Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

В грудні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. Просив стягнути з відповідача на якого користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 29 578 гривень, витрати за проведення експертнизи в сумі - 2528 гривень та судовий збір в розмірі - 640 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. 08 січня 2017 року відбулось залиття його квартири із розташованої поверхом вище квартири [NUMBER]. В акті про залиття від 17 січня 2017 року зафіксовано, що через розтиск різьби рушникосушарки у квартирі № [NUMBER] відбулося залиття квартири позивача. Відповідно до звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі [ADDRESS], розмір матеріального збитку становить 29 578 грн. Відповідач в добровільному порядку шкоду позивачу не відшкодувала, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути суму шкоди в примусовому порядку. Ухвалою суду від 06 липня 2018 року дану справу прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2019 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що її вини не має, залиття сталося в наслідок залиття в спеціальній шахті, де розміщенні комунікації, що проходять з верхнього поверху до підвалу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] є власником квартири квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 25.03.2008 року, копія кого наявна в матеріалах справи. Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття його квартири, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08 січня 2017 року, з вини відповідача, яка є власником квартири [NUMBER], яка знаходиться поверхом вище, було залито його квартиру. В підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду акт від 17 січня 2017 року, складений працівниками відділення «Лівобережне» КП «Житло-Сервіс», згідно якого, 08 січня 2017 року в житловому будинку [ADDRESS] відбулось залиття через розтиск різьби рушникосушарки у квартирі № [NUMBER], в результаті чого в квартирі № [NUMBER] пошкоджено: санвузол (стіни), коридор (стіна), кіхня (стіна), кімната (стіна, підлога). Відповідно до звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданого власнику квартири [ADDRESS], розмір матеріального збитку становить 29 578 грн. Вартість незалежної оцінки становить 2 528 грн., яка була сплачена позивачем. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач, у свою чергу, повинен довести наявність шкоди та її розмір. Крім того, статями 151,177,179 ЖК України та статями 322,323 ЦК України передбачений обов'язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно - технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572(з наступними змінами). Зокрема, пунктом 7 Правил передбачено обов'язок власника квартири або користувача дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати дій, які порушують умови проживання громадян. Отже, тягар утримання майна, тобто обов'язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири і саме власник приватизованого житла зобов'язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення. Згідно із ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для встановлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд звертає увагу на те, що відповідачем суду не надано будь-яких доказів того, що залиття відбулось не з її вини, чи вона добровільно відшкодувала збитки, як і не надано будь-яких доказів на спростуванні інших тверджень позивача, а, останнім, в свою чергу, надано докази на підтвердження позовних вимог, які є належними та допустимими. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку відповідачем заподіяну шкоду не відшкодовано, та доказів на спростування доводів позивача відповідачем суду надано не було, суд вважає, що позов є обґрунтованим та доведеним, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн. та витрати, пов'язані із проведенням оцінки в сумі 640 грн.

Outcome: approved