Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

В жовтні 2020 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач) про визнання права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.10.2012 року позивач-1 [PERSON] отримала ордер № 011930 на жиле приміщення, а саме квартиру [ADDRESS] . Згідно ордеру право на зайняття квартири отримала також її дочка позивач-2 [PERSON] І Позивачі не вчиняли дій щодо реєстрації у вказаній квартирі, оскільки будинок по [ADDRESS] не відповідає належним умовам проживання в ньому, а саме: ліфти не здані в експлуатацію, електро- та водопостачання на тимчасових умовах. У 2019 році позивачі звернулись до відповідача із заявами про зняття їх з реєстрації та реєстрацію їх місця проживання за адресою [ADDRESS] , проте [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у задоволенні їх заяв з причин недійсності ордеру. Посилаючись на викладене, а також положення ст.ст. 12, 16 ЦК України, ст.ст. 58, 59, 61 ЖК України позивачі просили визнати за позивачами право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09.10.2019 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 27.11.2019 року. 12.11.2019 року від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначав, що 21.08.2019 року та 10.08.2019 року позивачі звернулися до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації із заявами про реєстрацію місця проживання, проте оскільки на момент звернення тридцятиденний термін, на який було видано ордер сплив, позивачам було відмовлено у реєстрації місця проживання за вказаною адресою. 21.11.2019 року від представника позивачів надійшла відповідь на відзив. 27.11.2019 року розгляд справи було відкладено на 04.02.2020 року у зв`язку із знаходженням судді на лікарняному. В судовому засіданні 04.02.2020 року представники сторін не заперечували проти закриття підготовчого провадження та наполягали на розгляді справи по суті в даному судовому засіданні. Ухвалою суду від 04.02.2020 року, яка була занесена до протоколу судового засідання відповідно до ч. 5 ст. 259 ЦПК України, було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.02.2020 року об 10:40. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив суд про його задоволення. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, стаття 9 ЖК України визначає, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 1 ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам слід з`ясовувати, чи видавався відповідно до Положення про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку; чи укомплектований будинок (жиле приміщення) меблями, спеціальним устаткуванням, інвентарем, культурно-побутовими предметами, необхідними для проживання, занять і відпочинку громадян, чи є штати для обслуговування гуртожитку, як оплачується проживання і т.п. Судам слід враховувати, що гуртожитками є також спеціально побудовані підприємствами, установами, організаціями жилі будинки для малосімейних, щодо яких адміністрацією, органом громадської організації і профспілковим комітетом до початку будівництва прийнято рішення про їх використання як сімейних гуртожитків і вони зареєстровані у виконкомі як гуртожитки. Відповідно до ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Жилі приміщення, що надаються народним депутатам України на період їх роботи на постійній основі у Верховній Раді України, включаються до числа службових і виключаються з їх числа за рішенням Верховної Ради України за поданням Комісії Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності депутатів. Судом встановлено, що 04.10.2012 року Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією [PERSON] та родині з 2-х осіб було видано ордер на квартиру [ADDRESS] на підставі розпорядження Печерської районної в місті Києві . 10.08.2019 року та 21.08.2019 року позивачі звернулись до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації із заявами про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Разом із тим, 12.08.2019 року та 21.08.2019 року відповідно, відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації було відмовлено в проведенні реєстрації місця проживання. Як зазначала в судовому засіданні представник відповідача, позивачам було відмовлено в реєстрації місця проживання з огляду на положення пп. 2 п. 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року (далі по тексту - правила) з огляду на недійсність ордеру, оскільки в ньому було зазначено строк його дії протягом тридцяти днів. Так, згідно із положеннями пп. 2 п. 11 Правил орган реєстрації відмовляє в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання, якщо у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними. Положеннями статті 59 ЖК УРСР, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Разом із тим, ордер, виданий позивачам, недійсним у встановленому порядку не визнавався. Згідно із п. 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської рада професійних спілок № 470 від 11.12.1984 року (яка є чинною на момент звернення позивачів та час розгляду справи) на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток N 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Проте, слід зазначити, що відповідно до положень пп. 8 п. б ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій. Відповідно до ч.1 ст. 58 Житлового кодексу УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, відповідно до ст. 58 ЖК України. З наведеного вбачається, що видача ордерів, так і продовження строку їх дії, за наявності поважних причин, належить до виключних повноважень виконавчого органу міської ради. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з Рекомендацією N R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Зі змісту наведених норм вбачається, що питання видачі ордеру, є саме дискреційним повноваженням органів місцевого самоврядування та виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в порядку делегованих їм повноважень. Разом із тим, позивачі, не оскаржували прийняте рішення відповідача про відмову у здійсненні реєстрації місця проживання, як і не звертались до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про продовження терміну дії виданого раніше ордеру з поважних причин. Право користування житловим приміщенням в гуртожитку посвідчується ордером, а отже вимоги при визнання за особою права на користування квартирою без видання відповідного ордеру із продовженим терміном його дії, також є передчасним. Окрім того, в процесі судового розгляду суду не було надано доказів, що будь-яка особа оспорює право користування позивачів на вказану квартиру. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні та у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та передчасністю.

Outcome: dismissed