Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

В вересні 2019 р. позивач [PERSON] звернулась до Подільського районного суду м.Києва з позовом, в якому, просить стягнути з відповідача ФОП [PERSON] матеріальний збиток в розмірі 9 355, 00 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, 03 травня 2019 року біля 14-ої години, в свій ювілейний день народження зі своїм чоловіком, [PERSON] , прибули на кінно-прогулянкову базу « [INFO] », яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (район ресторану «Шашличний хутір») для отримання послуги катання на конях, у супроводі співробітників фізичної особи-підприємця [PERSON] . Однак, під час катання на конях, в результаті використання неякісного спорядження, яке експлуатувалось з порушенням техніки безпеки, по причині неконтрольованого обриву мотузки, якою були зв`язані тварини, та неадекватної поведінки коня - Позивач була зкинута на землю, та отримала закриту черепно-мозкову травму, забій грудної клітки, закритий перелом ліктьової кістки правого передпліччя зі зміщенням, закритий перелом шийки лівої променевої кістки без зміщення та внаслідок падіння - отримала вузлову міому тіла матки з крововиливом. Не дивлячись на очевидну тяжкість травм та явні ознаки переломів, які отримала Позивач, наймані особи Відповідача не надали Позивачу необхідної допомоги, не було забезпечено її транспортування до території кінно-прогулянкової бази «[INFO]», що вказує на цілковиту непрофесійність та непридатність Відповідача до безпечного надання послу належної якості. За результатами термінового звернення до медичного закладу Позивачем було витрачено грошові кошти в розмірі 9 355,00 грн., які Відповідач відмовила компенсувати в добровільному порядку. Провадження у справі відкрито ухвалою від 13.11.2019 р. з призначенням розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач та її представники в судовому засіданні підтримали позов та просили задовільнити його в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву. На підставі ст.223 ч.4, 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі доказів, наданих позивачем. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 03 травня 2019 року біля 14.00 год. позивач зі своїм чоловіком [PERSON] прибули на кінно-прогулянкову базу «[INFO]», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою, отриманої позивачем з інтернету, за посиланням: [INFO] пропонувались послуги катання на конях, у супроводі співробітників фізичної особи-підприємця [PERSON] . Позивачем зазначено, що після оплати такої послуги на місці у розмірі 800,0 грн. Позивач зі своїм чоловіком, не отримавши будь-якого документу про оплату послуги, без проведення будь-якого інструктажу з техніки безпеки, та без будь-якого страховочного спорядження, у супроводі співробітників Відповідача розпочали прогулянку верхи. В подальшому, під час катання на конях, в результаті обриву мотузки, якою були зв`язані тварини, Позивач була зкинута на землю, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму, забій грудної клітки, закритий перелом ліктьової кістки правого передпліччя зі зміщенням, закритий перелом шийки лівої променевої кістки без зміщення, та як наслідок падіння - отримала вузлову міому тіла матки з крововиливом, що підтверджується заключеннями лікарів, зокрема: Заключення та рентгенографія Медичної клініки «Віва» від 03.05.2019; Консультативний висновок лікаря ФОП [PERSON] від 06.05.2019; Ультразвукове обстеження органів малого тазу ТОВ «Еко медгруп» від 07.05.2019; Консультативний висновок лікаря ортопеда-травматолога та рентгенографія Медичної клініки «Віва» від 10.05.2019; Консультативний висновок лікаря ортопеда-травматолога та рентгенографія Медичної клініки «Віва» від 18.05.2019; Консультативний висновок лікаря ортопеда-травматолога та рентгенографія Медичної клініки «Віва» від 05.06.2019; Консультативний висновок лікаря ФОП [PERSON] від 07.06.2019; Консультативний висновок лікаря ортопеда-травматолога та рентгенографія Медичної клініки «Віва» від 22.06.2019; Консультативний висновок лікаря ФОП [PERSON] від 27.07.2019. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не отримала медичну допомогу від відповідача та самостійно звернулася до медичного закладу, внаслідок чого Позивачем було витрачено грошові кошти в розмірі 9 355,00 грн., що підтверджується доданими до позову документами, а саме: Акт про надані медичні послуги для пацієнта № 2019.016360 від 03.05.2019; Фіскальний чек, пакет № 33686 від 04.05.2019; Фіскальний чек, пакет № 178678 від 04.05.2019; Фіскальний чек, пакет № 4479 від 10.05.2019; Товарний чек від 06.05.2019; Акт надання послуг № 759 від 07.05.2019; Акт про надані медичні послуги для пацієнта № 2019.016360 від 10.05.2019; Акт про надані медичні послуги для пацієнта № 2019.016360 від 18.05.2019; Акт про надані медичні послуги для пацієнта № 2019.016360 від 05.06.2019; Товарний чек від 07.06.2019; Акт про надані медичні послуги для пацієнта № 2019.016360 від 22.06.2019; Товарний чек № 77 від 27.07.2019. Позивач стверджує, що внаслідок неякісного надання послуг та непрофесійних дій (бездіяльності) Відповідачем здоров`ю Позивача було спричинено моральну та матеріальну шкоду, яку Позивач оцінив в розмірі 29 355,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи Позивач в досудовому порядку звертався до Відповідача із заявою щодо відшкодування збитків заподіяних внаслідок непрофесійних дій персоналу та надання послуг неналежної якості від 14.05.2019 року, яку було отримано Відповідачем особисто, свідченням чого є відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрих-кодом 0103324393637. Судом було досліджено та встановлено, що Відповідач в добровільному порядку не відшкодував Позивачу збитки, не надав йому жодної допомоги, в тому числі і першої медичної. Судом також було досліджено надані Позивачем аудіо-записи телефонної розмови з Відповідачем, з якої суд дійшов висновку, що Відповідач визнала факт настання трагічного інциденту, пов`язаного із падінням Позивача з коня та спочатку не заперечувала проти відшкодування понесених Позивачем збитків. Проте, в подальшому Відповідач не здійснила жодних розрахунків із Позивачем. Спір між сторонами виник з підстав порушення Відповідачем права Позивача на відшкодування завданих йому збитків внаслідок неналежного надання послуги. Згідно відкритих відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач з 22.05.2013 р. була зареєстрована в установленому законом порядку як фізична особа-підприємець з основним видом діяльності з кодом КВЕД 93.29: організування інших видів відпочинку та розваг, а 10.06.2020 р. припинила свою діяльність. У відповідності до п.4 ч.3 ст.10 Закону України «Про захист справ споживачів» споживач має право на відшкодування збитків завданих йому Виконавцем під час неналежного надання послуг. Згідно ч.10 ст.10 Закону України «Про захист справ споживачів» Виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров`ю або майну Споживача, що виникла у зв`язку з використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів, інструментів, пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт (надання послуг), незалежно від рівня його наукових і технічних знань, що дає змогу виявити їх властивості, згідно із законодавством. Згідно ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно частини 1 статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Судом було встановлено та матеріалами справи доведено, що Позивач виконав свої зобов`язання та сплатив вартість послуги Виконавця. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, між Позивачем та Відповідачем виникли правовідносини, якими було встановлено цивільні права та обов`язки, на підставі чого у Позивача та Відповідача виникли певні зобов`язання один до одного. Згідно положень ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Положеннями ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами. Відповідно до положень ст. 39 ГК України споживачі, які перебувають на території України, під час придбання, замовлення або використання товарів (робіт, послуг) з метою задоволення своїх потреб мають право на: державний захист своїх прав; гарантований рівень споживання; належну якість товарів (робіт, послуг); безпеку товарів (робіт, послуг); необхідну, доступну та достовірну інформацію про кількість, якість і асортимент товарів (робіт, послуг); відшкодування збитків, завданих товарами (роботами, послугами) неналежної якості, а також шкоди, заподіяної небезпечними для життя і здоров`я людей товарами (роботами, послугами), у випадках, передбачених законом; звернення до суду та інших уповноважених органів влади за захистом порушених прав або законних інтересів. Держава забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів, надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг), набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Права споживачів, механізм реалізації захисту цих прав та відносини між споживачами товарів (робіт, послуг) і виробниками (виконавцями, продавцями) регулюються законом про захист прав споживачів та іншими законодавчими актами. Частиною 2 ст. 627 ЦК України визначено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Враховуючи характер спірних правовідносин, які виникли між Позивачем та Відповідачем, суд вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню норми Закону України «Про захист прав споживачів». Так, згідно положень ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Положеннями ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Захист прав споживачів здійснюють, зокрема, суди. За змістом положень ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров`ю або майну споживача, що виникла у зв`язку з використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів, інструментів, пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт (надання послуг), незалежно від рівня його наукових і технічних знань, що дає змогу виявити їх властивості, згідно із законодавством. Частиною 2 ст. 1210 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок недоліків робіт (послуг), підлягає відшкодуванню їх виконавцем. Пленум Верховного Суду України в постанові № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються зокрема: коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з чинною редакцією п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Виходячи із норми, наведеної в ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Приписами ч.1 ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини: якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду при наявності її провини. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Відповідач не спростувала надані стороною позивача докази. Згідно роз`яснення Верховного Суду України (п. 9 Постанови № 4) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом було досліджено та встановлено, що внаслідок неякісного надання Відповідачем послуг Позивач отримала фізичну та психологічну травми. Судом встановлено, що не зважаючи на очевидну тяжкість травм та явні ознаки переломів, які отримала Позивач, ані Відповідач, ані її наймані працівники, які були поруч з Позивачем на момент інциденту, не надали Позивачу необхідної допомоги та не викликали бригаду швидкої медичної допомоги Внаслідок отриманих позивачем тілесних ушкоджень був порушений звичайний спосіб життя позивача. Судом відтворені в судовому засіданні надані позивачем аудіозаписи, згідно яких на наступний день після травми чоловік Позивача телефонував Відповідачу стосовно відшкодування затрачених коштів на обстеження та відповідач погодилась, пропонуючи допомогу, але згодом, відмовилася від своїх слів. Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковим для держав-учасниць Конвенції. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах відшкодування моральної шкоди» від 25.05.2001 р. № 5 кожна особа оцінює ступінь спричиненої моральної шкоди самостійно, виходячи із глибини своїх душевних страждань та самостійно оцінює суму моральної шкоди. Таким чином, суд вважає, що факт заподіяння позивачу моральної шкоди знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. У зв`язку із цим, з урахуванням тяжкості та періоди моральних страждань позивача, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача по відшкодуванню моральної шкоди частково та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,0 грн. Вказану суму суд вважає співмірною та такою, що відповідає принципу розумності. А відтак на користь позивача з відповідача підлягає стягненню на відшкодування матеріальних збитків - 9 355,0 грн., моральної шкоди - 10 000,0 грн., а загалом - 19 355,0 грн. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача, з урахуванням суми моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, а позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі ст.22 ч.3 Закону України, то відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768,4 грн. (по ставці для фізичної особи на час звернення позивача до суду (2019 р.)). На підставі вищевикладеного, ст.ст.15, 16, 20, 22, 23, 205, 206, 526, 610, 611, 626, 901, 906, 1166, 1167 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживача»,

Outcome: partial