Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за невиконаним договором купівлі-продажу електроніки від 14 вересня 2012 року у сумі 160000,00 доларів США та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 6890,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що у вересні 2012 року до нього за місцем його роботи прибув раніше знайомий йому [PERSON], який займався бізнесом, пов'язаним з торгівлею ексклюзивної і дорогої звуковідтворювальної апаратури Hi-End і запропонував йому придбати у нього комплект електроніки Hi-End, а саме: «Ayon audio. Titan EVO. Mono 75w 2 одиниці - 132000 євро, підсилювач потужності Ayon audio Spheres III Linestage 36300 євро 1 одиниця, попередній підсилювач KHARMA Elegance Double Eleven Signature 2 одиниці EI-dBII-l,Os 45000 євро, звукові колонки KHARMA, усього за ціною 160 тисяч доларів США. Його зацікавила ця пропозиція, так як він знав, що така апаратура коштує дорожче, ніж запропонована [PERSON] ціна, тому він запитав у останнього, де ця апаратура і чи можна її оглянути і протестувати. На це [PERSON] повідомив йому, що електроніка знаходиться на складах митниці і у нього є можливість викупити цю музичну апаратуру, як конфіскат, і продати йому за значно нижчою, ніж ринкова, ціною 160000,00 доларів США. Поставити електроніку відповідач зобов'язався у строк до 01 червня 2013 року, впритул до його дня народження (02 червня). Він став називати йому прізвища його знайомих керівників та працівників митної служби України та переконав його, що ця покупка зазначеної музичної апаратури буде законною і вигідною для нього. [PERSON] повідомив йому, що він готовий підписати будь-які розписки і договори, які стосуються виконання ним своїх зобовязань по поставці для нього цієї апаратури в м. Дніпропетровськ. Позивач повірив у серйозність намірів [PERSON] продати йому вищезазначену електроніку і 14 вересня 2012 року він, перебуваючи в приміщенні свого офісу, в присутності свідків, передав [PERSON] гроші в сумі 160000,00 доларів США, про що він власноруч написав розписку про отримання 160000,00 доларів США. Згідно з домовленістю, він повинен був негайно поїхати до м. Києва і розпочати вирішувати всі питання по придбанню звуковідтворювальної апаратури Hi-End. Через 10 днів [PERSON] приїхав і розповів йому історію про те, що уся замовлена ним апаратура знаходиться на зберіганні на складах митниці для остаточного оформлення документів. Але з'ясувалося, що вартість апаратури буде складати не 160000,00 доларів США, а 172 тисячі доларів США. [PERSON] надав йому копії якихось документів на апаратуру і попросив його додатково передати йому ще 12 тисяч доларів США для остаточного розрахунку за електроніку. Він погодився, але сказав, що надасть трохи пізніше - з собою не було такої суми грошей. 11 жовтня 2012 року позивач, у присутності свідків, по домовленості з [PERSON], передав його співробітниці [PERSON], гроші в сумі 12 тисяч доларів США для передачі [PERSON], про що вона також власноруч написала йому розписку. Також, [PERSON] сказала йому, що гроші вона негайно передасть [PERSON] як він зявиться у Дніпропетровську, і що апаратура для нього вже підготовлена і чекає доставки в м. Дніпропетровськ. Він зрозумів, що [PERSON] повністю володіє справами [PERSON], і тому без заперечень передав їй зазначену суму. Після отримання від нього додатково 12000 доларів США, [PERSON] тривалий час йому розповідав про нібито виникнення непередбачених форс-мажорних обставинах та труднощах, які постійно заважали йому закінчити питання з оформлення документів і передачі йому зазначеної музичної апаратури в обумовлений строк. Він запевняв його в тому, що апаратура є в наявності і знаходиться у нього на зберіганні на митних складах, але потребує проходження певних процедур, що потребує певного часу, і запропонував йому змінити кінцеву дату поставки електроніки, на що позивач, ввійшовши в його положення, повністю довіряючи відповідачу, погодився подовжити строк поставки електроніки до новорічних свят, тобто вони узгодили, що кінцевою датою поставки відповідачем йому електроніки буде 31.12.2013 року. Дата була обумовлена ним тим, що він хотів на новорічні свята запросити до себе до дому друзів та послухати гарну музику на гарній високоякісній апаратурі. Але і до 31.12.2013 року відповідач електроніку йому не поставив. Підозрюючи, що [PERSON] дурить його, він став перевіряти інформацію, яку повідомляв йому останній. Йому стало відомо, що [PERSON] не має законного та зареєстрованого бізнесу, не має у власності ніякої нерухомості. він став підозрювати, що відповідач взагалі не збирався виконувати свої зобов'язання за договором та поставити йому комплект електроніки. Йому також стало відомо, що [PERSON] раніше притягувався до кримінальної відповідальності за контрабанду. З огляду на це, він став вимагати від [PERSON] або поставити йому умовлену електроніку, або повернути йому гроші. [PERSON], в присутності свідків, розповів йому, що він обов'язково з ним розрахується і почав просити його почекати і надати час. Враховуючи їхні довірчі з відповідачем стосунки, та те, що він раніше замовляв у нього певну електроніку і відповідач належним чином виконував свої зобов'язання, він погодився почекати. Таку відстрочку він надавав йому декілька разів і намагався вирішити спір позасудовим порядком, але станом на листопад 2016 року відповідач ані електроніки, ані грошей так і не повернув позивачу. А тому, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, він в письмовому порядку «Укрпоштою» та кур'єрською доставкою звернувся за всіма відомими йому адресами [PERSON] та повідомив його про те, що відмовляється від договору на поставку йому електроніки та попросив повернути попередню оплату за договором у розмірі 172000,00 доларів США. Проте, відповідач своїх зобовязань не виконав. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача та просили відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказали, що долучена до матеріалів справи розписка не відповідає умовам належності вчиненого між сторонами правочину, у звязку з тим, що з її змісту неможливо встановити між якими сторонами виникли правовідносини, з якого предмету та у який спосіб повинно бути виконано зобовязання. Так, зі змісту розписки незрозуміло від кого саме [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 160000,00 доларів США, з якою метою, який товар необхідно на вказані кошти придбати та в які терміни необхідно його поставити, а також взагалі не визначено обовязку [PERSON] повернути вказані грошові кошти. Відповідач стверджує, що жодного договору купівлі-продажу між ним та позивачем, щодо придбання електронної апаратури, не укладалось взагалі, а відповідач ніколи не отримував від [PERSON] грошові кошти у розмірі 160000,00 доларів США з метою придбання для нього будь-якої електронної апаратури. Залучена до матеріалів справи розписка, яка є вирваним з контексту іншої справи документом, взагалі не дає змогу встановити з приводу яких правовідносин та між якими сторонами її було складено, а отже, її виконання є неможливим та таким, що суперечить нормам чинного в Україні законодавства, тим паче шляхом винесення судового рішення, за документом, який не дає можливості ідентифікувати навіть сторони взаємовідносин та перелік договірних зобовязань. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 14 вересня 2012 року [PERSON] підписав розписку про отримання 160000 доларів США (а.с.6). Позивач стверджує, що 14 вересня 2012 року між ним, [PERSON], та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу електроніки, на виконання якого ним й було передано відповідачу грошові кошти в сумі 160000 доларів США, що підтверджується розпискою, яку написав власноручно відповідач, а останній, в свою чергу, повинен був у визначений договором строк поставити йому комплект електроніки Hi-End, а саме: «Ayon audio. Titan EVO. Mono 75w 2 одиниці - 132000 євро, підсилювач потужності Ayon audio Spheres III Linestage 36300 євро 1 одиниця, попередній підсилювач KHARMA Elegance Double Eleven Signature 2 одиниці EI-dBII-l,Os 45000 євро, звукові колонки KHARMA. Позивач звернувся до суду, оскільки, за його словами, відповідачем не виконано умови договору купівлі-продажу електроніки від 14 вересня 2012 року, щодо поставлення вищевказаної електроніки Hi-End, у звязку з чим він просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за невиконаним договором у сумі 160000,00 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Так, відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України, у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики, що передбачено ст. 1046 ЦК України. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Разом з тим, позивачем не доведено суду належними доказами, що між ним та відповідачем дійсно був укладений договір купівлі-продажу електроніки від 14 вересня 2012 року. Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання же позивача на розписку відповідача, згідно якої 14 вересня 2012 року [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 160000 доларів США, як доказ укладання між ними договору та підтвердження отримання останнім грошей на виконання цього договору, судом вважаються необґрунтованими з огляду на наступне. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно та незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Разом з тим, розписка написана 14 вересня 2012 року [PERSON] про отримання грошових коштів не містить зобовязання про їх повернення, не містить відомостей від кого взагалі отримана така сума та на виконання якого правочину (оскільки позивачем зазначено договір купівлі-продажу електроніки). Вищевказані правові позиції також висловлені Верховним Судом України в його постановах від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1967цс15 та від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13. З урахуванням всього вищевказаного, суд прийшов до висновку, що позивач не довів факту укладання договору купівлі-продажу електроніки між ним та відповідачем. За таких обставин, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Крім того, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні його позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, задоволенню також не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed