Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Виконавчий комітет Димерської селищної ради звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з заявою про визнання [PERSON], [INFO], недієздатною та встановлення опіки. В обґрунтування своєї заяви вказали, що у стаціонарному відділені Вишгородського районного територіального центру соціального обслуговування у смт. Димер, Вишгородського району Київської області, проживає [PERSON], [INFO], яка з дитинства є інвалідом 2 групи. [PERSON] зареєстрована на території Димерської селищної ради за адресою: с. Рикунь, вул. Гагаріна, буд. 38, але про проживає у стаціонарному відділені центру, як одинока особа, що потребує постійної сторонньої допомоги. Також у [PERSON] проявляються ознаки стійкого психічного розладу та вона перебуває на обліку у лікаря-психіатра із 2000 року з діагнозом F 70.0 (розумова відсталість). На даний час психічне захворювання [PERSON] загострилось, її неадекватна поведінка загрожує іншим влаштованим у стаціонарному відділені, остання не впізнає персонал, не усвідомлює та не запамятовує своїх дій, не керує ними. У звязку із чим, заявник просить визнати недієздатною [PERSON]В та призначити їй опікуна, оскільки це необхідно для забезпечення її особистих немайнових та майнових прав і інтересів, оскільки вона за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обовязки. В судове засідання заявник не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримала та просила про їх задоволення. Представник Вишгородського районного територіального центру соціального обслуговування у судове засідання не прибув, надав суду заяву у якій проти заяви не заперечує та просить судовий розгляд справи проводити за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 10). Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК від 14 січня 2009 року, [PERSON] є інвалідом з дитинства та їй встановлено 2-ї групу інвалідності (а.с. 7). Відповідно до довідки МСЕК від 13.01.2010 року, [PERSON] встановлено 2-гу групу інвалідності довічно (а.с. 9). Згідно рішення виконавчого комітету Димерської селищної ради від 31 жовтня 2016 року № 108, затверджено висновок опікунської ради щодо доцільності призначення [PERSON] опікуна [PERSON] на період влаштування її спеціалізований заклад (а.с. 3). З висновку судово психіатричної експертизи № 108ц, щодо вирішення питання дієздатності [PERSON], [INFO], встановлено, що [PERSON] з раннього дитинства страждає на хронічний психічний розлад легку розумову відсталість (МКХ-10, F70,1) олігофренію в ступеню вираженої дебільності із емоційно-вольовою нестійкістю, тому вона не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 81-82). Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Згідно з частиною 1 статті 237 ЦПК України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подана членами її сімї, органом опіки та піклування, наркологічним або психіатричним закладом. Відповідно до частини 1 статті 239 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоровя фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово психіатричну експертизу. Відповідно до частини 1 статті 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Однак, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 акцентовано увагу судів на тому, що висновок експерта не має на перед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й обєктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Судом доведено, що [PERSON] страждає на хронічний психічний розлад легку розумову відсталість, олігофренію в ступеню вираженої дебільності із емоційно-вольовою нестійкістю, тому вона не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому суд приходить до висновку, про доцільність визнання [PERSON] недієздатною. Визнаючи [PERSON] недієздатною, суд вважає за необхідне призначити їй опікуна, керівника Вишгородського районного територіального центру соціального обслуговування [PERSON] до моменту влаштування [PERSON] до спеціального лікувального психоневрологічного закладу. Згідно статті 58 ЦК України опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до частини 1статті 60 статті ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатною та встановлення над нею опіки.

Outcome: approved