Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Відповідачка [PERSON] у судове засідання, яке призначалося на 28.11.2018р., будучи належним чином сповіщена, не явилася, про причину неявки суд не сповістила. У звязку із неявкою, а також за клопотанням позивача, відповідачка про розгляд справи була тричі повідомлена в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, яка передбачає, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак, вона знов не явилась. Відзиву на позов не надала. Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін (повторне); копія паспорту позивача із поміткою про шлюб; копія свідоцтва про зміну імені позивача з [PERSON] на [PERSON]. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач просить розірвати шлюб із відповідачкою [PERSON], зареєстрований 27 вересня 1984р., зазначивши, що подружнє життя не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Сторони мають різні погляди на сімейні цінності, утворення сімейного затишку та збереження сімї. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, вже досить тривалий час подружніх стосунків не підтримують, мешкають в різних державах, сумісного господарства не ведуть. Від шлюбу дітей немає. На момент припинення шлюбних відносин відповідачка від розірвання шлюбу через орган реєстрації актів цивільного стану відповідачка відмовилася, в даний час це також є неможливим з причини мешкання сторін у різних державах. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачкою носить суто формальний характер, позивач наполягає на його розірванні. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже тривалий час разом не проживають, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У позовних вимогах позивач просив сплачений судовий збір залишити за ним, тому питання про стягнення судового збору з відповідачки судом не розглядається.

Outcome: approved