Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

В грудні 2019 року позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулось до суду із вказаним позовом, з урахуванням змінених вимог в редакції від 12 лютого 2021 року, просили стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за централізоване опалення в розмірі 14087 гривень 20 копійок, суму індексу інфляції у розмірі 284,70 гривень, 3 % річних у розмірі 456 гривень 38 копійок, а також відшкодувати судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 1921 грн. В обґрунтування позову вказали, що АТ «Криворізька теплоцентраль» надає послуги щодо здійснення постачання теплової енергії для потреб опалення і гарячого водопостачання населенню. Позивач свої зобов`язання виконав, надав послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі належним чином не оплатили отримані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 26.06.2018 року по 31.12.2020 рік в розмірі 14828,28 гривень. Беручи до уваги наявну в матеріалах справи інформацію, що з 26.06.2018 року власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , що також підтверджується Витягом про державну реєстрацію права власності 241211387 та інформацією з особового рахунку № [NUMBER] , а також [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою з 17.07.2018 року, у зв`язку з чим просили стягнути з відповідачів солідарно заборгованість, а також 3 % річних - 456,38 грн., інфляційні втрати - 284,70 грн. та витрати на сплату судового збору. 11 січня 2020 року ухвалою суду було прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб. 27 липня 2020 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позовні вимоги задоволені. Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року заочне рішення від 27 липня 2020 року скасовано за заявою відповідача,та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12 лютого 2021 року представником позивача надана суду заява про зміну предмету позову. 11 березня 2021 року судом вирішено клопотання представника позивача про залишення позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості без розгляду. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнали у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З наданої АТ «Криворізька теплоцентраль» виписки з особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що за вказаною адресою зареєстровано [PERSON] з 17 липня 2018 року, [PERSON] з 17 липня 2018 року. Власником вказаної квартири зазначена [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування №1-810 від 26.06.2018 року (а.с.118). Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною першою ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлений ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 26 червня 2018 року по 01 січня 2021 року по особовому рахунку № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] за послуги з централізованого опалення, заборгованість складає 14087,20 гривень (а.с.112). Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачами не надано. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Вирішуючи заяву відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, оскільки заявлені позивачем вимоги в уточненій редакції не виходять за межі трирічного строку позовної давності. Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2статті 625 ЦК України. Таким чином, згідно з розрахунку доданого до позову, з відповідачів підлягають стягненню 3% річних у сумі 456,38 грн. та інфляційні втрати у сумі 284,70 грн. (а.с. 114,115). Ст. 141 ЦПК України визначено, що у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідачів підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору в рівних частинах з кожного окремо по 960 гривень 50 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved