Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ПАТ «УніКредитБанк», третя особа: [PERSON] , в якому просив суд визнати припиненим договір поруки № MRTG-000000013330/Р від 13.06.208 року. В обґрунтування позову зазначено, що 13.06.2008 року між позивачем та ПАТ «УніКредітБанк» було укладено договір поруки № MRTG-000000013330/Р, відповідно до умов якого не було встановлено строку після якого порука припиняється. Позивач вказує, що ст. 559 ЦК України регламентує строк припинення поруки, якщо такий строк не встановлений в договорі поруки. Із умов договору слідує, що позичальник повинен був здійснювати повернення кредиту частинами із 13.06.2008 р. по 13.06.2038 р. та у разі прострочення місячних платежів по сплаті кредиту, кредитор має право вимагати повернення усієї суми кредиту разом із нарахованими відсотками та штрафними санкціями достроково, тобто строк викнання основного зобов`язаня по кредитному договору не встановлений і він виконується частинами на протязі 30 років, але не встановлений момент пред`явлення вимоги, тобто якщо позичальник за кредитним договором прострочить сплату кредиту, кредитор має право вимагати дострокового поверненя кредитних коштів у повному обсязі. Позивач вказує, що відповідно до положень ст. 559 ЦК України, кредитор має право пред`явити позов до поручителя на протязі одного року з моменту укладення договору поруки від 13.06.2008 року, а відтак банк повинен був пред`явити позов до позивача до 13.06.2009 року, чого зроблено не було, а позов банку було пред`явлено до [PERSON] лише в жовтні 2015 року. При пред`явленні зазначеного позову, із розрахунку банку було встановлено, що порушення зобов`язання зі сторони позичальника [PERSON] відбулись, починаючи із 13.06.2013 року, а тому право пред`явлення позову з боку банку до [PERSON] , як поручителя, повинно було бути здійснено на протязі шести місяців від дати настання порушення, тобто до 13.12.2013 року. З огляду на викладене, позивача вказує на те, що банком було пропущено строк пред`явлення вимог до позивача, та банк звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом про стягнення заборгованості лише у жовтні 2014 року, тобто із пропуском, встановлених ст. 559 ЦК України строків. З огляду на викладене, позивач вказує на наявність підстав для визнання припиненям договору поруки, в зв`язку з чим вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 10.10.2016 року, у справі було відкрито провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.11.2016 року, справу було передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. 04.04.2017 року справа надійшла до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалю судді Голосіївського раойнного суду м. Києва [PERSON] від 24.04.2017 року, справу за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа: [PERSON] про визнання договору поруки припиненим було прийнято до провадження та призначено справу до судового розгляду. В зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 31.05.2017 р. № 43, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. У вересні 2017 року до суду від представника відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» надішли заперечення на позов, відповідно до яких банк просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що за умовами укладеного між сторонами кредитного договору кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання остннього зобов`язання, тобто до 13.06.2038 року (п.1.2 кредитного договору) вправі заявити вимоги про дострокове повернення коштів. Доводи сторони позивача про те, що договір поуки припинений є безпідставними, відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань у повному обсязі. Повне виконання боргових зобов`язань за кредитним договором пов`язується із конкретною датою погашення кредитної заборгованості, зазначеної в кредитному договорі, укладеної між відповідачем та третьою особою, якою є 13.06.2038 р., а тому посилання позивача на сплив строку позовної двності, яка на підставу для визнання поруки припиненою є безпідставними. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності для звернення із даним позовом, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2018 року, провадження у справі було зупинено. Ухвалою Голосіївського районного суду м Києва від 17.05.2021 року, провадження у справі було поновлено. В ході розгляду справи було замінено відповідаса ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк». Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2021 року, клопотання представника позивача про перехід до стадії підготовчого провадження у даній цивільній справі було задоволено. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.10.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Третя особа в судове засідання не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. З огляду на викладене, суд ввжає за можливе розглянути справу без участі відповідача та третьої особи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.06.2008 року між ТОВ «УніКредітБанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № MRTG-000000013330, відповідно до умов якого ТОВ «УніКредітБанк» надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в сумі 242000,00 євро під 10 % роцентів річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 13.06.2038 року на умовах визначених цим договором.. 13.06.2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором іпотечного кредиту між ТОВ «УніКредітБанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», [PERSON] (поручителем) та [PERSON] (боржником) було укладено договір поруки № MRTG-000000013330/Р, відповідно до якого позивач зобов`язався перед банком в повному обсязі солідарно відповідати за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до п.п. 4.2, 4.3 вказаного договору зазначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором, та не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання. Ухвалою судді Києво-Святошинського раой нного суду Київської області від 29.10.2015 року, у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було відкрито провадження. В жовтні 2016 року, тобто вже після відкриття провадження у справі за позовом банку до позивача [PERSON] , як до поручителя, останнім, було подано до суду позов про визнання припиненим договору поруки. Сторона позивача вказує, що наявні підстави для визнання договору поруки припиненим з огляду на те, що банком пропущено встановлений законом строк для пред`явлення вимог за договором до позивач, як до поручителя. Перевіряючи огрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Доказів того, що зобов`язання, яке було забезпечено порукою, припинено та/або виконано в повному обсязі, а також того, що відбули зміни обсягу відповідальності позивача, як поручителя, матеріали справи не містять. Суд звертає увагу на те, що кредитний договір та договір поруки є чинними, та недійсними в установленому законом порядку не визнані. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання, останнім свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення обов`язку боржника. Судом встановлено, що договір іпотечного кредиту та договір поруки були узгоджені та підписані сторонами відповідно до вимог діючого цивільного законодавства. Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, просив визнати припиненим договір поруки. Однак, суд звертає увагу на те, що особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення. За положеннями статті 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України, припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і кореспондуючий йому обов`язок, - перестають існувати. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Посилання позивача на те, що договір поруки повинен бути визнаний припиненим, в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України, судом не приймаються до уваги за наступних підстав. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі), а тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред`явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. В разі не встановлення в договорі поруки строку припинення поруки вона припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимогу протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, визначеного кредитним договором строку повернення кредиту. Вказана правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України, від 12 вересня 2012р. по справі № 6-98цс12, від 17 вересня 2014р. по справі № 6-6цс14. Окрім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (висновок міститься у постановах ВСУ: від 21 травня 2012 року у справі №6-18цс11, від 21 травня 2012 року у справі №6-20цс11, від 21 травня 2012 року №6- 69цс11, від 21 листопада 2012 року у справі №6-134цс12, від 05 грудня 2012 року у справі №6-147цс12). Проте, в даному випадку ефективним способом судового захисту є не вимога про визнання припиненим договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки, порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов`язане припинення поруки. Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-69цс11). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що судом не встановлені достатні законні підстави для визнання договору поруки припиненим, а позивачем вимог про визнання поруки припиненою не пред`явлено, а тому суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, а відтак позов є необґрунтованим та безпідставним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити. Крім того, стороною відповідача в ході розгляду справи було заявлено про застосування до вимог позивача строків позовної давності, однак, зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову по суті, зазначене клопотання сторони відповідача судом не вирішувалось. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed