Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

В грудні 2020 року позивач Харківський національний медичний університет звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за навчання, мотивуючи тим, що наказом № 434-с ХНМУ від 06.08.2019 року [PERSON] , [INFO] було зараховано в число студентів Харківського національного медичного університету на 1 курс денної форми навчання за спеціальністю «224 технології медичної діагностики та лікування» за контрактом з 01.09.2019 року. 09.08.2019 року між [PERSON] - батьком студентки та ХНМУ було укладено Договір № 191268 про підготовку фахівця з базової освіти. Відповідно до п. 2.2.1. Договору № 191268 від 09.08.2019 року відповідач, [PERSON] взяв на себе зобов`язання своєчасно вносити платню за навчання своєї доньки [PERSON] , відповідно до умов договору. Згідно з п. 6.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність з чинним законодавством України. У зв`язку з тим, що в порушення вимог Договору оплати не було здійснено вчасно, утворилася заборгованість по оплаті за навчання в сумі 10 250 грн. згідно з наказом ХНМУ № 319-С від 01.07.2020 року [PERSON] було відраховано за власним бажанням з 01.07.2020 року. В добровільному порядку, шляхом переговорів вирішити питання на вдалося. 10.09.2020 року ХНМУ було направлено на адресу [PERSON] вимогу про сплату, яка залишилася поза увагою. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь Харківського національного медичного університету заборгованість за освітні послуги у сумі 10 250 грн. та судові витрати в розмірі 2 102 грн. ( а. с. 1-3 ). Ухвалою судді від 19 січня 2021 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 38-39 ). В судове засідання Харківський національний медичний університет свого представника не направив, 17.02.2021 року за вх. № 7450 судом отримано клопотання, за підписом представника, в якому просили судові засідання проводити без участі представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне оголошення. Поштовий конверт направлений судом з судовою повісткою на адресу відповідача був повернутий, працівниками пошти зазначено причину повернення - адресат відсутній за вказаною адресою. Судова повістка судом була направлена на адресу відповідача згідно відомостей, які були зазначені позивачем у позовній заяві та отриманих з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, адреса реєстрації відповідача зазначена така: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Частинами 11 та 12 цієї статті ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Отже, з наявного в матеріалах справи оголошення вбачається, що воно датоване 09.03.2021 року про виклик відповідача в судове засідання на 23.03.2021 року, тобто завчасно та у відповідності до вимог ЦПК України. Заяв та клопотань від останнього на адресу суду не надходило, як і не надходило відзив на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 23.03.2021 року постановлено провести розгляд даної цивільної справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача Національної академії внутрішніх справ підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Встановлено, що 02 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до Харківського національного медичного університету з заявою про зарахування її до складу студентів 1 курсу спеціальністю «224 технології медичної діагностики та лікування» ( а. с. 5 ). Наказом № 434-с Харківського національного медичного університету від 06.08.2019 року [PERSON] , [INFO] було зараховано в число студентів Харківського національного медичного університету на 1 курс денної форми навчання за спеціальністю «224 технології медичної діагностики та лікування» за контрактом з 01.09.2019 року ( а. с. 7 ). 09 серпня 2019 року між [PERSON] - батьком студентки та Харківським національним медичним університетом було укладено Договір № 191268 про підготовку фахівця з базової освіти ( а. с. 6 ). Відповідно до п. 2.2.1. Договору № 191268 від 09.08.2019 року, [PERSON] взяв на себе зобов`язання своєчасно вносити платню за навчання своєї доньки [PERSON] , відповідно до умов договору. Пунктом 4.1 Договору передбачено, що розмір платні за весь строк навчання складає 82 000 гривень і може змінюватися кожного навчального року згідно наказу Університету ( в частині залишку несплаченої суми ) не більше як на офіційно визначений в Україні рівень інфляції за попередній календарний рік. Розмір оплати у 2019/2020 навчальному році складає 20 500 гривень. Замовник вносить платню щосеместрово за 5 днів ( повністю одноразово, щорічно, щосеместрово ) до початку навчання - семестру ( п. 4.3. Договору ). Пунктом 4.4. Договору передбачено, що при відрахуванні поновлення Студента здійснюється на підставі діючого законодавства України шляхом укладання Договору. Згідно п. 4.5. цього Договору, у разі отримання Студентом освітньої послуги в навчальному семестрі чи році в повному обсязі, при достроковому розірванні договору, кошти за канікулярний період чи період складання семестрового контролю не вважаються попередньою оплатою та не повертаються Університетом. Згідно з п. 6.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність з чинним законодавством України. Встановлено, що в порушення вимог Договору оплати не було здійснено вчасно, утворилася заборгованість по оплаті за навчання в сумі 10 250 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи доданим позивачем розрахунком ( а. с. 14 ). Згідно з наказом Харківського національного медичного університету № 319-С від 01.07.2020 року [PERSON] було відраховано за власним бажанням з 01.07.2020 року ( а. с. 11 ). 10 вересня 2020 року Харківським національним медичним університетом було направлено на адресу [PERSON] вимогу про сплату 10 250 грн., яка не була сплачена відповідачем ( а. с. 12 ), однак остання залишилася поза увагою. Звертаючись до суду з вказаними вимогами, позивач зазначає про те, що оскільки з боку відповідача в порушення умов договору не була сплачена сума за навчання, то така підлягає стягненню в судовому порядку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання Договору № 191268 від 09 серпня 2019 року між Харківським національним медичним університетом та [PERSON] , який діяв в інтересах студента [PERSON] свідчить про те, що [PERSON] всі умови даного Договору цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором ( ч. 1 ст. 903 ЦК України ). Аналізуючи дану норму закону, а також викладене вище, домовленість сторін при укладенні Договору про надання освітніх послуг, суд приходить до висновку, що укладений сторонами договір має виконуватися на умовах, викладених в ньому. Оскільки відповідачем не було виконано умови договору, укладеного з позивачем, у зв`язку з чим останній має заборгованість перед позивачем, то суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 102 гривень, понесення яких документально підтверджено ( а. с. 4 ). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved