Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У березні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» (далі - ТОВ фірма «Елавус ЛТД») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Позовна заява мотивована тим, що з 01 липня 2010 року по 03 лютого 2014 року вона працювала у ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на посаді контролера контрольно-пропускного пункту. 03 лютого 2014 року її було звільнено з роботи за статтею 36 КЗпП України за згодою сторін. Відповідно до судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 червня 2014 року з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» було стягнуто на її користь заборгованість із заробітної плати за період з серпня по листопад 2013 року у розмірі 5 764 грн 14 коп., які булу отримано лише 03 грудня 2015 року. Компенсація за нараховану, але невиплачену заробітну плату станом на 05 січня 2015 року становить 34 774 грн 45 коп. З урахуванням наведеного просила стягнути з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 16 жовтня 2013 року по 02 грудня 2015 року у розмірі 44 954 грн та компенсацію за нараховану, але невиплачену заробітну плату станом на 05 січня 2015 року з урахуванням індексу інфляції у розмірі 34 774 грн 45 коп. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на користь [PERSON] 4 458 грн 89 коп. в якості компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. У решті вимог [PERSON] про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати та у стягненні середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 16 жовтня 2013 року по 02 грудня 2015 року в сумі 34 774 грн 45 коп. - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що у позивача відсутнє право на отримання відшкодування за затримку виплати заробітної плати на підставі статті 117 КЗпП України після видачі Орджонікідзевським районним судом міста Харкова від 12 червня 2014 року у справі про стягнення з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на користь [PERSON] суми заборгованості із заробітної плати. Задовольняючи частково вимогу [PERSON] про стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, суд першої інстанції виходив з положень статті 233 КЗпП України, прийнявши до уваги розрахунок вказаної суми наданої відповідачем. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким частково задоволено позовні вимоги [PERSON] Стягнуто з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 32 177 грн 60 коп.Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року скасовано в частині стягнення з [PERSON] на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 551 грн 20 коп.В іншій частині рішення суду залишено без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки позивачем доведено факт порушення терміну проведення остаточного розрахунку призначених позивачеві сум, встановлених судовим рішенням, то компенсація позивачу втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати підлягає стягненню з відповідача. Суд апеляційної інстанції не погодився із сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 44 954 грн, яка була розрахована позивачем, оскільки при розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку позивачем невірно була визначена та застосована кількість робочих днів за період з 04 лютого 2014 року по 02 грудня 2015 року. Також апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції у частині стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору, оскільки відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. У березні 2017 року ТОВ фірма «Еліус ЛТД» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що частиною четвертою статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що у випадку, передбаченому пункту 7 частини першої статті цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року провадження у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД» припинено у зв'язку із задоволенням всіх кредиторських вимог, у тому числі й позивача. Таким чином, вимоги [PERSON] до ТОВ фірми «Елавус ЛТД» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати є погашеними. У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла спільна заява представника [PERSON] - [PERSON] та ТОВ фірми «Елавус ЛТД» про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі у зв'язку з укладенням ними мирової угоди від 28 березня 2017 року. Відзив на касаційну скаргу не подано. Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 17 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду. Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У затвердженні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити з огляду на наступне. За змістом статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі. Згідно вимог статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє. Пунктами 1.2., 1.3. мирової угоди ТОВ фірма «Елавус ЛТД» визнає відповідальність перед [PERSON] за затримку розрахунку при звільненні та зобов'язується здійснити відшкодування у розмірі 24 133 грн 20 коп., а також визнає зобов'язання щодо сплати суми компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату з урахуванням індексу інфляції у розмірі 3 344 грн 17 коп. Проте, ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року провадження у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД» припинено у зв'язку із задоволенням всіх кредиторських вимог. Частиною четвертою статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що у випадку, передбаченому пункту 7 частини першої статті цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Отже, подана представником [PERSON] - [PERSON] та ТОВ фірмою «Елавус ЛТД» на затвердження суду касаційної інстанції мирова угода від 28 березня 2017 року про обов'язок ТОВ фірми «Елавус ЛТД» здійснити відшкодування у загальному розмірі 27 477 грн 37 коп. суперечить вимогам частини четвертої статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому вказана мирова угода не може бути затверджена згідно пункту 1 частини п'ятої статті 207 ЦПК України. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають. Судами встановлено, що [PERSON] працювала у ТОВ фірмі «Елавус ЛТД» на посаді контролера контрольно-пропускного пункту з 01 липня 2010 року по 03 лютого 2014 року. 03 лютого 2014 року [PERSON] було звільнено з роботи на підставі статті 36 КЗпП України за згодою сторін. Судовим наказом, виданим Орджонікідзевським районним судом м. Харкова від 12 червня 2014 року, з відповідача на користь позивача було стягнено заборгованість по заробітній платі у розмірі 5 764 грн 14 коп. Заборгованість позивачу була фактично виплачена у повному обсязі лише 03 грудня 2015 року, що не заперечувалось відповідачем. Згідно з частини четвертої статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Відповідно до частини дев'ятої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у процедурі розпорядження майном боржник має право на підставі ухвали господарського суду задовольнити всі вимоги конкурсних кредиторів за умови їх задоволення одночасно та в повному обсязі відповідно до реєстру вимог кредиторів. Частиною четвертою статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 7 частини першої статті цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року провадження у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД» припинено у зв'язку із задоволенням всіх кредиторських вимог, у тому числі й позивача. Вирішуючи спір, суди не врахували, що на момент відкриття провадження у цій справі ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД», у якій брала участь [PERSON] визначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Таким чином, вимоги [PERSON] до ТОВ фірми «Елавус ЛТД» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати є погашеними на підставі частини четвертої статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому вказаний позов задоволенню не підлягає. Незастосування судами положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що вирішують спір, є підставою скасування судових рішень у справі за статтею 412 ЦПК України (рішення суду першої інстанції - за статтею 400 ЦПК України із виходом за межі доводів касаційної скарги) із ухваленням нового рішення про відмову у позові [PERSON] Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Outcome: partial