Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

В грудні 2020 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В позовній заяві позивач вказав, що [INFO] померла його родичка [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки (паю) та житлового будинку [ADDRESS] . 16 грудня 2012 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та все те, що буде належати їй на час смерті, заповіла [PERSON] . [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Усик Г. Я. з приводу отримання спадщини, однак йому було надано письмову відповідь за № 569/02-14 від 27 листопада 2020 року, якою відмовлено в оформленні спадщини в зв`язку з відсутністю необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину правовстановлюючих документів. В повідомленні нотаріуса також міститься посилання на лист Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, згідно якого в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. За таких обставин [PERSON] просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] та його представник адвокат Тесля П. О. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті [PERSON] відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України є спадкоємцем її майна і спадщина належить йому з часу її відкриття. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, задовольнивши позов. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачка позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 840,80 гривень згідно квитанції АБ «Укргазбанк» № 52989564 від 1 грудня 2020 року, що становить 420,40 гривень.

Outcome: approved