Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

В грудні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею в квартирі [ADDRESS] із знаттям його з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що 27.11.2015р. між [PERSON] і [PERSON] на забезпечення виконання своїх зобов'язань перед [PERSON] за договором позики від 27.11.2015р. зі змінами та доповненнями до нього, було укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS] Вказаний договір іпотеки передбачає право іпотекодержавтеля [PERSON] продати квартиру [ADDRESS] яка є предметом іпотеки, будь-якій особі від свого імені. Також, зазначає що він - [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Ця квартира належить йому на підставі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був укладений між [PERSON] та [PERSON] від 05.09.2016 року, та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В. та зареєстровано у реєстрі за № 5500. Відповідно до п. 5.3.2. договору іпотеки, продаж іпотекодержателем [PERSON] від свого імені квартири [ADDRESS] будь-якій особі здійснюється на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною, що буде встановлена відповідно до висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності, кваліфікація якого підтверджується сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності. Згідно з п. 1.1. цього договору купівлі-продажу від 05.09.2016р. на умовах, викладених у цьому договорі [PERSON] на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передав у власність належну [PERSON], а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] Відповідно до довідки № 5456 від 03.12.2016р., виданої [PERSON] КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району в м. Києві», у квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON]. [PERSON] втратив право власності на квартиру [ADDRESS] оскільки відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припинилося у зв'язку зі зверненням стягнення на майно за зобов'язаннями [PERSON] шляхом продажу [PERSON] від свого імені предмета іпотеки [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири № 70 від 05.09.2016р., а на підставі ст. 317 ЦК України [PERSON], втративши право власності, втратив відповідно і право користування житловою площею вказаної квартири. Наявність реєстрації місця проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] позбавляє власника вказаної квартири, [PERSON], можливості вільно користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою. Позивач в судове засідання не з'явився, про день і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача подав до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи без його участі. Зазначив, що позов підтримує повністю та просить його задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи . Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 224 ЦПК України). Дослідивши всі письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч.4 статті 311 ЦК України гарантовано, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до довідки № 5456 від 03.12.2016р., виданої [PERSON] КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району в м. Києві», у квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 13). Власником житлового приміщення в цілому позивач [PERSON], став після укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] який був укладений між [PERSON] та [PERSON] від 05.09.2016 року, та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В. та зареєстровано у реєстрі за № 5500 (а.с.7 ). Відповідно до п. 1.4. договору купівлі-продажу квартири від 05.09.2016р. іпотекодавець [PERSON] зобов'язаний звільнити та передати квартиру покупцю [PERSON] в день підписання цього договору. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі викладеного,

Outcome: approved