Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Відповідно до рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 15.01.2013 року у цивільній справі №126/3298/12, було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та визнано за ними право власності по 1/2 частині житлового будинку №31 по провулку Біблікова в с. Війтівка Бершадського району Вінницької області. Вказане рішення позивачем було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Незважаючи на викладене сторони не дійшли порозуміння щодо визначення в натурі їх часток кімнат та господарських будівель. Крім того, у них є присадибна ділянка, на якій розташований вказаний будинок та господарські споруди. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить поділити нерухоме майно в натурі ( за варіантами по проведеній експертизі) по 1/2 спільної часткової приватної власності кожному із житлового будинку - А, загальною площею - 101,6 кв.м., житловою площею - 61,8 кв.м., та відповідною часткою господарських будівель та споруд: літня кухня - Б, тамбур -а, навіс - а-1, а- 2, б, д, Л, погріб - Б/під, сарай - ВДК, гараж - Г, жомова яма - Ж, споруди 1-4, що розташовано в с. Війтівка, провулок Бублікова, №31 Бершадського району Вінницької області та визнати за нею право власності (користування) присадибної земельної ділянки в натурі на 1/2 частки в с. Війтівка провулок Бублікова, 31, стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, просивши суд виділити сторонам в натурі частки житлового будинку за варіантом розподілу №3, вказаному у висновку експерта №БТЕ - 05-19/09/16, стягнути з відповідача 1/2 частку вартості транспортного засобу ВАЗ 21063, 1985 року випуску, кузов ХТА 210630G1405576, що складає 13210, залишивши даний автомобіль у його власності та стягнути судові витрати. Позивач [PERSON] просила суд задовольнити позовні вимоги викладені у позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог в частині розподілу житлового будинку за варіантом № 1, стягнення з відповідача 1/2 вартості транспортного засобу та судових витрат. Крім того, позивач підтвердила, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, розташовану в с. Війтівка по пров. Бублікова, 31. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив суд розподілити житловий будинок, що є предметом позову за варіантом №3 будівельно - технічної експертизи, однак просив суд транспортний засіб, вказаний у заяві позивача про збільшення позовних вимог залишити позивачці та не стягувати з нього грошової компенсації за нього. Щодо земельної ділянки, то він пояснив, що не володіє документами, які підтверджують право власності на вказаний об'єкт. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що відповідно до рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 15.01.2013 року у цивільній справі №202/3298/12 (а.с.8) за [PERSON], визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку № 31 з відповідною часткою господарських споруд по провулку Бублікова в с. Війтівка Бершадського району Вінницької області. Даний факт свідчить про те, що спірний будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності. Зі змісту рішення також вбачається, що даний будинок було поділено судом між сторонами, як майно, набуте за час шлюбу. Згідно висновку експерта № БТЕ-05/19/09/16 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 28.10.2016 року (а.с.30-64) визначено ринкову вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: с. Війтівка Бершадського району Вінницької області, пров Бублікова, 31, яка на час проведення експертизи складає 370392 грн. А також визначено можливий поділ вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами у трьох варіантах. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 03 квітня 2013 року, справа № 6-12цс13. Розмір часток співвласників та технічна можливість поділу будинку відповідно до часток співвласників встановлена висновком судової будівельно-технічної експертизи, складеним 28.10.2016 року. При цьому, сторони в судовому засіданні дійшли згоди щодо поділу вказаного будинку за варіантом №3, вказаним в експертизі. Ці обставини є визначальними для вирішення спору щодо поділу будинку в натурі. Щодо решти майна, то предметом позовних вимог, які були збільшені відповідачем, то ще одним предметом поділу є транспортний засіб ВАЗ 21063, 1985 року випуску, кузов ХТА 210630G1405576, який зареєстровано за позивачем та земельна ділянка, розташована в с. Війтівка Бершадського району Вінницької області, пров. Бублікова, 31.. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Сторони бажають розділити спільно нажите майно, однак не можуть дійти згоди щодо його поділу. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. В судовому засіданні сторони дійшли згоди також щодо поділу вищеописаного транспортного засобу, оскільки відповідач вказав, що він належить [PERSON] та він на нього не претендує та не просить компенсації. При цьому, щодо земельної ділянки, сторони не надали суду доказів, щодо належності даної земельної ділянки будь - кому зі сторін, що виключає можливість її поділу, як спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу. Крім того згідно даних архівного відділу Бершадської РДА, вказаних у довідці №50 від 01.08.2016 року, відсутні відомості про приватизацію даної земельної ділянки взагалі. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Отже, за викладених обстави, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зокрема в частині поділу житлового будинку відповідно до варіанту № 3 проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи та щодо транспортного засобу, який слід залишити позивачці за погодженням сторін. Щодо земельної ділянки, то дану частину позовних вимог суд вважає необґрунтованою, оскільки вона не є власністю сторін та відсутні будь -які документи, які б підтверджували можливість її належності будь -кому із сторін. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.1 Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивач поніс витрати зі сплати судового збору у розмірі 551, 20 грн., 640 грн., оплати будівельно - технічної експертизи у розмірі 2400 грн., та витрати на правову допомогу в сумі 3500 грн., що документально підтверджено. Витрати на правову допомогу суд вважає співмірними та такими що відповідають вищеописаним нормам, оскільки дана справа розглядається судом з червня 2016 року. При цьому з урахуванням позовних вимог та варіантів поділу майна, щодо яких сторони дійшли згоди, суд вважає, що позовні вимоги задоволенні частково, а саме на 1/2 частину, тому саме таку частину судових витрат слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial