Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

В вересні 2016 року, [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання, припинення права власності на нерухоме майно, двохкімнатну квартиру за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказавши, що з 27 вересня 2003 року вона з відповідачем [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбі відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться, матеріально один від одного не залежні. В майбутньому має намір розірвати шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З 2007 року вони проживають разом в двохкімнатній квартирі загальною площею 43,32 кв.м., житловою 27,88 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], яку вони придбали за договором купівлі - продажу від 28 листопада 2007 року. Для розрахунку з продавцем вищезазначеної квартири, між відповідачем, [PERSON] та ПАТ [PERSON] «ПриватБанк» 28 листопада 2007 року було укладено договір іпотеки № КRРОG40000001877, відповідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі, що відповідає розміру вартості квартири, яка є предметом договору іпотеки. Також був укладений договір поруки № КRРОG40000001877 від 28 листопада 2007 року між ПАТ [PERSON] «ПриватБанк», [PERSON] та мною. За договором поруки вона виступала поручителем перед ПАТ [PERSON] «ПриватБанк» за виконання [PERSON] зобов'язань по іпотечному договору. Оскільки вони не сплачували кредит та проценти, банк мав намір звернути стягнення на іпотечне майно, тобто на квартиру, що ми придбали за кредитні кошти, та виселити боржника і осіб, що зареєстровані та проживають у спірній квартирі. Про що було прийнято Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Заочне рішення у справі №212/10192/13-ц (2/212/839/14) за позовом Публічного Акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570, до [PERSON], про звернення стягнення на квартиру та про виселення його і осіб, що зареєстровані та проживають у спірній квартирі. Було відкрито виконавче провадження на примусове виконання цього рішення суду. Приймати рішення щодо погашення кредитної заборгованості і уникнення виселення їх з неповнолітніми дітьми із спірної квартири відповідач ухилявся. Вона змушена була особисто звернутися до своїх батьків з проханням допомогти сплатити борг, хоча відповідач заперечував проти такого наміру. Заявляв, що не буде нести перед ними будь якої відповідальності за повернення коштів. Грошові кошти на погашення кредитного боргу їй надали її батьки. Після погашення кредитних зобов'язань за кредитним договором, виконавче провадження щодо звернення стягнення на спірну квартиру було припинено. Кошти надані батьками, вони повернули. В зв'язку з розладом у сімейних стосунках, такого наміру у відповідача не має, тобто він відмовляється від своїх обов'язків у повернені боргу. Від досягнення будь яких домовленостей між нами щодо утримання квартири і повернення боргу перед батьками він уникає, стверджує, що це його не стосується і не турбує, оскільки вона самостійно вирішувала питання щодо отримання грошових коштів у борг і сама повинна вирішувати пов'язанні з цим питання, тобто це мої особисті справи. Тому вважає, що у придбання спірної квартири вкладені кошти, що належали їй особисто, то майно, відповідно до розміру внеску, є її особистою приватною власністю. Оскільки право власності на квартиру, оформлено на відповідача, тому вважає за необхідним звернутися до суду з позовною заявою про припинення права власності за відповідачем і визнання за нею права власності на двохкімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивачка [PERSON], її представник позивача [PERSON] звернулись до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 27 вересня 2003 року, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис №674, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Згідно договору купівлі - продажу від 28 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №3673, [PERSON], придбав двохкімнатну квартиру загальною площею 43,32 кв.м., житловою 27,88 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]., що підтверджено копією договору. Право власності зареєстровано КП «Криворізьке БТІ» в Реєстрі права власності на нерухоме майно 04.12.2007 року, номер запису 282 в книзі 166п-282, що підтверджується витягом про реєстрацію вправа власності на нерухоме майно. З метою розрахування з продавцями, вищезазначеної квартири, між [PERSON] та ПАТ [PERSON] «ПриватБанк» 28 листопада 2007 року було укладено договір іпотеки № № КRРОG40000001877, відповідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі, що відповідає розміру вартості квартири, яка є предметом договору іпотеки. Крім того між ПАТ [PERSON] «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № КRРОG40000001877 від 28 листопада 2007 року, де вона зазначена як поручитель за повернення наданих коштів, вказані правовідносини підтверджені договорами. Відповідно до рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 2/214/2112/13 від 28.10.2013, Жовтневим відділом державної виконавчої служби м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження, про примусове виконання, вказаного рішення, та стягнення суми заборгованості за кредитним договором в сумі 58810,44 гривні. Згідно постанови державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області, виконавче провадження про примусове виконання рішення 19.08.2016 закінчено, в звязку з погашенням боржником [PERSON] суми боргу. Постановою, державного виконавця від 18.08.2016 майно, яке належить боржнику [PERSON] звільнено з під арешту. Позивач [PERSON] ставить питання про припинення права власності на нерухоме майно, квартиру, яка розташованаза адресою: [ADDRESS] за [PERSON], та визнання за нею право власності на зазначену квартиру. Мотивуючи, що вона сама погасила заборгованість за кредитом, відповідач ніякої участі в погашення боргу не брав, а тому не може претендувати на її частину. Відповідно п.3 частини 1 та частини 7 статті 57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Згідно ч. 3 ст. 321 ЦК України примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі та в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. Відповідно до п.2, 8 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобовязання власника, чи відмови власника від права власності. Враховуючи що відповідачем, не оспарюється факт погашення боргу за іпотечним кредитом позивачем, та визнання позовних вимог в повному обсязі, а тому суд враховуючи добровільну відмову власника [PERSON] від права власності на спірну квартиру, ввжає можливим в цій частині позов задовольнити. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає їз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тому позивні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на спірне нерухоме майно підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved