Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вселення, у якому просив суд вселити його квартиру за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.08.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, що зареєстрований в реєстрі за №936, відповідно до якого [PERSON] продав, а позивач [PERSON] купив квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відповідач ключі від спірної квартири не передав, тому позивач не має можливості користуватися своїм майном. На дзвіники позивача відповідач не відповідає. Оскільки в квартирі можуть знаходися особисті речі відповідача, позивач вважає, що не має права зламати замки у спірній квартирі, тому звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини викладені у позовній заяві. Не заперечив щодо заочного розгляду справи. До судового засідання відповідач [PERSON] не з'явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу від 10.08.2018 року, укладеного між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець), продавець передав у власність (продав) покупцю, а покупець прийняв у власність (купив) квартиру [ADDRESS] Даний договір купівлі-продажу посвідчений Процепко А.О., приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №936, відповідно до якого [PERSON] продав, а позивач [PERSON] купив квартиру за адресою: [ADDRESS] Зареєстроване право власності позивача [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] підтверджується також Витягом з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно - номер запису про право власності: 27434485 від 10.08.2018 року (а.с. 5). В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що 10.08.2018 року він купив у відповідача [PERSON] згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартиру за адресою: [ADDRESS], але у той же день позивач не отримав у відповідача ключі від даної квартири. В подальшому на дзвінки позивача з приводу надання йому ключів від квартири [PERSON] не відповідав. До теперішнього часу позивач не може потрапити у належну йому на праві власності квартиру. Позивачем на адресу відповідача [ADDRESS] було направлено лист щодо неможливості користування власністю, зокрема, квартирою за адресою: [ADDRESS], оскільки [PERSON] ключі від спірної квартири [PERSON] не передав. Даний лист відповідачем не отримано (а.с. 27-29). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Право кожного на житло гарантоване ст. 47 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] як власнику належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS]. З пояснень позивача в судовому засіданні та наданих доказів суд встановив, що позивач [PERSON] не має доступу до своєї квартири за адресою: [ADDRESS], оскільки в день укладення договору купівлі-продажу даної квартири між сторонами, відповідач [PERSON] не передав позивачу [PERSON] ключі від даної квартири і в подальшому відповідач на дзвінки позивача не відповідає, кореспонденцію від позивача не отримує. Отже, для позивача існують перешкоди з боку відповідача в користуванні квартирою, власником якої він є. З вказаного слід дійти висновку, що відповідачем створено перешкоди позивачу в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS], позивач позбавлений доступу до квартири, яка належить йому на праві власності, тому суд вважає, що є достатні підстави для вселення позивача [PERSON] в квартиру за адресою: [ADDRESS]. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволений в повному обсязі, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved