Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, просив розглянути справу без його участі. Позивач [PERSON] у судове засідання також не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, зазначивши, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Судом в ході судового розгляду справи були досліджені: - свідоцтво про одруження, серії [NUMBER] від 13.11.1999 р., згідно якого 13.11.1999 року Нагірненською сільською радою Ренійського району Одеської області було зареєстроване одруження між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 9, після одруження чоловікові та дружині були присвоєні прізвища «[PERSON] » та « [PERSON]»; - копія свідоцтва про народження доньки [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 21.04.2000 року, виданого Нагірненською сільською радою Ренійського району Одеської області, в якому батьками вказані позивач та відповідач; - копія свідоцтва про народження доньки [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 09.07.2007 року, виданого Нагірненською сільською радою Ренійського району Одеської області, в якому батьками вказані позивач та відповідач; - копія паспорту громадянина України на ім`я позивача [PERSON], серії [NUMBER], виданого 20.08.2001 року Ренійським РВ УМВС України в Одеській області з поміткою про реєстрацію шлюбу з відповідачем [PERSON]; - квитанція про сплату судового збору. Судом в ході судового розгляду було встановлено наступні обставини: позивач [PERSON] звернулася до Ренійського районного суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 13.11.1999 року Нагірненською сільською радою Ренійського району Одеської області, актовий запис № 9, мотивуючи заявлені вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки на протязі сумісного життя у сторін не було взаєморозуміння. В позові також зазначено, що з березня 2011 року позивач виїхала до м. Одеси, де винаймає квартиру та працює, з означеного часу сторони спільно не проживають, припинили шлюбні стосунки. На думку позивача, подальше проживання разом з відповідачем та збереження шлюбу неможливе, оскільки відповідач підтримує відносити з іншою жінкою, також позивачем заявлена вимога стосовно залишення їй після розірвання шлюбу шлюбного прізвища « [PERSON]». Судом також встановлено, що від шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] та малолітню доньку - [PERSON], [INFO], які на час розгляду справи проживають окремо, молодша донька разом з матір`ю в м. Одесі, а старша донька ходить до школи та живе в с. Нагірне Ренійського району з матір`ю відповідача. На утримання старшої доньки позивач надає матеріальну допомогу, на молодшу отримує аліменти з відповідача. За домовленістю з відповідачем, з травня 2015 року після закінчення 9 класів школи старша донька переїде до позивача в м. Одесу та буде там продовжувати навчання. Враховуючи означені обставини, позивач просить після розірвання шлюбу залишити проживати з нею обох дітей. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно до ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до ст.56 ч.3 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши обставини припинення шлюбних відносин сторін, фактичні взаємини подружжя, відсутність вільної волі на шлюб у обох сторін, суд приходить до висновку, що сім`я сторін фактично розпалася, оскільки вони вже тривалий час сумісно не проживають та не ведуть спільне господарство, позивач з травня 2011 року з молодшою донькою живе та працює в м. Одесі, має намір забрати для подальшого навчання старшу доньку, подальше проживання з відповідачем та збереження сім`ї вважає неможливим, відповідач також згодний на розірвання шлюбу. Як випливає із ситуації, яка склалася, між позивачем і відповідачем втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. За таких обставин шлюб сторін існує суто формально і підлягає розірванню. Приходячи до такого висновку, суд враховує фактичні обставини справи та інтереси кожного з подружжя, а також інтереси їх неповнолітніх дітей. Застосування заходів щодо примирення подружжя при даних обставинах, суд вважає недоцільним, оскільки ні позивач, ні відповідач зацікавленості в збереженні сім`ї не проявили, якихось заходів щодо примирення чи збереження сім`ї не приймали, обидва згодні на розірвання шлюбу. Згідно з положеннями ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки заявлена вимога позивача про залишення їй шлюбного прізвища не суперечить діючому законодавству, суд задовольняє її та вважає за можливе залишити за позивачем після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч. 3 ст. 160 СК України). Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Враховуючи ситуацію, що склалася на момент розірвання шлюбу, суд визначає, що за домовленістю сторін неповнолітню [PERSON], [INFO] та малолітню [PERSON], [INFO], треба вподальшому залишити проживати разом із матір'ю [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати, до яких згідно ст. 79 ЦПК України відноситься судовий збір. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму витрат, понесених нею по сплаті судового збору у розмірі - 243 гри. 60 коп., відповідно до квитанції наявної в матеріалах справи.

Outcome: approved