Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

В вересні 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 85000,0 грн.; понесені судові витрати, які складаються з судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 червня 2012р. по цивільній справі № 2320/1197/2012, з нього та інших осіб було стягнуто заборгованість за кредитом на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк». 10 січня 2013р. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення суду. З травня 2017р. на номер телефону позивача почали надходити дзвінки від осіб, які представлялися працівниками відповідача з вимогами про сплату суми боргу, а також на адресу позивача почали надходити письмові вимоги про повернення суми боргу. На думку позивача зазначені вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 19 липня 2018р. було відмовлено відповідачу у заміні сторони виконавчого провадження по цивільній справі № 2320/1197/2012, а також зазначені дії відповідача додатково спричиняють йому моральні страждання, оскільки порушують звичний спосіб його життя та членів його сім`ї, а тому на підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України позивач просив суд позов задовольнити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання представник відповідача не з`явився, поважності причин неявки суду не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18 червня 2012р. по цивільній справі № 2320/1197/2012, яке набрало законної сили, позов АТ КБ «Правекс-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 839-005/06Р від 06 липня 2006р. - задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк», заборгованість за кредитним договором: - по кредиту - 11472,0 дол. США, що еквівалентно відповідно до офіційного курсу НБУ 91598,18 грн., заборгованості по відсотках - 1604,0 дол. США, що еквівалентно 12807,14 грн., пені по кредиту - 547,0 дол. США, що еквівалентно 4367,52 грн., пені по відсотках - 197,0 дол. США, що еквівалентно 1572,95 грн., судовий збір сплачений позивачем при подачі позову - 1103,46 грн. Постановою головного державного виконавця від 11 березня 2015р. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/2320/644/12 виданого 28 листопада 2012р. Черкаським районним судом Черкаської області, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 8) ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що відповідачем безпідставно було направлено повідомлення про відступлення первісним кредитором вимог новому кредитору - відповідачу, та направлення на його адресу вимог про погашення заборгованості за кредитним договором № 839-005/06Р від 06 липня 2006р., що спричиняє йому моральні страждання, оскільки на думку сторони позивача він немає заборгованості за зазначеним кредитним договором. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ст. ст. 11-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. За змістом ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Стаття 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3, 5 Постанови за № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема доказів протиправної поведінки відповідача, а також те, що позивачем, як одним із боржників була сплачена заборгованість за кредитом в повному обсязі, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed