Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

В грудні 2019р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила суд: - розірвати укладений між сторонами шлюб; - визначити місце проживання спільних дітей сторін: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між сторонами 17 червня 2011р. було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 356. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, несумісності характерів. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу не можливе та суперечить їх інтересам. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 грудня 2019р. визначено головуючого суддю Піхур О.В. Розпорядженням від 14 січня 2020р. № 01-08-271 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 січня 2020р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 23 січня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2020р. позов залишено без розгляду в частині позовних вимог про визначення місця проживання дітей сторін на підставі п. 5) ч. 1 ст. 257 ЦПК України. До судового засідання сторонами були подані на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Сторона позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові. Стороною відповідача до суду було подано заяву про визнання позову. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2011р. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку, так і на відповідача. Сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвище сторін незмінні. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків судового збору - 384,2 грн., та підлягає поверненню позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, шляхом зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві повернути останній - 384,2 грн., згідно квитанції № 0.0.1541719409.1 від 03 грудня 2019р.

Outcome: approved