Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що 23.04.2018 року на автодорозі Київ-Одеса відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та належного позивачу транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з.[NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті аварії транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідача було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії. На час ДТП відповідальність винуватця ДТП, була застрахована в ПрАТ «СК ЄСС», однак, з 25.09.2017 року була оприлюднена інформація про ліквідацію зазначеної страхової компанії, та страхових з 03.10.2017 року був позбавлений права укладати договори страхування. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу,, вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з.[NUMBER] складає суму в розмірі 63640,23 грн., а вартість відновлювального ремонту - 130923,72 грн. Позивачем було відновлено автомобіль та вартість ремонту склала суму в розмірі 98395,00 грн. З огляду на те, що страховик на час укладення полісу був позбавлений права укладати договори страхування, а також в порядку ст.ст. 1166, 1192 ЦК України, позивач вважає, що завдану матеріальну шкоду має відшкодувати винуватець ДТП - відповідач у справі. Відповідачу була направлена претензія про відшкодування шкоди, однак, на даний час завдані збитки не відшкодовані, а тому позвиач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача на його користь суму матеріального збитку, пов»язану із проведенням відновлювального ремонту автомобіля, - в розмірі 98395,00 грн., витрати за проведення оцінки в сумі 2500 грн., а також судові витрати у справі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.11.2018 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2019 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Позивач в судове засідання не з»явився. До суду надіслав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов не подав. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за нступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 23.04.2018 року о 08-00 год. на автодорозі М-05 Київ-Одеса 106 км + 800 м відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та, належного позивачу транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з.[NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. В результаті аварії транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.05.2018 року у справі № 357/4879/18, [PERSON] було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу. [PERSON] був присутнім під час розгляду справи та визнав свою провину в аварії. Постанова судді оскаржена не була та вступила в законну силу (а.с.8). Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20.07.2018 року у справі № 357/4890/18, провадження у справі відносно [PERSON]. за вчинення правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП було закрито за відсутністю в його діях складу правопорушення. Постанова судді оскаржена не була та набрала законної сили (а.с.9). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Звіту № 131-18 про незалежну оцінку майна з визначення матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власнику автомобіля [NUMBER], встановлено, що вартість матеріального збитку становить суму в розмірі 63640,23 грн., а вартість відновлювального ремонту - 130923,72 грн. (а.с. 12-39). Позивачем за проведення зазначеного звіту було сплачено суму в розмірі 2500,00 грн., що підтверджується відповідним рахунокм від 23.05.2018 року (а.с.11). Звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач, як винуватець ДТП, - повинен відшкодувати позивачу завдані збитки, а також зазначає про те, що на час ДТП відповідальність винуватця ДТП, була застрахована в ПрАТ «СК ЄСС», однак, з 25.09.2017 року була оприлюднена інформація про ліквідацію зазначеної страхової компанії, та страхових з 03.10.2017 року був позбавлений права укладати договори страхування, а відтак саме [PERSON] є належним відповідачем у справі та має відшкодувати позивачу завдані збитки та реально понесені витрати, в зв»язку з ремонтом автомобіля. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов»язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов»язане з виконанням цими особами обов»язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов»язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Таким чином, потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов»язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов»язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов»язками страховика, як сторони договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Судом встановлено, що відповідач є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача, останній, здійснив відновлювальний ремонт свого транспортного засобу, який склав суму в розмірі 98395,00 грн., що підтверджується актом сдачі-прийому робіт та відповідними квитанціями (а.с.43). В ході розгляду справи стороною відповідача доводи та обґрунтування позову, спростовано не було та будь-яких клопотань, а також належних та допустимих доказів, зокрема, щодо спростування суми завданих збитків, відповідачем суду надано не було. Враховуючи викладене, а також проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем, якому заподіяно матеріальної шкоди з боку винної особи, правомірно заявлені вимоги до відповідача про стягнення суми збитків в розмірі 98395,00 грн., а відтак позов підлягає задоволенню. Суд, також, вважає за можливе відшкодувати на користь позивача за рахунок відповідача понесені витрати за проведеного звіту в сумі 2500,00 грн., а також в порядку ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджена сума судового збору в розмірі 1100,90 грн. (а.с.2) та сума витрат на правничу допомогу в розмірі 4250,00 грн. (а.с.45-47). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved