Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] , третя особа Райгородська сільська рада про визначення місця проживання малолітньої дитини, мотивуючи її тим, що 12 квітня 2016 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюбу згідно з актовим записом №1 вчиненим виконавчим комітетом Райогородської сільської ради Немирівського району Вінницької області. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.01.2017 у них народився син - [PERSON] , актовий запис № 28 від 27.01.2017 вчинений Немирівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 24.09.2020 у справі № 930/1116/20 шлюб між сторонами розірвано та сторони проживають окремо. Після розлучення батьків дитина залишилася проживати з батьком. Згідно з актом обстеження умов проживання від 09 грудня 2020 року у складі комісії Райгородської сільської ради встановлено факт проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] у с. Самчинці Немирівського району Вінницької області. Дохід сім`ї становить 12 000 грн. в місяць, що складається із заробітної плати позивача та його батьків. У дитини відсутні потреби у поліпшенні житлових умов. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: у дитини є іграшки, дитячі книжки, що відповідають віку. Дитячий одяг чистий та відповідає сезону. Батько підготував усі необхідні документи для влаштування сина у заклад дошкільної освіти. Слід звернути увагу, що позивач має постійну роботу з нормованим робочим днем. З роботодавцем укладений трудовий договір, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати, яка становить 5000 грн., що підтверджується довідкою про доходи № 5 від 07.12.2020. Позивач також має постійне місце проживання, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою Райгородською сільською радою № 02/24-41 від 09.12.2020, в якій зазначається, що дитина - [PERSON] проживає разом із батьком в одному будинку. Згідно з довідкою-характеристикою № 02.24.21 від 01.12.2020, виданою на позивача, зазначено, що син [PERSON] , [INFO] , більшість часу проживає з батьком - [PERSON] . За останнім не спостерігалось ніяких порушень громадського порядку, а також ніяких компрометуючих матеріалів на нього у виконкомі Райгородської сільської ради немає. Позивач любить свого сина є уважним, добрим та приділяє йому увагу та має змогу забезпечити його всім необхідним. Постійно слідкує за станом здоров`я сина, його розвитком, виховує та піклується про нього. Син потребує уваги як батька, так і матері, тому в жодному разі позивач не буде перешкоджати побаченням відповідача із сином. Відповідачка від травня 2020 року і по теперішній час лише пару разів зустрічалася із сином. Тому позивач вважає, що перебування сина в сім`ї відповідача негативно вплине на його виховання та здоров`я. А позивач хоче дати дитині освіту і добробут. Позивач планує жити разом із сином окремо за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим станом на дату подання позову проводиться ремонт для переїзду у зазначений будинок. 19.07.2021 року на електронну адресу суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача [PERSON] , з яких вбачається, що причиною визначення місця проживання дитини, а саме [PERSON] є оформлення дитини до дошкільного навчального закладу (дитячого садочку), так як це буде відповідати гармонійному розвитку та інтересам дитини. Однак без погодження відповідача, оформлення дитини до дитячого садочку є утрудненим . Крім того, до переліку документів необхідно подати довідку про офіційне місце проживання [PERSON] з батьком, так як позивач бажає виховувати та піклуватись про останнього. Виклад позиції відповідача. Відповідачка [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подала, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 11.05.2021 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача Від учасників процесу заяв і клопотань по справі не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 11.05.2021 року прийнято до розгляду вище вказану позовну заяву та призначено підготовче засідання по справі. В судове засідання сторони по справі не з`явилися, від представника позивача [PERSON] подано заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просить задовільнити. Відповідачка [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує, так як не має фінансової можливості утримувати сина. Від представника третьої особи Райгородської сільської ради надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали не заперечують проти їх задоволення. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. В підготовчому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, суд вирішив здійснювати підготовче засідання у відсутність сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Так як від відповідачки подана заява про визнання позову, тому суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, немає. Дослідивши матеріали справи, а саме копію паспорта позивача [PERSON] (а.с.9), копію довідки-характеристики виданої Райгородською сільською радою (а.с.11), копію свідоцтва про народження дитини [PERSON] (а.с.12), копію рішення про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою (а.с.13), копію паспорта відповідачки (а.с.14), копію акту обстеження умов проживання від 09.12.2020 року (а.с.15), копію довідки про доходи позивача (а.с.16), копію довідки про склад сім`ї (а.с.17) та враховуючи заяву про визнання позову відповідачем, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно ст..7 СК України вбачається, що жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Згідно ст. 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Згідно ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. При вирішенні питань, які стосуються життя дитини здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тлумачення статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У частині першій статті 161 СК України зазначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що: у статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Висновки суду Враховуючи вище викладене, взявши до уваги додаткові пояснення представника позивача, в яких зазначено те, що основною причиною визначення місця проживання дитини з батьком є оформлення [PERSON] до дошкільного навчального закладу без погодження відповідача, взявши до уваги заяву відповідачки, яка позовні вимоги визнала, не заперечила щодо їх задоволення, так як не має коштів на утримання дитини, тому суд дійшов висновку задовільнити позовні вимоги в повному обсязі. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем [PERSON] .

Outcome: approved