Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Виконачий комітет Кузнецовської міської ради Рівненської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення з службового приміщення, мотивуючи слідуючим: Рішенням виконавчого комітету Кузнецовської міської ради від 17.07.2014 року №143 [PERSON], який перебував на посаді начальника Кузнецовського міського відділу міліції УМВС України в Рівненській області, була надано службове житлове приміщення в [ADDRESS]. 01.12.2014 року [PERSON] звільнений з органів внутрішніх справ у звязку з досягненням граничного віку (45 років). У ст.. 124 Житлового Кодексу України зазначено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення. Статтею 125 ЖК України визначено особи, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення. Відповідач не відноситься до осіб, якими надано вище вказані гарантії. А тому останній підлягає виселенню із наданого йому службового жилого приміщення. У судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені вимоги і надали пояснення в межах предявленого позову. Відповідачу було надано службове приміщення, конкретно для начальника Кузнецовського міського відділу міліції. [PERSON] призначена пенсія за вислугу років. Він не є особою, яку згідно ст.. 125 ЖК України не може бути виселено з службового жилого приміщення. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і суду пояснив, що він працював начальником Кузнецовського міського відділу міліції і в липні 2014 року йому було надано службове жиле приміщення. Звільнився по досягненню граничного віку 45 років, вислуга років в органах внутрішніх справ 27 років. Таким чином , будучи звільненим з органів внутрішніх справ у звязку з досягненням граничного віку, він отримав право на пенсію за віком. А як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України №6-рп/2014 від 11.06.2014 р., справа №1-2/2014, Конституційний Суд України виходить з того, що зміна в законодавстві поняття «пенсія по старості» на «пенсія за віком» не може погіршувати правове становище осіб, які потребують соціального захисту, зокрема пенсіонерів, які не підпадають виселенню з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення згідно з абзацом шостим статті 125 Житлового Кодексу України. Отже, до пенсіонерів по старості за абзацом шостим статті 125 ЖК України віднесено осіб, яким відповідно до законодавства України призначено пенсію за віком. Крім того, в органах внутрішніх справ він пропрацював більше десяти років безперервно, і підпадає під категорію осіб, яких не може бути виселено з службового жилого приміщення без надання іншого на підставі абзацу третього статті 125 ЖК України. Також він являється ветераном органів внутрішніх справ і згідно Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» має пільгу на першочергове забезпечення житлом. Згідно ст.. 47 Конституції України кожен має право на житло. Право на житло передбачено і в міжнародно-правових актах Організації Об»єднаних Націй та Ради Європи. На підставі наведеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення , виходячи з наступного: Рішенням виконавчого комітету Кузнецовської міської ради від 17.07.2014 року №143, квартиру №46 в будинку №42 по мікрорайону Перемоги в м. Кузнецовськ, включено до числа службових та надано [PERSON], який на той час перебував на посаді начальника Кузнецовського міського відділу (з обслуговування м. Кузнецовськ та Володимирецького району) УМВС України в Рівненській області. Відповідно до наказу №404 о/с від 01.12.2014 року Управління МВС України в Рівненській області, згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 «а» (за віком). Вислуга років на день звільнення 29 років 16 днів. Як зазначено в ст.. 125 Житлового Кодексу України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу не може бути виселено: -осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; - пенсіонерів по старості. І як вбачається з вище викладеного, [PERSON] працював в органах внутрішніх справ 29 років і підпадає під категорію осіб, яких не може бути виселено з службового приміщення без надання іншого на підставі абзацу третього ст.. 125 ЖК України. Також [PERSON] являється ветераном органів внутрішніх справ, посвідчення серії А№002324, видане 10.12.2014 року і згідно статті 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» має право на пільгу, встановлену п.7 даної статті на першочергове забезпечення житлом. Крім того, як встановлено в судовому засіданні відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ у звязку з досягненням граничного віку та отримав право на пенсію за віком. Згідно повідомлення ГУ ПФУ в Рівненській області від 09.09.2016 року №5776/08, [PERSON] отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Як зазначалося вище [PERSON] звільнений згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за пунктом 64 «а» (за віком). І як вказано в пункті 7 даного Положення, особи середнього і старшого начальницького складу за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби перебувають на службі в органах внутрішніх справ до віку 45 років. Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку, підлягають звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку. (п.8 Положення) І як зазначено в п. «а» ст.. 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них\~пунктом 7\~цього Положення.\~ А згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років . Як вказано в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення словосполучення „пенсіонерів по старості, яке міститься в абзаці шостому статті 125 Житлового кодексу Української РСР від 11.06.2014 року №6-рп/2014 (справа №1-2/2014), згідно ст.. 47 Конституції України кожен має право на житло; держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Право на житло передбачено в міжнародно-правових актах Організації Обєднаних Націй та Ради Європи. У\~Загальній декларації прав людини\~1948 року визначено, що кожна людина має право на житло (пункт 1 статті 25). У\~Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права\~1966 року державиучасниці визнали право кожного на достатній життєвий рівень, у тому числі на житло (пункт 1 статті 11). Зазначене право наведено в пункті 31 частини I та конкретизовано у статті 31 частини II Європейської соціальної хартії\~(переглянутої) 1996 року, ратифікованої\~Законом України „Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)\~від 14 вересня 2006 року № 137V. Право на житло здійснюється громадянами в порядку, визначеному\~Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України. З метою забезпечення цього права в житловому законодавстві України передбачено надання службових жилих приміщень. Такі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у звязку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього (частина перша статті 118 Кодексу). У статті 124 Кодексу визначено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Разом з тим абзацом шостим статті 125 Кодексу встановлено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у його статті 124, не може бути виселено, зокрема, пенсіонерів по старості. В Україні правове регулювання відносин пенсійного забезпечення здійснюється на підставі\~Основного Закону України, відповідно до якого виключно законами України визначаються форми і види пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України). Умови та порядок призначення, перерахунок і виплата пенсій встановлюються\~Законом України „Про пенсійне забезпечення\~від 5 листопада 1991 року № 1788XII зі змінами,\~та іншими законами України. Окремим видом трудової пенсії є пенсія за віком (пункт „а статті 2 Закону № 1788). Досягнувши передбаченого в законодавстві України пенсійного віку та маючи необхідний страховий стаж роботи, працівники отримують право на пенсію за віком. Реалізуючи це право, вони набувають статусу пенсіонера за віком. Конституційний Суд України виходить з того, що зміна в законодавстві поняття „пенсія по старості на „пенсія за віком не може погіршувати правове становище осіб, які потребують соціального захисту, зокрема пенсіонерів, які не підлягають виселенню з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення згідно з абзацом шостим статті 125 Кодексу. Враховуючи викладене, Конституційний Суд України вирішив, що васпекті конституційного звернення словосполучення „пенсіонерів по старості, що міститься в абзаці шостому статті 125\~Житлового кодексу Української РСР, відповідно до якого пенсіонери по старості не можуть бути виселені з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення, необхідно розуміти так, що до пенсіонерів по старості, крім осіб, яким згідно з законодавством України призначено пенсію за віком, віднесено також осіб, що вийшли на пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В рішеннях Коституційного Суду України №8-рп/99 від 06.07.1999 (у справі щодо права на пільги) та №5-рп/2002 від 20.03.2002 (усправі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.. 17 Конституції України , перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, органах Служби безпеки України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави повязана з ризиком для життя і здоров»я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсувати наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Виходячи із висловленого, у рішеннях Конституційного суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12.2013 року (справа №21-348а1), від 17.12.2013 року (справа №21-445а13), від 06.10.2015 року (провадження №127/11720/14-а). Згідно ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак позивачем не надано доказів у підтвердження позовних вимог. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог виконавчого комітету Кузнецовської міської Ради, в звязку з чим у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed