Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу без його участі. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін; копія свідоцтва про народження доньки Діани, 09.01.2009 р. н.; копії паспорту позивачки з відміткою про шлюб; письмові заяви сторін. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 03 серпня 2010 р., зазначивши, що подружнє життя не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим між сторонами поступово втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, на теперішній час проживають окремо. Ними неодноразово робилися спроби щодо примирення, однак, вони позитивних результатів не надали. Таким чином, вже тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. Від шлюбу є неповнолітня дитина донька Діана, 09.01.2010 р. н., яка мешкає разом із матірю. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже тривалий час разом не проживають, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просила після розірвання шлюбу із відповідачем залишити за нею прізвище - «Остап». На підставі вищевказаних положень законодавства суд задовольняє вимоги позивачки щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу. У звязку із ситуацією, що склалася на момент розірвання шлюбу (тривале знаходження неповнолітньої дитини із матірю з моменту фактичного розпаду сімї, окреме мешкання сторін), суд визначає місце проживання доньки Діани разом із матірю. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved