Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) та [PERSON], за участю третіх осіб: ВДАІ Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому, з урахуванням заяви від 25.06.2015 року просив суд визнати недостовірною інформацію, поширену [PERSON] 20.10.2014 року в поясненнях до ВДАІ Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві наступного змісту: в абзаці 1 сторінки 1: «Після 15 год. рухався по вул. Олени Теліги зі сторони Московського мосту у напрямку метро Дорогожичі. Минувши перехрестя з вул. Ольжича в середньому ряду помітив за 20 метрів авто, що зупинилося. Понизивши швидкість майже до зупинки зі швидкості приблизно 30 км/год, відпустив педаль тормозу і в стані маленького руху відчув удар позаду авто», в абзаці 2 сторінки 2: «Крім водія у авто Шевроле було два пасажира. При ДТП потерпілих немає» та спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом зобов'язання [PERSON] в 10-денний строк з дня набрання рішенням законної сили доповнити Пояснення шляхом подачі у письмовому вигляді доповнень до Пояснень від 20.10.2014 року до ВДАІ Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві у відповідності до резолютивної частини рішення. Окрім того, просив відшкодувати йому завдану моральну шкоду в сумі 4500,00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.10.2014 року відповідачем було надано до ВДАІ Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві письмове пояснення, в якому було поширено недостовірну інформацію, оскільки пояснення відносно того, що відповідач «Після 15 год. рухався по вул. Олени Теліги зі сторони Московського мосту у напрямку метро Дорогожичі. Минувши перехрестя з вул. Ольжича в середньому ряду помітив за 20 метрів авто, що зупинилося. Понизивши швидкість майже до зупинки зі швидкості приблизно 30 км/год, відпустив педаль тормозу і в стані маленького руху відчув удар позаду авто», в абзаці 2 сторінки 2: «Крім водія у авто Шевроле було два пасажира. При ДТП потерпілих немає», суперечить поясненням учасників дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], [PERSON], свідків, які були в автомобілі Шевроле та свідка, який перебував на зупинці громадського транспорту навпроти місця ДТП [PERSON] Окрім того, пояснення відповідача, зазначені в абзаці 2 сторінки 2: з приводу того, що «Крім водія у авто Шевроле було два пасажира. При ДТП потерпілих немає» також містять недостовірну інформацію, оскільки у позивача та свідків ДТП наявні посттравматичні наслідки ДТП у вигляді погіршення настрою, постійного нервового стресового стану, втрати апетиту та нормального сну. Враховуючи викладене, а також із посиланням на ч. 3 ст. 277 ЦК України, просив суд визнати недостовірною та спростувати вказану недостовірну інформацію та вважав, що діями відповідача йому також було завдано моральної шкоди, яку позивач оцінив в 4500,00 грн. У зв'язку із закінченням терміну повноважень судді [PERSON]., 17.07.2015 року згідно із протоколом автоматичного розподілу справ між суддями, справу передано на розгляд судді Рибаку М.А. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив суд про його задоволення. Пояснив, що відповідачем було надано умисно різні за змістом пояснення після вчинення ДТП з метою уникнення відповідальності. Завдяки поширеній відповідачем недостовірній інформації в поясненнях до ВДАІ, на позивача 20.10.2014 року було складено протокол про адміністративне правопорушення та судом першої інстанції притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Представник третьої особи також в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що 20.10.2014 року о 16 год. по вул. О. Теліги, 31 у міст Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Шевроле», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], «Тойота», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Деу», д/н [NUMBER]. Після дорожньо-транспортної пригоди, їх учасниками були складені письмові пояснення до ВДАІ Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві (а.с. 48-51). Позивач вважав, інформацію, викладену відповідачем в своїх поясненнях недостовірною, а саме: в абзаці 1 сторінки 1: про те, що «Після 15 год. рухався по вул. Олени Теліги зі сторони Московського мосту у напрямку метро Дорогожичі. Минувши перехрестя з вул. Ольжича в середньому ряду помітив за 20 метрів авто, що зупинилося. Понизивши швидкість майже до зупинки зі швидкості приблизно 30 км/год, відпустив педаль тормозу і в стані маленького руху відчув удар позаду авто» та в абзаці 2 сторінки 2 про те, що: «Крім водія у авто Шевроле було два пасажира. При ДТП потерпілих немає». Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року N 1, у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру. Разом з тим вимоги про спростування інформації, яка, на думку позивача, є недостовірною і порушує його особисті немайнові права, поширена в наданих атестаційній комісії матеріалах (характеристиках, протоколах чи інших документах), можуть розглядатись судом у порядку, передбаченому статтею 277 ЦК. Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Так, позивач просить суд визнати недостовірною інформацію, яка міститься в письмових поясненнях відповідача, як учасника дорожньо-транспортної пригоди у справі про адміністративне правопорушення. Згідно із ст. 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що оцінка наданим учасниками дорожньо-транспортної пригоди поясненням, як і поясненням свідків є предметом розгляду у справі про адміністративне правопорушення, яке здійснюється за правилами, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення, оскільки викладена в них інформація є доказом у справі та має бути оцінена судом при ухваленні судового рішення. Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що 07.11.2014 року Шевченківським районним судом міста Києві було винесено постанову, якою [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 425 грн. (а.с. 54) Під час винесення вказаної постанови було також досліджено письмові пояснення учасників ДТП: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Станом на час розгляду справи, інформація з приводу набрання законної сили вказаною постановою відсутня. Проте, наведене також свідчить про те, що письмові пояснення [PERSON], інформацію, викладену в яких просить визнати недостовірною позивач, є доказом у справі про адміністративне правопорушення та її оцінку здійснює суд за правилами, встановленими КУпАП. Разом з тим, суд також відзначає, що частину 3 статті 277 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач в обґрунтування своєї позиції, було виключено на підставі Закону № 1170-VII від 27.03.2014. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання недостовірною та спростування інформації, в зв'язку із чим такі вимоги не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в сумі 4500,00 грн. суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Проте, позивачем жодним належним доказом не доведеного того, що внаслідок протиправних дій відповідача йому спричинено моральну шкоду, як і не встановлено вини відповідача у завданні позивачу такої шкоди. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed