Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

В вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті баби [PERSON], яка померла 03 грудня 2016 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 грудня 2016 року помела його баба [PERSON], спадкова справа після її смерті не відкривалась. А в вересні 2017 року [PERSON] стало відомо, що його баба [PERSON], 10 липня 2003 року склала заповіт, відповідно до якого, вона на випадок своєї смерті все своє майно заповіла позивачу. У встановлений законом строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки постійно перебуває із дружиною на заробітках за межами України та про наявність спадкового майна йому стало відомо лише в 2017 році. Приватний нотаріус Старосинявського районного округу [PERSON] відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої із-за пропуску строку прийняття спадщини. Позивач та представник позивача в підготовчому судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні визнала позовні вимоги в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Згідно положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України\~ спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] померла 03 грудня 2016 року в с.Липки, Старосинявського району, Хмельницької області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 330, згідно даних свідоцтва про смерть серії 1-БВ № 294157, виданого Старосинявським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 05 грудня 2016 року. Згідно заповіту, посвідченого секретарем Адампільської сільської ради [PERSON] від 10 липня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №53, [PERSON], все майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде ії належати на день смерті і на що вона за законом буде мати право, заповіла своєму внуку [PERSON]. Позивач [PERSON], [INFO], являється онуком померлої [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження його матері (відповідача) [PERSON], серії ЯК № 361065, виданого Цимбалівською сільською радою Старосинявського району Хмельницької області 01 червня 1955 року, де матірю останньої вказана, [PERSON]. У відповідності свідоцтва про шлюб серії 1-БВ №366709, виданого Адампільською сільською радою старосинявського району Хмельницької області 23 листопада 1980 року відповідачка після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Пагас». Згідно витягу, сформованого, приватним нотаріусом [PERSON] спадкова справа до майна померлої 03 грудня 2016 року [PERSON] не відкривалася, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 53302638 від 14.09.2018 року. Листом - відмовою приватного нотаріуса Старосинявського районного нотаріального округу [PERSON] від 11.09.2017 року № 911/01-16 позивачу рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 03 грудня 2016 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Положеннями ч. 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України закріплено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази, кожний окремо і у їх сукупності, на підставі досліджених обставин справи, суд приходить до переконання, що оскільки позивач юридично не був обізнаний з вимогами закону щодо порядку та строків прийняття спадщини, вказує, що не знав про наявність заповіту на його користь, враховуючи те, що позов визнається відповідачем ці обставини не можуть розцінюватись судом, як зневажливе ставлення до своїх прав чи як відмова від спадщини, тому з врахуванням норм законності, моралі, справедливості, поваги до людини та її законних прав та інтересів, суд визнає поважними причини пропуску позивачем строку прийняття спадщини, в звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved