Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] (Позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Відповідач) про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що вона працювала на посаді провідного юрисконсульту відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи в ДП «Адміністрація морських портів України» та наказом №105-к 3-2 про припинення трудового договору була звільнена з посаді п. 6 ст. 36 КЗпП України. При ознайомленні з розрахунком сум при звільнені, позивачкою було встановлено про утримання із заробітної плати грошових коштів, в зв'язку з чим звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. Так, рішенням Шевченківського районного суду від 12.06.2015 року позов було частково задоволено та стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь [PERSON] кошти у розмірі 27 233,80 грн. Оскільки остаточний розрахунок відповідачем було проведено 20.10.2015 року, позивачка просить суд стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.06.2015 по 20.10.2014 року включно в сумі - 108 329,52 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на свої письмові заперечення проти позову. Зокрема, зазначив, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.06.2015р. з ДП «Адміністрація морських портів України» було стягнуто на користь позивача кошти у розмірі 27 233,80 грн. Відповідачем було реалізовано своє право передбачене ст. 13 ЦПК України на оскарження в апеляційному порядку рішення першої інстанції. За результатами розгляду справи ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року апеляційну скаргу було відхилено та рішення суду першої інстанції залишено без змін. ДП «Адміністрація морських портів України» у добровільному порядку ще 20.10.2015 року виконало рішенні суду в повній мірі та виплатило [PERSON] суму в розмірі 22 047,82 грн., оскільки було вирахувано податки та збори з суми 27 233,80 грн. Також відповідач зазначив, що позивачем надано не вірний розрахунок, адже [PERSON] для розрахунку позовних вимог застосовує середній заробіток з урахуванням всіх виплат у розмірі 1 041,63 грн., але спір виник саме внаслідок недоплати коштів за січень 2015 року - 618,95 грн., а тому розрахунок повинен обраховуватися з урахуванням суми саме у розмірі 618,95 грн. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, а також представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді провідного юрисконсульту відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи в ДП «Адміністрація морських портів України» та наказом № 105-к 3-2 від 01 квітня 2015 року була звільнена з роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.06.2015 року позов [PERSON] до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи: Міністерство Інфраструктури України, Первинна профспілкова організація держаного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення грошових коштів, утриманих із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 27 233,80 грн. (а.с. 6-10). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.09.2015 року апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» було відхилено та рішення від 12.06.2015р. залишено без змін. (а.с.11-14). Як встановлено вказаними рішеннями, то на користь позивача було стягнуто кошти окладу за січень 2015 року в сумі 618,95 грн. та премія за лютий 2015 року в сумі 317,70 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 27 233,80 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили є обов'язковому для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України. Як вбачається з платіжного доручення №3479 від 19 жовтня 2015 року відповідачем виконано вимоги рішенні суду від 12.06.2015 року та сплачено на користь [PERSON] на кошти у розмірі 22 047,82 грн. (а.с. 39). Між тим, обов'язок відповідача по сплаті коштів виник після набуття рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.06.2015р. законної сили, що у відповідності до ст. ст. 223, 319 ЦПК України є 23.09.2015 року (дата розгляду справи Апеляційним судом м. Києва). Між тим, Постановою ВДВС Шевченківського РУ юстиції у м. Києві від 02.11.2015 року відкрито виконавче провадження ВП №49188045 (а.с. 35-36). Документ про примусове виконання поданий 02.11.2015 року. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягають задоволенню частково, а саме за період з 26.09.2015 (перший робочий день) по 20.10.2015 (дата виплати коштів) Як вбачається зі змісту ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Аналізуючи норми ст. 2 Закону України «Про оплату праці» та ст. 117 КЗпП України, слід дійти висновку про те, що відносини стосовно виплати заробітної плати за своєю правовою природою є трудовими, а за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі / календарні /дні на число відпрацьованих робочих днів / годин/, а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. З урахуванням того, що відповідачем на день виникнення обов'язку по сплаті коштів позивачу не було виплачено кошти в повному обсязі та не доведено відсутність його вини у невиплаті таких коштів, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки у виплаті вказаної суми заробітної плати, розмір якого обрахований наступним чином. Зважаючи на вимоги ч. 3 ст. 61 ЦПК України суд приймає до уваги встановлений Шевченківським районним судом м. Києва у рішенні від 12.06.2015р. розмір середнього заробітку в сумі 1041,63 грн., що підлягає множенню на кількість робочих днів - 19 днів затримки, а саме з 26.09.2015 по 20.10.2015рр. При визначенні вказаного періоду не зважаючи на остаточний розрахунок із позивачем в грудні 2015р., суд вирішує справу у відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, тому розрахунок робочих днів затримки проведено тільки по 20.10.2015р. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В Рішенні Конституційного суду України від 22.02.2012, № 4-рп/2012 «У справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу», зазначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь позивача суму затримки розрахунку при звільненні за період з 26.09.2015 року по 20.10.2015 року включно в сумі - 19790,97 грн., що вказує на необхідність часткового задоволення позову з огляду на помилковість розрахунку позивача. На підставі зазначеного суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи: Міністерство Інфраструктури України, Первинна профспілкова організація держаного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає частковому задоволенню. В порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі - 487,20 грн., виходячи із розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial