Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON], позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності, про що надали відповідну заяву. Позивачі на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі продажу від 18.12.1953 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 55 по вул. Інтернаціональна в м. Рені; копія договору дарування від 29.08.1996 р.; копії паспортів та кодів; копія звіту про проведення незалежної оцінки нерухомого майна. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі звернулися до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що власниками будинку № 55 по вул. Інтернаціональна в м. Рені Одеської області є [PERSON] в розмірі 4/10 частини будинку, [PERSON] в розмірі 5/10 частини будинку та [PERSON] в розмірі 1/10 частини будинку, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок № 55 по вул. Інтернаціональна в м. Рені Одеської області. У 2005 р. між позивачами та [PERSON], [PERSON], була досягнута домовленість про купівлю-продаж належного відповідачам житлового будинку № 55 по вул. Інтернаціональна в м. Рені Одеської області. Відповідачі, як фактичні власники, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, продали позивачам вищевказаний житловий будинок, передавши у володіння та користування фактично належний їм обєкт нерухомості, оскільки на той час співвласник будинку [PERSON], якій також належало 1/10 частини будинку, померла, про що позивачі не знали, таким чином, отримавши за це грошову компенсацію. На момент фактичного укладання угоди про купівлю-продаж нерухомості, позивачі не змогли оформити правочин у письмовому вигляді та засвідчити його нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на відповідачів не була виготовлена, однак сторони домовились зробити це згодом. Таким чином, з 2005р. по теперішній час, позивачі фактично, відкрито володіють житловим будинком № 55 по вул. Інтернаціональна в м. Рені Одеської області, стежать за його технічним станом, сплачують комунальні послуги, провели капітальний та поточний ремонти тощо. З 2005 р. відповідачі, інші правонаступники, у тому числі померлої [PERSON], жодного разу не витребували у позивачів вказане майно, вимог щодо повернення житлового будинку не висували, на нього не претендують. Позивачі стверджували, що неодноразово зверталися до відповідачів, із проханням переоформити нерухоме майно належним чином, але відповідачі кожен раз запевняли їх, що зроблять це пізніше, оскільки не проживають у місті. На сьогоднішній день, позивачі продовжують користуватися вищевказаним нерухомим майном, добросовістно та безперервно володіють та відкрито користуються житловим будинком, утримують його, зробили поточний та капітальний ремонти, тощо. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON], [PERSON] вважають, що мають всі підстави для визнання за ними право спільної власності на житловий будинок № 55 по вул. Інтернаціональна в м. Рені Одеської області, оскільки вони правомірно, добросовістно, відкрито та безперервно володіють чужим майном протягом 11 років, а тому право спільної власності на це нерухоме майно може бути визнано за ним. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їх доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як виходить з матеріалів справи та наданих доказів, у 2005 р. між позивачами та [PERSON], [PERSON], була досягнута домовленість про купівлю-продаж належного відповідачам житлового будинку № 55 по вул. Інтернаціональна в м. Рені Одеської області. Відповідачі, як фактичні власники, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, продали позивачам вищевказаний житловий будинок, передавши у володіння та користування фактично належний їм обєкт нерухомості, оскільки на той час співвласник будинку [PERSON], якій також належало 1/10 частини будинку, померла, про що позивачі не знали, таким чином, отримавши за це грошову компенсацію. На момент фактичного укладання угоди про купівлю-продаж нерухомості, позивач не зміг оформити правочин у письмомвому вигляді та засвідчити його нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на відповідача не була виготовлена. Таким чином, з 2005р. по теперішній час позивачі добросовістно, безперервно та відкрито володіють вищевказаним нерухомим майном, утримують його у належному стані, проводили поточний, капітальний ремонти тощо. За весь час володіння позивачами вищевказаним нерухомим майном, відповідачі, інші правонаступники, у тому числі правонаступники померлої [PERSON], не предявляли до позивачів жодних вимог про витребування нерухомості, не брали участі у її утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент фактичного укладання угоди про купівлю-продаж нерухомості, позивачі не змогли оформити правочин у письмовому вигляді та засвідчити його нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на відповідачів не була виготовлена, однак сторони домовились зробити це згодом. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачами житловим будинком із надвірними спорудами № 55 по вул. Інтернаціональна у м. Рені є добросовісним (тобто позивачі вважали, що вони володіють нерухомістю з законних підстав, оскільки фактично була досягнута домовленність про купівлю-продаж нерухомого майна, сторони домовились про усі суттєві умови договору, крім того, відбулося повне виконання договору), правомірним, відкритим (позивачі, вважаючи себе власниками, фактично володіють та користуються будинком, утримують його у належному стані та ін.) та безперервним. Таким чином, суд, дослідивши усі надані письмові докази, обставини справи, вважає, що житловий будинок із надвірними спорудами № 55 по вул. Інтернаціональна у м. Рені Одеської області з цілком законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON] та [PERSON], внаслідок чого останні набули право сумісної власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачів щодо визнання за ними права спільної власності на вищевказаний обьект нерухомості.

Outcome: approved