Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу за їх відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі продажу від 17.05.1991р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 32 по вул. Садова в м. Рені. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі договору купівлі продажу від 17.05.1991р. відповідачу [PERSON] належить ? частина житлового будинку № 32 по вул. Садова в м. Рені, а інша ? частина цього будинку належить [PERSON] Фактично будинок поділений на дві квартири та встановлений порядок користування земельною ділянкою. У 2004р. [PERSON] подарував позивачу свою частку вищевказаного житлового будинку, безоплатно передав у володіння та користування обєкт нерухомості. Тоді ж позивач заселилась на житлоплощі вищевказаної частки будинку, з того часу мешкає там. Отже, з 2004 року по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє ? частиною житлового будинку №32 по вул. Садова в м. Рені, стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. На момент фактичного укладення угоди дарування нерухомості позивач та власник не оформив її у письмовому вигляді та не засвідчили її нотаріально. Позивач неодноразово зверталась до [PERSON] із проханням переоформити ? частини будинку відповідним чином, але кожен раз він запевняв її, що документи виготовлюються. Лише, у 2011р. за замовленням позивача був виготовлений технічний паспорт на будинок. За весь час володіння позивача частиною будинку, відповідач, як власник, не предявив до позивача жодних вимог про витребування будинку. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на ? частину будинку, оскільки з 2004 р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на житло, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на нерухомість. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 2004р. між нею та власником будинку фактично була досягнута домовленість про дарування ? частини житлового будинку № 32 по вул. Садова в м. Рені. Письмово та в нотаріальному порядку вони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 2004р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє ? частиною житлового будинку, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивача частиною будинку, відповідач, як власник, не предявляв до позивача жодних вимог про витребування будинку, документів на нього, не брав участі у його утриманні та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач [PERSON] не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Співвласник будинку відповідач [PERSON] також не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем ? частиною житлового будинку є добросовісним (тобто позивач вважає, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про дарування нерухомості), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання будинком, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що ? частина житлового будинку цілком з законних підстав була передана у володіння та користування [PERSON] внаслідок чого остання набула право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на ? частину будинку.

Outcome: approved