Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

В вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування збитків заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який в січні 2017 року уточнив та просив постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь матеріальні збитки в сумі 60399 грн. 77 коп., витрати на проведення оцінки розмірі матеріальних збитків в сумі 850 грн., витрати за послуги евакуатора у сумі 750 грн., витрати за діагностику транспортного засобу та попередню калькуляцію у сумі 1555 грн., витрати за складання звіту №03/01 про визначення ринкової вартості автомобіля у сумі 1500 грн., судові витрати у сумі 1833 грн., а всього стягнути у сумі 66887 грн. 77 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 16 січня 2016 о 08 год. 50 хв. на 228 км. а/ш Київ-Харків водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Шкода» державний реєстраційний номер AE5071СК, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. ДТП сталося з вини [PERSON] Вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових підтверджено Звітом про незалежну оцінку автомобіля [NUMBER], із включенням в розрахунку ПДВ складає 290626 грн. 94 коп. Розмір матеріального збитку заподіяного автомобілю [NUMBER] в результаті його пошкодження становить 230075 грн. 96 коп. Відповідальність водія автомобіля «Шкода» державний реєстраційний номер AE5071СК застрахована на суму 50\~000 грн. в ЗАО «Страхова Группа». Страховиком було відшкодовано 50\~000 грн. Він не має можливості придбати подібний автомобіль такої ж марки, та в такому ж ідеальному стані, тому він витішив його відремонтувати та використовувати для власних потреб. Ринкова вартість пошкодженого автомобіля [NUMBER] пошкодженого в результаті ДТП станом на 27 січня 2016 року складає 119680 грн. 19 коп. Тому позивач уточнив позовні вимоги зменшивши суму матеріальних збитків до розміру 60399,77 грн. Просив позво задовольнити. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується його підписом в розписці (а.с.73), однак про поважність причини неявки не повідомив. Тому, суд вважає за необхідне визнати неявку відповідача не поважною. Враховуючи конкретні обставини справи, встановлені ст. 157 ЦПК України строки розгляду справи та те, що неявка відповідача особисто, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання без поважних причин згідно ст. 169 ЦПК України не тягне відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі доказів, які маються в матеріалах справи. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Право кожного на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановлений законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період з дня надходження до суду позовної заяви до завершення виконання рішення суду. Право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (рішення ЄСПП у справі «[PERSON] проти Італії»). Європейський суд дотримується думки, що неможливість особи домогтися виконання рішення протягом тривалого часу становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном у сенсі пункту 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції. (рішення ЄСПП у справі «Шмалько проти України»). Обов'язок забезпечувати ефективну реалізацію прав, захищених цим документом, має бути результатом позитивних обов'язків держави (зокрема, рішення ЄСПП у справі «X і Y проти Нідерландів»), ці позитивні зобов'язання повинні встановлювати певні засоби, потрібні для захисту права на власність (рішення ЄСПП у справі «Лопез Остра проти Іспанії»). Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються (для позивача це стаття 1 Першого Протоколу), має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення ЄСПП у справі «Кудла проти Польщі»). При вирішенні питання про поважність неявки відповідача в судове засідання, суд керується наступним. Згідно з ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Відповідно до ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на один місяць. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обовязком не тільки суду, а й осіб які беруть участь у справі. Суд не зобовязаний відкладати засідання, якщо представник сторони навіть вперше не зявився на розгляд і має право ухвалити рішення за наявними у справі матеріалами, про що Вищий Господарський Суд України виклав в своїй постанові від 07 липня 2016 року у справі № 910/21819/15. ВГС України підкреслив, що підставою для відкладення є не відсутність представника сторони, а саме неможливість вирішити спір у судовому засіданні, тобто відкладення справи є правом, а\~ не обовязком суду. Якщо матеріалів у справі достатньо і суд правильно застосовує при вирішенні спору законодавство, то відсутність представника сторони вже ні на що не впливає. Єдиною умовою в такому випадку для суду, щоб рішення не було скасоване у вищих судових інстанціях, це належне повідомлення сторін та учасників справи про час та місце розгляду справи, зокрема відсутність в матеріалах справи поштових повернень про невручення стороні відповідних повідомлень суду. В силу вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (параграф 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до положень ч. 1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи вказаної категорії протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі (при цьому, згідно з ухвалою судді провадження по справі було відкрито 03 жовтня 2016 року), а відповідно до положень ст. 1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Чергове відкладення розгляду справи, сприятиме порушенню гарантованих державою прав та інтересів позивача, а навмисне затягування відповідачем розгляду справи унеможливить вчасний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Встановлено, що 16 січня 2016 року близько о 08 год. 50 хв., на 228 км а/ш Київ-Харків, водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Шкода» державний реєстраційний номер AE5071СК, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, завдана матеріальна шкода, постраждалих немає. Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] п.12.1 Правил дорожнього руху України, тобто відповідач допустив правопорушення передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджується постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року по справі № 175/737/16-п (а.с.6). Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Спосіб відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, визначає суд за вибором потерпілого (ч. 1 ст. 1192 ЦК України) і може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Зі змісту ст. 22 ЦК України, вбачається, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових підтверджено Звітом №0701 про незалежну оцінку автомобіля [NUMBER], від 31 січня 2016 року (а.с.8-21), із включенням в розрахунку ПДВ складає 290626 грн. 94 коп. Сума ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу. Розмір матеріального збитку заподіяного автомобілю [NUMBER] в результаті його пошкодження становить 230075 грн. 96 коп. Згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність [PERSON] була застрахована на суму 50000 грн. в ЗАО «Страхова Группа». Так, на підставі заяви позивача, страховиком було відшкодовано шкоду в розмірі 50000 грн., що підтверджується платіжним документом від 22 серпня 2016 року виданого ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.7). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно звіту №03/01 складеного 23 січня 2017 року ринкова вартість автомобіля [NUMBER] у пошкодженому в результаті ДТП стані (з урахуванням даних звіту ;0701 від 31 січня 2016 року) станом на 27 січня 2016 року складає 119680 грн. 19 коп. (а.с.43-51). А тому, матеріальні збитки в звязку з пошкодженням транспортного засобу «Фольцваген Каді» державний реєстраційний номер [NUMBER] склали (180075,96 грн. - 119680,19 грн.) 60399 грн. 77 коп. Згідно положень\~ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~страховиком відшкодовуються також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Окрім цього, [PERSON] поніс додаткові витрати на загальну суму 4655 грн., що складаються з витрат за проведення оцінки розміру матеріальних збитків у розмірі 850 грн., за послуги евакуатора у розмірі 750 грн., за діагностику транспортного засобу та попередню калькуляцію у розмірі 1555 грн., за складання звіту про визначення ринкової вартості автомобіля у розмірі 1500 грн. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а тому виходячи з положень ст. 1194 ЦК України наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму матеріальних збитків за пошкодження автомобіля [NUMBER] в розмірі 60399 грн. 77 коп., суму витрат на проведення оцінки матеріальних збитків пошкодженого автомобіля в розмірі 850 грн., суму витрат за послуги евакуатора у розмірі 750 грн., суму витрат за діагностику транспортного засобу та попередньої калькуляції у розмірі 1555 грн., суму витрат за складання звіту про визначення ринкової вартості автомобіля [NUMBER] у розмірі 1500 грн. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пропорційно задоволеним позовним вимогам суму судового збору у розмірі 650,55 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved