Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

В вересні 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача Релігійної громади євангельських християн «Церква ковчег» у Шевченківському районі м. Києва, в якому просив суд: усунути перешкоди йому у користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення з вказаного будинку відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки, площею 0,0521 га (кадастровий номер [NUMBER]), а також 69/100 частин будинку, який знаходиться на вказаній земельній ділянці, розташованої за адресою: [ADDRESS]. На думку позивача, належну йому земельну ділянку та частину житлового будинку захопив відповідач, який не маючи жодних дозвільних документів, використовує його у власних цілях. Оскільки в позасудовому порядку, відповідач відмовляється звільнити належне позивачу майно, він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Клопотав перед судом про долучення до матеріалів справи, в якості письмового доказу інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, що співвласників спірного будинку. Представник відповідача проти позову заперечував, зазначаючи, що сторона позивача не надано доказів того, що відповідач займає без відповідних законних підстав, саме належну позивачу частину будинку. Клопотав перед судом про залучення третьої особи, вказане клопотання було відхилено судом. В судове засідання 14 лютого 2018р. представник відповідача не з'явився, поважності причин неявки свого представника відповідач суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступник підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0521 га, кадастровий номер [NUMBER], місцезнаходження: [ADDRESS], на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 14 березня 2012р. Також, позивачу на праві спільної часткової власності належить 69/100 частин житлового будинку в [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 02 червня 2016р., решта 31/100 частин зазначеного будинку належать на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, при цьому між співвласниками встановлено порядок користування житловим будинком, з описом 31/100 частин будинку, яка виділена в натурі у вигляді відокремленої частини будинку. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 2 ст. 319 ЦК України). За змістом ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів, може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив усунути йому перешкоди у користуванні належною йому частиною будинку, які чиняться йому зі сторони відповідача. Разом з тим, протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача, в порушення положень ст. 129 Конституції України, ст. ст. 76-81 ЦПК України не було надано до суду належних і допустимих доказів, в обґрунтування заявлених позовних вимог. Так, в судовому засіданні представник позивача не міг пояснити, які саме приміщення виділені в натурі позивачу, як співвласнику житлового будинку по [ADDRESS], і які незаконно займає відповідач. При цьому представник відповідача зазначав, що відповідач не займає частину будинку, яка належить саме позивачу. Крім того, наданий в якості письмового доказу, стороною позивача витяг - інформація з реєстрів також не містить інформації, про виділені в натурі приміщення позивачу. Подані стороною позивача, в якості письмових доказів листи - відповіді з Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у м. Києві, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (а.с. 11-15) не містять відомості, які підтверджують незаконність дій сторони відповідача. Інших доказів стороною позивача до суду не подавалось. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed