Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності, в якому зазначила, що відповідач набув безпідставно права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності серія номер: [NUMBER] від 17.12.2014 року, оскільки майнові права на вказану нерухомість набула саме позивачка, то ця обставина встановлена при розгляді справи 509/5216/13-ц, але ефективно реалізувати правомочності власника [PERSON] не має можливості, оскільки Свідоцтво про право власності серія номер: [NUMBER] від 17.12.2014 року, видане на ім`я відповідача порушує її право власності, а тому позивачка просить визнати правоустановчий документ від 17 грудня 2014 року недійсним. Позивачка в ході судового розгляду фактично підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та її представник до суду не з`явився, відзив на позов до суду не надав. Третя особа [PERSON] та її представник до суду не з`явився, відзив (заперечення) на позов не надав. Дослідивши позовні вимоги, матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 28.01.2005 р. за Протоколом №5 [PERSON] було прийнято у члени до Житлово-будівельного кооперативу «Марін-Білдер» (далі - ЖБК «Марін-Білдер»). 18.03.2005 р. між [PERSON] та ЖБК «Марін-Білдер» укладено, шість Угод, предметами яких за розділом 1, є виділення їй земельних ділянок для будівництва житлових будинків в Одеській області, Овідіопольському районі, с. Мізікевича , ж / м Совіньон за адресою в тому числі:- [ADDRESS]. Єдиним замовником будівництва за Угодами є ЖБК «Марін-Білдер». Того ж дня, між [PERSON] та ЖБК «Марін-Білдер» до зазначених Угод підписано Протоколи узгодження, у яких зазначений стан готовності житлових будинків при передачі члену кооперативу. Розділом 2 зазначених Угод узгоджений розмір пайових внесків, що підлягав внесенню [PERSON] до ЖБК «Марін-Білдер» для будівництва вищевказаних житлових будинків. За Розділом 3 вказані суми пайових внесків підлягли сплаті частками за встановленим графіком: до 05.04.05р., до 01.08.05 р., до 01.12.05 р., до 01.04.06 р., після введення в експлуатацію. Розділом 4 зазначених Угод передбачені строки будівництва: початок будівництва - 01.04.2005 р., кінець будівництва - 01.04.2006 р. Будь якими угодами строки будівництва не продовжувалися і не переносилися. Додатковими угодами (від 20.03.06 р., 20.09.06 р., 25.06.2007 р., 14.12.2007 р.) до зазначених Угод корегувалися остаточні суми пайових внесків, що підлягали сплаті нею у ЖБК «Марін-Білдер» для будівництва житлових спірних житлових будинків. Всього за усіма зазначеними Угодами [PERSON] підлягало сплатити еквівалент 1121919 доларів США. В порушення укладених угод ЖБК «Марін-Білдер» не виконало прийнятих зобов`язань за 6 (шістьма) угодами, укладеними з [PERSON] 18.03.2005 р. та станом на 2006 рік спірні житлові будинки не були введені у експлуатацію та [PERSON] не передані. З боку позивачки зобов`язання щодо сплати пайових внесків в повній мірі виконані у передбачені Угодами строки. 30.04.2010 р. [PERSON] подала до ЖБК «Марін-Білдер» заяву про усунення недоліків з зазначенням переліку недоліків та строків їх усунення, з якими погодився голова ЖБК «Марін-Білдер». 21.06.2009 року актом державної приймальної комісії, утвореної розпорядженнями Овідіопольської районної державної адміністрації житловий будинок, розташований в [ADDRESS] - прийнятий до експлуатації. Після введення в експлуатацію вказаного будинку, ЖБК «Марін-Бідер» на виконання Угод від 18.03.2005 року, з огляду на повну сплату позивачкою пайових внесків на будівництво, мав би передати їй його у власність. ЖБК «Марін-Білдер», в порушення Угод від 18.03.2005 року - вказаний житловий будинок позивачці не передав, довідки про повну сплату [PERSON] пайових внесків не видав, документи про введення будинків в експлуатацію не надав, а тому [PERSON] фактично позбавлена можливості належним чином зареєструвати своє право власності на спірну нерухомість, хоча фактично є власником вказаного майна з часу сплати в повній мірі пайових внесків та введення будинків в експлуатацію. Доказами повної сплати позивачкою пайових внесків на будівництво спірних будинків є наявні в неї оригінали квитанцій до прибуткового касового ордера про сплату грошових коштів відповідно до протоколу вступу до членів кооперативу та Угод ( Соглашений ) від 18.03.2005 року. Фактично з 2009 року позивачка прийняла 4 будинки в володіння та користування, доказом цієї обставини є книжки обліку членських внесків, де вказано її прізвище та адреси - [ADDRESS], та до 2012 року [PERSON] сплачувала членські внески, внески на утримання та благоустрій території, сплачувала за холодне водопостачання, електроенергію до 2012 року, тобто до дати виключення її з членів кооперативу. Поза волею позивачки, всупереч Закону та Статуту ЖБК «Марін-Білдер» безпідставно 08.02.2012 р. (Протокол №11) виключив позивачку зі складу членів ЖБК «Марін-Білдер», за відсутності доказів про невиконання чи часткове/неналежне виконання обов`язків (вказана обставина встановлена рішенням Овідіопольського районного суду від 15.09.2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08.11.2017 року та постановою ВС від 11.07.2018р.). Спір по попередній справі №509/5216/13-ц за позовом до ЖБК «Марін-Білдер» та інших відповідачів, порушивши права позивачки - в суді тривав з 2012 року до 2017 року. В рамках вказаної справи позовні вимоги забезпечувались не один раз та спірний житловий будинок був заарештований та накладено заборону на його відчуження. Незважаючи на наявність спору між позивачкою та ЖБК «Марін-Білдер», щодо нерухомого майна, а також заборону на відчуження нерухомого майна, що знаходиться в арешті за ухвалами Овідіопольського районного суду Одеської області по справі 509/5216/13ц, ЖБК «Марін-Білдер» незаконно розпоряджався спірним нерухомим майном, яке фактично є власністю позивачки. Вказані обставини встановлені рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.09.2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08.11.2018 року - а отже, в сенсі положень ст. 82 ЦПК України - не підлягають доказуванню. Під час виконання рішення Овідіопольського районного суду від 15.09.2017 року та скасування права власності [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на будинок за адресою: [ADDRESS] позивачці стало відомо, що право власності за [PERSON] на даний будинок скасувати не можливо, оскільки свідоцтво про право власності серія номер: [NUMBER] від 17.12.2014 року, видане реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області рішенням Овідіопольського районного суду від 15.09.2017 року помилково не скасовано та не визнано недійсним (аркуш 12 рішення Овідіопольського районного суду від 15.09.2017 року). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ч. 1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.203 ЦК України:1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.215 ЦК України:1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.230 ч.1 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Отже постало питання захисту майнового права позивачки та заявлених позовних вимог до [PERSON] в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] серія номер: [NUMBER] від 17.12.2014 року, видане реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області виданого [PERSON], оскільки право власності на нерухоме мано набуто всупереч закону, оскільки в рамках розгляду цивільної справи №509/5216/13-ц (№2/1521/543/12) позовні вимоги забезпечувались не один раз та спірні житлові будинки і земельні ділянки були заарештовані, накладено заборону на їх відчуження ухвалами Овідіопольського районного суду від 19.04.2012 року, 10.12.2012 року, 29.04.2014 року, 05.09.2014 року, 01.10.2014 року, 08.12.2014 року, 07.12.2015 року., які є чинними та не скасовані апеляційною інстанцією 18.01.2017 року Верховний Суд України, розглядаючи справу №6-2552цс16, зробив висновок, що визначений статтею 124 Конституції України принцип обов`язковості судових рішень, із огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України, поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити не можливим виконання рішення суду. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України). Отже, всупереч наявності вказаних ухвал ЖБК «Марін-Білдер» передав нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] у власність [PERSON] безпідставно, та задля відновлення прав позивачки суд приходить до висновку про необхідність визнати недійсним свідоцтво про право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] серія номер: [NUMBER] від 17.12.2014 року, яке видане реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області виданого [PERSON]. Таким чином, суд приходить до висновку, що Свідоцтво про право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] серія номер: [NUMBER] від 17.12.2014 року, яке видане реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області виданого [PERSON] - видане з порушенням діючого законодавства, а тому суд вважає його відповідно до ст. 203, 215 ЦК України не дійсним. При поданні позову позивачка сплатила судовий збір в розмірі 704.80 грн., суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтований, а тому відповідно до ст.141 з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704.80 грн. Виходячи з викладеного та

Outcome: approved