Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Відповідач, [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивачів на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі та участі позивачів. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія договору купівлі - продажу від 03.03.2020р.; копія заповіту [PERSON] від 27.05.2008р. складеного на ім`я [PERSON] ; копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 27.05.2008р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія технічного паспорту на гараж [ADDRESS] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія рішення Виконавчого комітету Ренійської міської ради народних депутатів № 223 від 13.07.1995р.; копія рішення Виконавчого комітету Ренійської міської ради народних депутатів № 218 від 13.07.1995р.; копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 12.10.2017р.; копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 09.09.2015р.; копія акту прийому передачі від 03.03.2020р.; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] ; копія свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 05.01.1994р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що у березні 2020р. між позивачами та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] та гаражу [ADDRESS] . 03.03.2020р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивачі передали відповідачу обумовлену суму, а він передав нерухомість в натурі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачі запропонували [PERSON] привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Однак, з`ясувалось, що відповідач не є власником всього нерухомого майна, так гараж та квартири належали [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] [INFO]. Відповідач є їх сином, а також є власником лише 1/3 частини спірної квартири. Після смерті батьків відповідач [PERSON] успадкував спірне нерухоме майно, але юридично не довів до кінця. Про ці обставини позивачам не було відомо до укладання договору. Особисто відповідач запевнив, що усі питання вирішить та оформлять правочин. Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідач не мав на це право. Враховуючи вищенаведене, позивачі були вимушені звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передані гроші у сумі 168000 грн., а позивачам - об`єкти нерухомості. Відповідач жодного разу не висував вимоги щодо повернення вказаної квартири та гаражу, не заперечував проти визнання права власності за позивачами. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивачі набули право власності на нерухоме майно, в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісні набувачі, придбавши об`єкт нерухомості у відповідача, який він фактично не мав права відчужувати. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачами, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачами, як за добросовісними набувачами, право власності на нерухоме майно.

Outcome: approved