Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 09.12.2015 р. в розмірі 2 336 дол США, що еквівалентно по офіційному курсу НБУ (25,83 грн) - 60 338,88 грн, суми боргу, індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 246,0 дол. США, що еквівалентно по офіційному курсу НБУ (25,83 грн) - 6 358,38 грн, 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 70 дол.США, що еквівалентно по офіційному курсу НБУ (25,83 грн) - 1 808,10 грн. Позов мотивований тим, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] 09.12.2015 року було укладено договір позики. Відповідно до умов даного договору (п.1 Договору) Позивач передала Відповідачу грошові кошти в розмірі 2 336,0 дол. США. Відповідач зобов`язана була повернути грошові кошти. Станом на 11.10.2016 р. відповідач суму боргу не повернула, чим порушила взяті на себе зобов`язання. Відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача за 2016 р. індекс інфляції, який склала 106,4 відсотка. За змістом ст. 625 ЦКУ нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Відповідно суму боргу 2 336 дол.США х0,03 =70 дол. США. Ухвалою суду від 21.12.2016 р. провадження у справі відкрито та справа призначена до розгляду (суддею Трегубенко Л.О.). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 11.12.2017 р. дана справа розподілена на суддю Ларіонову Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач просила задовільнити позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] 09.12.2015 року було укладено договір позики. Доказом цьому є розписка складена та підписана відповідачем власноручно, копія розписки було долучено до матеріалів справи. Однак, до теперішнього часу борг відповідачем не повернуто. Попри те, що термін повернення боргу настав, відповідач не повернув борг в повному обсязі. Таким чином борг відповідача перед позивачем за договором позики на момент подання даної позовної заяви становить 2 336дол США, що еквівалентно по офіційному курсу НБУ (25,83 грн) - 60 338,88 грн, суми боргу, індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 246,0 дол. США, що еквівалентно по офіційному курсу НБУ (25,83 грн) - 6 358,38 грн, 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 70 дол.США, що еквівалентно по офіційному курсу НБУ (25,83 грн) - 1 808,10 грн. Позивач зазначає, що відповідачем свій обов`язок по поверненню грошових коштів досі не виконано. Причиною спору між сторонами стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов`язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі договору позики, що підтверджено відповідною розпискою у визначений строк. Позовна заява була подана до Подільського районного суду міста Києва на підставі ч. 9 ст. 28 ЦПК України, згідно з якою позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Через невиконання відповідачем зобов`язання за договором позики між сторонами виникли спірні договірні правовідносини, які регулюються нормами статей 1046-1049 ЦК України. Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Через ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і у порядку, встановленим законом. Згідно з чинним законодавством, у разі отримання позики іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, як укладення, так і виконання договору позики в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Згідно з розпискою від 09.12.2015 року наданою позивачем та перевіреним судом, вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики станом на 19.12.2016 р. становить 2 336 дол США, що еквівалентно по офіційному курсу НБУ (25,83 грн) - 60 338,88 грн. Ця розписка приймається судом до уваги, оскільки доказів недійсності її відповідачем не подано. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання про те, що оскільки між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які не виконані стороною відповідача, а тому відповідно до умов договору та норм ЦК України суд дійшов висновку, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі суми боргу 8 500,0 грн., індекс інфляції в розмірі 32 127,75 грн., 3 % річних в розмірі - 2 902,89 грн., а всього - 43 530,64 грн, оскільки дана сума підтверджується розрахунками. В іншій частині позову - відмовити. Згідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 551,20 грн, що підтверджено квитанціями, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: partial