Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу в попередньому судовому засіданні у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок № 89 по вул. Жовтнева в с. Котловина Ренійського району Одеської області; копія витягу про реєстрацію права власності; копія свідоцтва про право власності; копія державного акту на право власності на земельну ділянку; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.07.2008 р., належить житловий будинок № 89 по вул. Жовтнева в с. Котловина Ренійського району Одеської області. У січні 2006р. відповідач, як власник, подарував позивачу вищевказаний житловий будинок, передавши у володіння та користування належну йому на праві власності нерухомість. Тоді ж позивач заселився на житлоплощу вищевказаного будинку, з того часу мешкає в ньому, утримує будинок та прилеглу територію, сплачує комунальні платежі тощо. Отже, з 2006 р. по теперішній час позивач фактично, відкрито та безперервно володіє житловим будинком № 89 по вул. Жовтнева в с. Котловина Ренійського району Одеської області, стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, проводив поточний, капітальний ремонти та ін. З 2006 р. відповідач, як власник вищевказаного житлового будинку, жодного разу не витребував у позивача майно, вимог щодо повернення будинку не висував, на будинок не претендує та не заперечує, щоб позивач оформив на себе право власності на вказаний житловий будинок. Також, у 2008 році позивач домовився з відповідачем про купівлю-продаж належної останньому земельної ділянки площею 0,2500 га., яка розташована на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області, по вул. Жовтнева, 89, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯИ №949166. Таким чином, сторони домовилися про усі суттєві умови договору, так відповідач передав позивачу земельну ділянку у натурі, а позивач прийняв її та передав відповідачу обумовлену договором грошову компенсацію. Фактично позивач вступив у володіння та користування зазначеним майном. Через деякий час позивач звернувся до відповідача, з метою посвідчення договору у нотаріальному порядку, але останній відмовився, мотивуючи тим, що він працює у іншому місті, таким чином ухилившись від виконання зобовязання . Крім того, пізніше позивач дізнався, що на момент укладання договору відповідач не був власником земельної ділянки. Держаний акт на право власності на вказану земельну ділянку було видано 29.03.2010 року. Таким чином, придбане позивачем нерухоме майно, земельна ділянка, була відчужена особою, яка не мала на це права. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що він правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим нерухомим майном більше десяти років, а тому набув право власності житловий будинок № 89 по вул. Жовтнева в с. Котловина Ренійського району Одеської області, оскільки з 2006р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на вищевказану квартиру. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як виходить з наданих доказів, у 2006р. між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про передачу у володіння та користування житловий будинок № 89 по вул. Жовтнева в с. Котловина Ренійського району Одеської області. За весь час володіння позивачем вказаним житловим будинком, відповідач, як власник вказаного майна, не предявляв до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, не брав участі у його утриманні та не ніс витрат по сплаті належних платежів. Також, позивач, як добросовісний набувач, у відповідності до ст. 330 ЦК України набув право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га., розташованої на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області, так як позивач придбав у відповідача майно, яке останній не мав права відчужувати і це майно не може у відповідності до ст. 388 ЦК України бути витребуваною у позивача, тому що воно не було загублено власником, не було викрадено та не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. На момент розгляду справи в суді відповідач [PERSON], не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком є добросовісним (тобто позивач вважає, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про її передачу у володіння та користування), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачує комунальні платежі за утримання будинку, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок № 89 по вул. Жовтнева в с. Котловина Ренійського району Одеської області, цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого останній набув право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на вищевказаний житловий будинок та земельної ділянки.

Outcome: approved