Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Виклад позиції позивача. Слобожанське СКГ Кегичівського району Харківської області, в особі директора Танцюри А.М., звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , та скасувати його реєстрацію за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі акту прийому-передачі майна від 20 листопада 2007 року Слобожанському СКГ Кегичівського району Харківської області належить на праві власності квартира [ADDRESS] . 20 липня 2007 року [PERSON] був зареєстрований за вищевказаною адресою, що підтверджується записом в Домовій книзі, але з травня 2018 року і до цього часу в квартирі не проживає. На даний час його місцезнаходження не відомо. Експлуатаційні витрати та комунальні послуги за користування квартирою не сплачував та не сплачує. Підтвердженням відсутності відповідача, його речей та його не проживання у квартирі є акт огляду житлового приміщення від 26 травня 2020 року. Реєстрація відповідача у квартирі позбавляє позивача можливості повноцінно здійснювати свої права як власника майна. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 12 червня 2020 року судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідача. Ухвалою Кегичівського районного суду від 16 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 17 червня 2020 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14 липня 2020 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує, судові витрати просить залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виклики у судові засідання жодного разу не отримав. Відповідно до поштової відмітки відправлення повернуті без вручення, причина «адресат відсутній за вказаною адресою». Виклики були направлені за зареєстрованою адресою місця проживання відповідача. Іншої адреси суду не повідомлено. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяв від нього, а також відзиву не надійшло. Відповідно до п.2 ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року постановлено ухвалити заочне рішення. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить Слобожанському СКГ Кегичівського району Харківської області на праві власності, що підтверджується актом прийому-передачі майна від 20 листопада 2007 року (копія, а.с.4-5). Згідно з виписки з домової книги [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 20 липня 2007 року (копія, а.с.7). Відповідно до довідки Слобожанської селищної ради Кегичівського району Харківської області від 10 червня 2020 року встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до акту обстеження квартири від 26 травня 2020 року [PERSON] відсутній у квартирі. Зі слів співмешканців будинку з травня 2018 року і до цього часу [PERSON] у вказаній квартирі не з`являвся жодного разу. Причин з яких [PERSON] не проживає у квартирі комісії не відомо, місцезнаходження невідоме (а.с.9). Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 386 ЦК України власнику надається можливість звернення з позовом про вчинення певних дій для запобігання порушенню свого права власності, що може мати місце у майбутньому. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Оскільки відповідач не проживає у квартирі за указаною вище адресою, знаходження відповідача на реєстрації у квартирі, належній позивачу, перешкоджає здійсненню у повній мірі права розпорядження цим майном, позов підлягає задоволенню. Отже, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком за адресою: [ADDRESS] . Відповідно що вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Сплачені позивачем судові витрати залишити за ним, у зв`язку із його клопотанням. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: approved