Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Виконуючий обов'язки головного лікаря комунального закладу «Олександрійська психіатрична лікарня» Мозгововий В.О. порушив питання про продовження надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON], у якої відсутня усвідомлена згода на лікування та нагляд, але існує необхідність застосування такого лікування, оскільки [PERSON], [INFO] є інвалідом П групи з дитинства, спостерігається в КЗ «Олександрійська психіатрична лікарня» з 2008 року перебуває на диспансерному обліку з приводу шизофренії параноїдної. [PERSON] неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗ «Олександрійська психіатрична лікарня». У 2009 році [PERSON] з хворобливих мотивів скоїла вбивство своєї бабусі. За висновком АСПЕ визнана неосудною щодо скоєного та направлена на стаціонарне примусове лікування до ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом» МОЗ України, де перебувала з 01.03.2010 року по 02.07.2015 року. За ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2015 року примусові заходи медичного характеру змінені на перебування у психіатричному стаціонарі зі звичайним наглядом. З 02.07.2015 року по 14.01.2016 року перебувала у Кіровоградській обласній психіатричній лікарні. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограду від 15.12.2015 року стаціонарне примусове лікування було знято, хворій призначена амбулаторна примусова психіатрична допомога за місцем проживання. В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву з підстав наведених в ній, пояснивши, що є реальна небезпека вчинення [PERSON] агресивних дій щодо оточуючих та наполягає на необхідності продовження надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Заінтересована особа - [PERSON] та [PERSON] проти задоволення заяви не заперечувала. Прокурор не заперечив проти задовлення заяви, оскільки [PERSON] може вчинити дії, що становлять небезпеку оточуючих та продовдження лікування є необхідним. Згідно ч.2,3 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року, амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Питання про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку вирішується судом за місцем проживання особи. Заява про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку направляється до суду лікарем-психіатром. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди та без згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок лікаря-психіатра, який містить обгрунтування про необхідність надання особі такої допомоги. Вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованих осіб, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки вимоги, викладені в ній, відповідають підставам продовження надання такої допомоги, передбаченим законом та викладеним у рішенні лікарсько-консультативної комісії, інтересам хворої особи та існує висока вірогідність повторення небезпечних дій у разі погіршення психічного стану, що може спричинити шкоду не тільки хворому, а й оточуючим.

Outcome: approved