті неповноважним органом, є безпідставними і необґрунтованими. Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Судом враховано, що розглядаючи даний трудовий спір, пов`язаний зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Суд звертає увагу, що скорочення чисельності та скорочення штату - поняття не тотожні. Чисельність працівників - це списочний склад працюючих і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату представляє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. Виходячи із зазначеного, можна зробити висновок, що при скороченні чисельності майже завжди відбувається скорочення штату, оскільки зміна чисельності працівників відображається відповідним чином у штатному розписі. А при скороченні штату чисельність може не тільки не зменшитись, а в окремих випадках навіть збільшитись, якщо, наприклад, одночасно із скороченням до штатного розпису вводяться нові посади. Однак, незважаючи на безумовне право роботодавця визначати чисельність і штат працівників, процедура звільнення працівника у випадку скорочення має чітко відповідати вимогам законодавства про працю, тобто відбуватись на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників відповідачем. Судом встановлено, що трудовий договір між позивачем і відповідачем був розірваний у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, які передбачали скорочення штату працівників ПП «Автотранском» - сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення, а саме начальник сектору (1 штатна одиниця). Частиною 1 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Персональне письмове попередження про наступне звільнення було надано для ознайомлення позивачу 01.07.2019 року, з яким він ознайомився 02.07.2019 року, а наказ про звільнення позивача з роботи було видано 02.09.2019 року, тобто через 2 місяці. Суд, враховуючи вищевказане прийшов до висновку, що відповідачем було дотримано вимоги ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України при звільненні позивача. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у п. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою, на іншу роботу. За приписами ч. 1 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважене право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник є таким, що належно виконав наведені вище вимоги КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. У разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник підлягає звільненню відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач тричі (08.07.2019 року, 05.08.2019 року та 21.08.2019 року) пропонував позивачу обрати іншу роботу за його професією та/чи кваліфікацією серед наявних вакансій в ПП «Автотранском». Обставини наявних вакансій на підприємстві також підтверджуються звітністю ПП «Автотранском», яка була подана в період з 02.07.2019 року по 02.09.2019 року до Львівського міського центру зайнятості (т. 1 а.с. 142-153). Однак позивач не подав заяви до ПП «Автотранском» про прийняття пропозиції щодо переведення на іншу посаду. На заяву позивача від 12.08.2019 року щодо вакансії Керівник групи підрозділів в м. Вінниця відповідач листом від 06.09.2019 року №432 повідомив позивача про відсутність такої посади у штатному розписі, а відповідно і вакансії. Як вбачається із наданих відповідачем копій штатних розписів ПП «Автотранском» станом на 02.07.2019 року (т. 1 а.с. 135-141), станом на 01.05.2019 року (т. 2 а.с. 8-14), станом на 03.09.2019 року (т. 2 а.с. 15-21) у підприємстві була відсутня посада Керівник групи підрозділів. Також суд вважає неналежним доказом наявності у відповідача вакантних посад «Фахівець з обліку транспортного підприємства», «Прибиральник в офіс», «Керівник групи підрозділів», «Головний (провідний) інженер» роздруківки з сайту Work .ua, оскільки наявними в матеріалах справи копіях штатних розписів підприємства такі посади були відсутні. Частиною 2 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Власник або уповноважений ним орган при вивільнені працівників у випадках змін в організації виробництва і праці повинен дотримуватися вимог ст. 42 КЗпП України, якою встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Статтею 42 КЗпП України визначено осіб, яким при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається перевага в залишенні на роботі. Крім того, ст. 42 КЗпП України визначено категорії працівників, хоча вони й не є вичерпними, які мають переважне право на залишення на роботі, однак дані критерії не стосуються працевлаштування. Законом чітко визначено наслідки відмови від запропонованих роботодавцем вільних посад: допускається звільнення працівника з підстав, зазначених, зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно (ст. 49-2 КЗпП України). Варте уваги те, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Однак, якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). На вищезазначене також звернув увагу Верховний Суд України в п. 19 Постанови Пленуму № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів». Суд вважає, що [PERSON] не мав переважного права на залишення на роботі, оскільки таке право враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, тоді як у даному випадку мало місце скорочення штату працівників ПП «Автотранском» - посада начальника сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення (1 штатна одиниця), тобто скорочення посади позивача, яка була єдиною. За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Судом встановлено, що на засіданні первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» від 23.08.2019 року погоджено розірвання трудового договору у зв`язку зі скороченням штату працівників з [PERSON] , згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Суд, враховуючи вище вказане прийшов до висновку, що відповідачем було дотримано вимоги ст. 43 КЗпП України при звільненні позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що відповідачем на виконання ч. 1 ст. 116 КЗпП України було письмово повідомлено позивача про нараховані суми грошових коштів, належні йому при звільненні, що підтверджується підписом позивача у наказі про звільнення від 02.09.2019 року. Обставини щодо не проведення із позивачем розрахунку в день його звільнення суду не повідомлялися. Крім того, такі обставини не були підставою звернення до суду із даним позовом. Суд дійшов висновку, що відповідачем було дотримано вимоги трудового законодавства при звільненні позивача. Твердження позивача щодо порушення вимог закону при попередженні позивача про звільнення та прийнятті рішення про його звільнення з роботи, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи і спростовуються належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, дослідженими судом під час розгляду справи. Отже, враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання незаконним звільнення [PERSON] . З огляду на те, що судом не встановлено підстав для визнання незаконним звільнення [PERSON] , тому не підлягають задоволенню позовні вимоги, які перебувають у безпосередньому матеріально-правовому зв`язку між собою - про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи положення ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витати, понесені позивачем, слід залишити за ним. Доказів понесення відповідачем судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed