Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 05.12.2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г, код ЄДРПОУ 00032129) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 05.12.2014 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) на нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ. А-4 квартира № 60, яка складається із: 1 - коридор, 2567 - житлові, 3 - кухня, 4 - санвузол, І,ІІ - балкони, загальна площа 86,1 кв.м., житлова площа 59,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 172, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він зареєстрований та фактично проживає в своїй вищевказаній квартирі, яка належить йому на підставі договору міни від 24.02.2001 року та свідоцтва про право на спадщину від 14.12.2005 року. 15 грудня 2014 року до його квартири завітав [PERSON], який предявив йому договір купівлі-продажу від 05.12.2014 року та просив звільнити начебто його квартиру. Предметом вказаного договору є квартира позивача. З договору вбачається, що продавцем є - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Відповідно до тексту оскаржуваного договору, його уклали на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та на умовах передбачених іпотечним договором. Квартира є предметом Іпотечного договору укладеного 15.05.2006 року між позивачем та ВАТ «Державний ощадний банк України», посвідченого та зареєстрованого в реєстрі приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], який (договір іпотеки) укладено в якості забезпечення зобовязання по Кредитному договору № 784/1 від 12.05.2006 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України». Разом з посвідченням договору іпотеки нотаріус наклав заборону відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна до припинення договору іпотеки. Так, 17 січня 2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська винесено заочне рішення по справі № 204/6327/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] (як до поручителя), яким стягнуто з останнього на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 784/1 від 12.05.2006 року станом на 21.08.2013 року в сумі 616817,04 грн. Позивач жодної повістки по вказаній справі не отримував. Таким чином, Банк отримав рішення суду, яке підтверджує заборгованість по Кредитному договору і на підставі цього рішення суду та іпотечного договору звернувся до нотаріуса за укладенням договору купівлі-продажу іпотечного майна від свого імені. Більш того, в жовтні 2014 року з зарплатної карточки, відкритої у ПАТ «Державний ощадний банк України» його невістки, яка є боржником за кредитним договором, ПАТ «Державний ощадний банк України» списав заробіток за пять місяців роботи на погашення кредитної заборгованості. Таким чином, є незрозумілим в якому обсязі та скільки вже разів банк задовольнив свої вимоги за одним і тим же кредитним договором. При цьому, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. За загальним правилом право продажу товару належить його власнику. Діючим Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не передбачена можливість укладення договору відчуження нерухомого майна на підставі такого правовстановлюючого документа як іпотечний договір з застереженням про право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Про укладення договору купівлі-продажу квартири [PERSON] дізнався після того, як невідомі люди виламали 17 грудня 2014 року вхідні двері у його квартирі та наказали звільнити її. З огляду на викладене, даний Договір купівлі-пролажу є недійсним, оскільки його зміст суперечить нормам чинного законодавства. Тому, позивач був вимушений звернутися до суду. Пізніше позивач доповнив свої позовні вимоги та просив також витребувати з незаконного володіння [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ. А-4 квартира № 60, яка складається із: 1 - коридор, 2567 - житлові, 3 - кухня, 4 - санвузол, І,ІІ - балкони, загальна площа 86,1 кв.м., житлова площа 59,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 172, скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу від 05.12.2014 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) на нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ. А-4 квартира № 60, яка складається із: 1 - коридор, 2567 - житлові, 3 - кухня, 4 - санвузол, І,ІІ - балкони, загальна площа 86,1 кв.м., житлова площа 59,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 172, а також стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою суду позовні вимоги [PERSON] в частині скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу від 05.12.2014 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) на нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ. А-4 квартира № 60, яка складається із: 1 - коридор, 2567 - житлові, 3 - кухня, 4 - санвузол, І,ІІ - балкони, загальна площа 86,1 кв.м., житлова площа 59,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 172 - були залишені без розгляду. Ухвалами суду до участі у дану справу були залучені Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] в якості співвідповідачів та виключено з кола третіх осіб по даній справі - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги позивача та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в уточненій позовній заяві та вказала, що Банк не мав права відчужувати квартири ще й тому, що на момент продажу спірної квартири заборгованість за кредитом була погашена [PERSON] за квитанцією № 78747243 від 05.12.2014 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Раніше його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказував, що продаж спірної квартири був здійснений у відповідності з умовами укладеного між позивачем та Банком іпотечного договору та вимог Закону України «Про іпотеку» з повідомленням позивача про вчинення таких дій у строки встановлені Законом. Представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказав, що обставини викладені в позовній заяві [PERSON] є такими, що не відповідають дійсності і не можуть бути задоволені, оскільки укладений правочин не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Одне лише небажання нести відповідальність [PERSON] за Іпотечним договором за не виконання кредитних зобов'язань [PERSON] перед АТ «Ощадбанк» не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засіданні не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. [PERSON] також в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 12 травня 2006 року між Відкритим акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 784/1, згідно з умовами якого Банк надав останній у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти на споживчі цілі в розмірі 250000,00 грн. з виплатою процентної ставки в розмірі 18% річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 11.05.2011 року (т.1 а.с.11-13). Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі шляхом надання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 250000,00 грн. 19 травня 2006 року між Відкритим акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та [PERSON] була укладена Додаткова угода № 1 до Кредитного договору № 784/1 від 12.05.2006 року, в якій був викладений в новій редакції п.1.6. основного кредитного договору (т.1 а.с.15). А також, 27 серпня 2007 року між Відкритим акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та [PERSON] була укладена Додаткова угода № 2 до Кредитного договору № 784/1 від 12.05.2006 року, в якій сторони дійшли згоди викласти умови вищевказаного кредитного договору в новій редакції (т.1 а.с.15 на обороті - 18). Так, згідно п.1.1 кредитного договору, позичальник зобовязується отримувати належним чином використати та повернути кредит в сумі 403830,00 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 16,5 % річних на умовах та в строки, визначені цим договором. Відповідно до п.3.3.1 кредитного договору, позичальник зобовязується точно в строки, обумовлені цим договором, повернути кредит в сумі 403830,00 грн. та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та належним чином виконувати взяті на себе інші зобовязання за цим договором. В якості забезпечення виконання зобовязань, передбачених вищевказаним кредитним договором, 12 травня 2006 року між Відкритим акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір поруки, згідно п.1.1 якого, поручитель зобовязується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитним договором, а також додатковими угодами до нього. Пунктом 3.1. договору поруки передбачено, що поручитель відповідає по зобовязаннях за кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Крім того, 15 травня 2006 року між Відкритим акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, згідно з умовами якого, [PERSON] як майновий поручитель [PERSON], з метою забезпечення виконання останньою своїх зобовязань за Кредитним договором № 784/1 від 12.05.2006 року, передав в іпотеку Банку належну йому на праві власності квартиру № 60 (в житловому будинку літ. А-4), яка складається із: 1 - коридор, 2,5,6,7 - житлові, 3 - кухня, 4 - санвузол, І,ІІ - балкони, загальна площа 86,1 кв.м., житлова площа 59,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 172. Вказаний Іпотечний договір від 15.05.2006 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2912 (т.1 а.с.6-9). 28 серпня 2007 року між Відкритим акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та [PERSON] був укладений Додатковий договір до Іпотечного договору від 15.05.2006 року, в якій були викладені в новій редакції умови забезпечення останнім кредитних зобовязань [PERSON], які виникають у неї з Кредитного договору № 784/1 від 12.05.2006 року (т.1 а.с.10). Вказаний договір також посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 9347 (т.1 а.с.10). Вищевказані обставини не заперечувалися та не оспорювалися сторонами у справі. При цьому, судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», у звязку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, забезпеченим Іпотечним договором від 15.05.2006 року, здійснило продаж предмету іпотеки, а саме: квартири № 60 (в житловому будинку літ. А-4), яка складається із: 1 - коридор, 2,5,6,7 - житлові, 3 - кухня, 4 - санвузол, І,ІІ - балкони, загальна площа 86,1 кв.м., житлова площа 59,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 172, яка належить на праві власності позивачу. Продаж було здійснено шляхом укладання між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] Договору купівлі-продажу від 05.12.2014 року, який (договір) посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4915 (т.2 а.с.2). Копія матеріалів нотаріальної справи по укладанню вказаного договору знаходиться в матеріалах даної справи (т.2 а.с.151). Позивач вважає такі дії Банку протиправними та такими, що порушують його права. Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, Банк дійсно має право звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме спірну квартиру, у разі не виконання боржниками своїх зобовязань, але у відповідності з діючим законодавством. Так, відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п.6.6. Іпотечного договору від 15.05.2006 року, встановлено так само, що за цим договором Іпотекодержатель має право від свого імені здійснити продаж Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, та/або набути право власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Зобовязань на підставі цього Договору або укладеного договору про задоволення вимог Іпотекодержателя порядку, встановленому чинним законодавством. Проте, Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» не було надано суду належних доказів того, що позивачем було отримано повідомлення про заборгованність та про намір Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» продати майно. З урахуванням вищевказаного, суд прийшов до висновку, що продаж спірної квартири був здійснений Банком всупереч вимог чинного законодавства, з порушенням законних прав позивача, як власника цієї квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 05.12.2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г, код ЄДРПОУ 00032129) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 05.12.2014 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) на нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ. А-4 квартира № 60, яка складається із: 1 - коридор, 2567 - житлові, 3 - кухня, 4 - санвузол, І,ІІ - балкони, загальна площа 86,1 кв.м., житлова площа 59,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 172. Проте, інші обставини, про які представник позивача [PERSON] зазначала, зокрема, що Банк не мав права відчужувати квартиру ще й тому, що на момент продажу спірної квартири заборгованість за кредитом була погашена [PERSON] за квитанцією № 78747243 від 05.12.2014 року, не беруться судом до уваги, оскільки у вказаній квитанції зазначено, що погашається заборгованість по кредитному договору за договором купівлі-продажу від 05.12.2014 року, тобто кошти за спірну квартиру були направлені на погашення заборгованості [PERSON], що й передбачено Законом. При цьому, судом було встановлено, що 23 січня 2015 року [PERSON] відчужив спірну квартиру на користь [PERSON] на підставі укладеного між ними Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 105 (т.1 а.с.193-194). Копія матеріалів нотаріальної справи по укладанню вказаного договору знаходиться в матеріалах даної справи (т.1 а.с.191-260). Проте, оскільки судом визнаний недійсним первісний договір купівлі-продажу квартири від 05.12.2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON], на підставі якого останній і відчужив квартиру на користь [PERSON], то договір купівлі-продажу квартири від 23 січня 2015 року є також не дійсним на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК України. При цьому, згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 23 січня 2015 року, укладеного між [PERSON], від імені якого діяв на підставі довіреності [PERSON], та [PERSON] судом не вимагається. Судом було встановлено, що квартира № 60 (в житловому будинку літ. А-4), яка складається із: 1 - коридор, 2,5,6,7 - житлові, 3 - кухня, 4 - санвузол, І,ІІ - балкони, загальна площа 86,1 кв.м., житлова площа 59,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 172, вибула з володіння позивача не з його волі. Так, пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісне придбання згідно зі ст. 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, можуть бути захищені лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Позивач предявив такі вимоги про повернення майна з чужого незаконного володіння в порядку положень ст. 388 ЦК України. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним витребувати з незаконного володіння [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ. А-4 квартира № 60, яка складається із: 1 - коридор, 2567 - житлові, 3 - кухня, 4 - санвузол, І,ІІ - балкони, загальна площа 86,1 кв.м., житлова площа 59,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 172. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слідує стягнути в рівних частинах судовий збір в сумі 3897 грн. 60 коп., тобто по 974 грн. 40 коп. з кожного з них відповідно. Що стосується заяви [PERSON] про постановлення окремої ухвали суду та доведення до відома правоохоронних органів для вирішення питання про порушення кримінального провадження у відношенні приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 КК України, в обґрунтування якої (заяви) було вказано, що вказані нотаріуси не виконують ухвали суду про надання копій нотаріальних справ, то ці вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 211 ЦПК України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Кримінальним правопорушенням згідно ч. 1 ст. 382 КК України є умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. В матеріалах справи наявні докази відправки ухвал суду нотаріусам, але відсутні докази того, що вищевказані приватні нотаріуси отримали ухвали суду про витребування у них нотаріальних справ та не виконали їх, у звязку з чим, суд міг би встановити факт не виконання вказаними особами рішення суду. При цьому, вказаними приватними нотаріусами були надані належним чином завірені копії, витребуваних у них, нотаріальних справ (т.1 а.с.191-260 та т.2 а.с.1-151), тобто фактично виконані ухвали суду про витребування у них документів. Тому, з урахуванням вищевказаного, судом не вбачається підстав для постановлення окремої ухвали у даній справі, у звязку з чим, суд вважає необхідним відмовити [PERSON] в задоволенні його заяви про постановлення окремої ухвали суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved