Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності, про що надали письмові заяви. \~ \~ \~ \~Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. \~ \~ \~ \~Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.3ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судом в\~ході судового\~розгляду справи\~встановлено, що позивач [PERSON] звернувся із відповідними вимогами та просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя його тітки [PERSON] належало право власності на: -житловий будинок з надвірними спорудами №20, розташований по вул. Спортивна в с. Орлівка, Ренійського району, Одеської області, який складається в цілому з: будинку житлового літ. А, вбиральні літ. Б, огорожі 1-4, споруди 5, який розташований на земельній ділянці площею 0,25 га., виділеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі рішення Орлівської сільської ради народних депутатів Ренійського району Одеської області №69-ХХІ від 03.11.1993 року, що підтверджується довідкою Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області №05-07/439 від 17.08.2018 року. -земельну частку (пай) КСП «Прикордонник» с. Орлівка, Ренійського району, Одеської області, розміром 2,55 умовних кадастрових гектарів на підставі сертифікату на право земельну частку (пай) серії ОД № 0108744 від 10 березня 1997 року. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, 10.10.1998р. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. На час відкриття спадщини разом із [PERSON] одніє сімєю мешкав [PERSON], позивач у справі, що підтверджується актом щодо встановлення факту проживання депутатів Орлівської сільської ради від 13.09.2018р., який доглядав та продовжує після смерті спадкодавця доглядати за спадковим будинком, зробив поточний ремонт будинку, несе витрати по його утриманню, користується земельною ділянкою, утримує у себе правовстановлюючі документи, щодо будинку та земельної ділянки, тощо. Відповідач [PERSON], брат позивача, за прийняттям спадщини після смерті спадкодавця не звертався, спадщину не прийняв, не заперечував, щоб позивач оформив право власності на спадкове майно на своє імя. Інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині після смерті спадкодавця немає. Померла [PERSON] одружена не була, дітей не мала. У відповідний 6-місячний строк, після смерті спадкодавця, її племінник, позивач [PERSON], враховуючи відсутність спадкоємців попередньої черги, (як спадкоємець четвертої черги за законом) до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, однак позивач прийняв спадщину з наступних підстав. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті спадкодавця [PERSON], її племінник [PERSON] фактично вступив у володіння та управління спадковим майном, оскільки на час смерті спадкодавця, останній мешкав разом із нею, після смерті спадкодавця продовжував проживати у спадковому будинку, доглядати за ним, сплатити належні платежі, користуватися земельною ділянкою за цільовим призначенням, утримувати правовстановлюючі документи, тощо, протягом строку встановленого для прийняття спадщини позивач про відмову від спадщини не заявляв, а отже вважається таким, що її фактично прийняв. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину, що залишилася після смерті своєї тітки [PERSON], в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. (оскільки вказані правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003р.), однак не зміг її оформити на себе, оскільки на спадкове майно відсутні оригінали правовстановлюючих документів, про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.07.2018р., у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті. 25.01.2010 року помер батько позивача по справі, [PERSON], за життя якому належало право власності на: -житловий будинок з надвірними спорудами №22, розташований по вул. Дружби в с. Орлівка, Ренійського району, Одеської області, який складається в цілому із: будинку житлового літ. А, прибудової літ. А1, вбиральні літ. Б, огорожі 1-4, споруди 5, на земельній ділянці площею 0,25 га., виділеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі рішення Орлівської сільської ради народних депутатів Ренійського району Одеської області № 69-ХХІ від 03.11.1993 року, що підтверджується технічним паспортом на будинок, складеним КП «РБТІ» від 27.06.2013р. та довідкою Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області №05-07/438 від 17.08.2018р. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 25.01.2010р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно, у вигляді спадкового будинку. Спадкоємство після його смерті здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON] (позивач), дружина [PERSON], (відповідач) та син [PERSON], (відповідач). Відповідачі у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися, не вчиняли ніяких дій щодо прийняття спадщини, спадщину фактично не прийняли, насамперед відмовилися від своєї частки у спадщині на користь позивача. Інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині після смерті спадкодавця немає. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивач (як спадкоємець першої черги за законом) не звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак позивач прийняв спадщину з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини, позивач постійно проживав разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Орлівської сільської ради №05-07/438 від 17.08.2018року. Протягом строку, встановленого для прийняття спадщини з моменту її відкриття, позивач про відмову від спадщини не заявляв, а отже фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого [PERSON], вступом в управління та володіння спадковим майном, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак йому в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18.07.2018р., посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Таким чином, позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, та в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці першої черги за законом, відповідачі [PERSON], [PERSON] від прийняття своєй частки у спадщині відмовилися на користь позивача, надали письмові заяви, згідно яких вони не заперечували, щоб позивач оформив право власності на спадкове майно на своє ім'я. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України) після смерті батька [PERSON] та спадкоємцем четвертої черги за законом (ст. 1264 ЦК України) після смерті тітки [PERSON] У відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак позивач на час відкриття спадщини, постійно проживав разом із спадкодавцями, про відмову від спадщини не заявляв, отже фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, та в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки згідно із положеннями ст. 25 ЦК України, правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. У випадку смерті власника нерухомого майна, первинну реєстрацію права власності на яке не було проведено та правовстановлюючий документ на яке відсутній, питання про перехід права власності на це нерухоме майно до спадкоємця повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на спірне спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved