Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

В грудні 2014 року Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати недійсним Кредитний договір №73/08/840 від 22.08.2008р. укладений ним з ВАТ АБ «Укргазбанк», мотивуючи свої вимоги наступним. 22 серпня 2008 року між [PERSON] та ВАТ АБ «Укргазбанк» був укладений Кредитний договір №73/08/840, згідно з яким Позивач отримав у позику суму в розмірі 50000 доларів США. Позивач вказує, що Відповідач у кредитному договорі, на зміст якого позичальник не має жодного впливу, не визначив детального розпису сукупної вартості кредиту та супутніх витрат. Позивач вважає умови договору дискримінаційними по відношенню до себе, оскільки обсяг відповідальності Позичальника, передбачений у договорі, непропорційно вище, ніж обсяг відповідальності обсяг відповідальності банку, має місце істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду Позичальника. Позивач стверджує, що банк не встановив застереження про можливе настання валютних ризиків для Позичальника, а крім того, протиправно включив до умов договору обов'язок Позивача сплатити комісію в розмірі 1,5% від суми кредиту за відкриття позичкового рахунку та комісію в розмірі 500 гривень за аналіз ліквідності забезпечення. Недотримання вимог законодавства про захист прав споживачів під час укладення оспорюваного договору свідчить, на переконання Позивача, про необхідність визнання його недійсним. У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» наполягав на відсутності підстав для його задоволення. Вивчивши письмові докази та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 22.08.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №73/08/840 у відповідності до якого [PERSON] отримав в кредит 50000 доларів США строком до 21.08.2028р. В додатку №1 до Договору №73/08/840 від 21.08.2008р. міститься розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту. Тому посилання Позивача на відсутність такого документу є безпідставним. З матеріалів справи вбачається, що Позивачем було погоджено суму кредиту, валюту (долари США), строк (20 років) та процентну ставку (14,4% річних). Позвиачем також погоджено сплату одноразових платежів за відкриття рахунку та за оцінку ліквідності забезпечення (500 грн). Комісія за обслуговування кредиту Сторонами не була встановлена. Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачені підстави, за наявності яких правочин може бути визнаний недійсним, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п'ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою ( правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) ст. 203 ЦК України. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. В той же час Позивач не зазначив доказів, які б свідчили про наявність ознак нечесної підприємницької практики з боку Відповідача у формуванні умов кредитного договору, оскільки вони є в цілому характерними для кредитних договорів щодо іноземної валюти. Доводи позову стосовно того, що Позивач не міг передбачити зміну курсу валют не можуть бути прийняти до уваги, оскільки діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні. Таким чином, при укладенні Кредитного договору Позивач повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику. Аналізуючи норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд дійшов висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (ч. 3 ст. 509 ЦК); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Жодна зі вказаних ознак судом під час розгляду справи в суді не встановлена, а тому позов слід вважати необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed