Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

В жовтні 2013 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання права власності на будинок у розмірі по 25/100 частин в порядку спадкування за законом, який в червні 2014 року уточнили змінивши підстави та предмет позову шляхом його викладення в новій редакції, та в якому просили постановити рішення, яким усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON]; визнати за ним, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 50/100 частини домоволодіння [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області, після смерті спадкодавців - [PERSON] та [PERSON], як такого, що фактично прийняв спадщину; визнати за ним, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 50/100 частини земельної ділянки, яка розташована за адресою: буд. [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області, після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON], як такого, що фактично прийняв спадщину; визнати за ним, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 50/100 частини домоволодіння [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області, після смерті спадкодавців - [PERSON] та [PERSON], як такого, що фактично прийняв спадщину; визнати за ним, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 50/100 частини земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області, після смерті спадкодавців - [PERSON] та [PERSON], як такого, що фактично прийняв спадщину; судові витрати покласти на відповідача [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивачі вказали на те, що на праві приватної власності їх бабці [PERSON], належав індивідуальний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області та земельна ділянка, на якій розташований вищезазначений будинок. [INFO] року [PERSON] померла. Спадкоємцями першої черги за законом був їх батько [PERSON] та дядько - [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] - рідні брати і діти [PERSON]. Їх батько фактично прийняв спадщину, однак враховуючи те, що [PERSON] заповіту не залишив, згідно ст. 1261 ЦК України, вони є єдиними спадкоємцями першої черги після померлого. Після смерті батька у встановлений законом термін вони звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від їхнього батька. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] їм було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку, а також витягу з реєстру прав власності на спадковий житловий будинок. Правовстановлюючі документи знаходяться у відповідача, і надавати їх для належного оформлення їх права на спадщину відмовляється. Їх батько та, власне, самі вони (позивачі) неодноразово звертались до [PERSON], врахувати вік та стан здоров'я [PERSON] з проханням надання допомоги матері, але відповідач постійно ухилявся від надання допомоги. Враховуючи, тривале ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю батько позивачів та самі позивачі були вимушені самостійно нести всі турботи про батька, зокрема матеріальне забезпечення, побутове обслуговування, лікування здійснювати самостійно. Після смерті [PERSON], всі витрати на поховання їх батько та вони особисто самі взяли на себе, а тому за свій кошт придбавали місце на кладовище, замовили та встановили пам'ятник, придбали предмети похоронного призначення, оплатили ритуальні послуги. Вважають, що єдиною можливістю захисту свого законного права власності є звернення до суду згідно ст. 392 ЦК України, із позовною заявою про усунення від права на спадкування та визнання права власності на будинок та на земельну ділянку у розмірі по 50/100 за кожним із позивачів в порядку спадкування за законом. В лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просив визнати за ним, [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] [INFO] року; визнати за ним, [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON], померлої [INFO] року право власності на 1/2 частку земельної ділянки розташованої на території Дніпропетровської області Дніпропетровського району [ADDRESS] передану для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 1500 кв.м. та на 1/2 частку земельної ділянки розташованої на території Дніпропетровської області, Дніпропетровського району, [ADDRESS] передану для ведення особистого підсобного господарства площею 91 кв.м., які належали померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю II-ДП №101151, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської сільської ради № 148 від 15 грудня 1999 року; стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] на його користь витрати на оформлення технічної документації із землеустрою в розмірі 1900 грн., та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом вказав на те, що правовою підставою для подання позову є Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 вересня 2012 року виданої держаним нотаріусом Дніпропетровського району, так як спадкоємці за законом [PERSON], [PERSON] не надали нотаріусу правовстановлюючі документи на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район [ADDRESS]. [INFO] року померла його мати [PERSON]. Попередньо між ним та відповідачами була досягнута згода про спільне оформлення спадкових прав в нотаріальній конторі. Відповідачі знали, що правовстановлюючі документи знаходяться у нього і будь-які перешкоди для оформлення спадщини через нотаріальну контору відсутні. За свої кошти ним була виготовлена технічна документація для отримання кадастрових номерів на земельні ділянки. На цей час в матеріалах спадкової справи померлої [INFO] року [PERSON] знаходиться копія позовної заяви [PERSON], [PERSON] щодо визнання права власності на спірне спадкове майно, яку було долучено до матеріалів справи згідно з п. 4.13 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України «на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює права або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом». Таким чином в позасудовому порядку він не може оформити свої спадкові права на спірне майно. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представники у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Зустрічні позовні вимоги не визнали. Відповідач [PERSON] та його представники у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Свої позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали в повному обсязі. Представник Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив слухати справу без їх присутності (а.с.30). Вислухавши сторони та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується актовим записом № 106 від 24 травня 2005 року Виконавчого комітету Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] виданому 24 травня 2005 року (а.с.13). Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що складається з будинку літ. «А», загальною площею приміщень 51,2 кв.м., загальною площею 46,6 кв.м., житловою площею 21,7 кв.м., допоміжною площею 24,9 кв.м., площею літніх приміщень 4,6 кв.м., до складу якого входять: 1 - коридор площею 4,7 кв.м., 2 - комора площею 2,8 кв.м., 3 - кухня 17,4 кв.м., 4 - кімната площею 21,7 кв.м., І - веранда площею 4,6 кв.м., а також господарчих будівель та споруд: веранда літ. «а», навіс літ. «а1», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Ж», сарай літ. «Д», погріб літ. «пг», колодязь літ. «К», воріт з хвірткою № 1, замощення І, що підтверджується Технічним паспортом виготовленим станом на 18 липня 2008 року (а.с.23-25), та земельну ділянку [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,150 га, кадастровий номер 1221455400:02:006:0201 та передану для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0091 га, кадастровий номер 1221455400:02:006:0197, загальною площею - 0,1591 га в межах та згідно з планом, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 101151 виданого Кіровською селищною Радою народних депутатів 14 червня 2000 року на підставі рішення виконкому Кіровської селищної Ради народних депутатів від 15 грудня 1999 року № 148, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4790 (а.с.107). Заповітів [PERSON] не складала, спадкоємцями першої черги за законом після її смерті були її діти [PERSON] та [PERSON], які у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (а.с.49,56). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується актовим записом № 53 від 01 квітня 2010 року Виконавчого комітету Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] виданого 01 квітня 2010 року (а.с.14). Після його смерті відкрилася спадщина на частину майна, успадковану після смерті матері. Так, після смерті померлого [PERSON] спадкоємцями за законом є його діти - [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, у встановлений законом строк [PERSON] та [PERSON] звернулися до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримали відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, оскільки відсутні правовстановлюючі документи та витяг з реєстру прав власності на спадковий житловий будинок, тому державним нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду для оформлення спадкових прав, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 вересня 2012 року (а.с.17). [PERSON] та [PERSON] не мають змоги отримати дублікат правовстановлюючих документів у Дніпропетровському районному комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації, оскільки згідно ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухомість та їх обмежень» подібна інформація надається власнику майна або всім його спадкоємцям. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України, можливо за умови, якщо таке право на спадкування існує. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом повнолітні діти, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Частиною 5 ст. 1224 ЦК України передбачає, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. За змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України, лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Саме по собі ненадання допомоги спадкодавцеві не може бути підставою для усунення особи від права на спадкування. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»: правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Крім того, підлягає з'ясуванню судом і питання, чи потребував спадкодавець допомоги особисто від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про усунення [PERSON] від права спадкування за законом після смерті матері слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Отже, з вищевикладених норм цивільного законодавства вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, а [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки встановлено неможливість оформлення сторонами спадкових прав у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, то суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON], померлої [INFO] року та батька [PERSON], що помер [INFO] року на 1/4 частину земельної ділянки та 1/4 частину домоволодіння, що розташовані за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON], померлої [INFO] року та батька [PERSON], що помер [INFO] року на 1/4 частину земельної ділянки та 1/4 частину домоволодіння, що розташовані за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [INFO] року [PERSON] на 1/2 частину земельної ділянки та 1/2 частину домоволодіння, що розташовані по [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області; у задоволенні решти позовних вимог сторін відмовити. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] по 292 грн. 76 коп. сплаченого судового збору; стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] по 150 грн. сплаченого судового збору, з кожного, а також стягнути з [PERSON] судовий збір на користь держави у розмірі 304 грн. 52 коп. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на його користь витрат на оформлення технічної документації із землеустрою в розмірі 1900 грн. то вони задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] в своєму позові не надав вмотивованого обґрунтування даної позовної вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial