overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

В вересні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що вона проживала з [PERSON] з червня 2005 року. Від даних відносин мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а тому він знаходиться на її утриманні. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісячно від дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. Згодом позовні вимоги змінила вказав, що оскільки відповідач офіційно не працює, але отримує доходи від неофіційної трудової діяльності, просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до його повноліття. В судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги, щодо стягнення аліментів на її користь в розмірі 500гривень щомісячно підтримала. У судове засідання відповідач не зявився , надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти стягнення з нього 500 гривень щомісячно на утримання дитини. На підставі ст. 197 ч.2 ЦПК України суд розглядає заяву за відсутністю сторін. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом з червня 2005 року . Від сумісного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження 1-ЖС № 046947 від 21.12.2006 року виданого Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1115. Дитина мешкає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не працевлаштований , але є працездатним. Має нерегулярний, мінливий дохід. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу)другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави На підставі вище викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

В вересні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала , що 14.09.1985 року у Таборівській сільській раді Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №9. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сімї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, від її представника надійшла заява, в якій вона просить слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 14 вересня 1985 року у Таборівській сільській раді Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №9. (свідоцтво про шлюб 1-ФП №436257, видане 14 вересня 1985 року). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони проживають окремо три роки, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

В вересні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала , що 25 листопада 2000 року у Мічурінській сільській раді Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №4. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, на адресу суду від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За згодою позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 25 листопада 2000 року у Мічурінській сільській раді Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №4 (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане 25 листопада 2000 року). Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо з січня 2015 року, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач байдуже ставиться до питання збереження сім'ї, про що свідчить його неявка в судове засідання. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

В вересні 2015 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що життя з відповідачем не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 14.09.1991 року Вишневим ЗАГС Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 132. Позивач в судове засідання не з»явилася, направила до суду клопотання про слухання справи у її відсутність. Позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не повідомляв. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 14.09.1991 року Вишневим ЗАГС Києво- Святошинського району Київської області, актовий запис № 132, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 14 вересня 1991 р., серія [NUMBER]. Від спільного шлюбу подружжя має двох дітей: [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Із змісту ст.112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

В вересні 2015 року позивач банк звернувся в суд з цим позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на порушення нею його прав, а також зобовязань за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не прибув, заявивши письмово про розгляд справи у його відсутність / а.с. 38 /. Відповідач [PERSON], будучи повідомленою про день, час, місце розгляду справи шляхом публікації оголошення в пресі / а.с. 62 /, в судове засідання не зявилася, заперечень щодо заявленого позову не подала. В справі мається достатньо матеріалів про права та взаємини сторін. Протокольною ухвалою суду, відповідно до положень ст. ст. 77, 225 ч. 1 ЦПК України ухвалено справу розглянути у відсутність відповідача, проти чого представник позивача не заперечував за змістом поданого клопотання / а.с. 38 /. Дослідивши письмові докази по справі та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов, в межах заявлених вимог, підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що 13 грудня 2010 року між банком позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала грошовий кредит у сумі 2800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою останньою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом / а.с. 5, 7 30 /. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як видно зі змісту позову, банк виконав свої зобовязання перед відповідачем, а остання належним чином своїх зобовязань за договором не виконує. Відповідно до розрахунків позивача банку, які суд визнає вірогідними, станом на 31 липня 2015 року та на час розгляду справи відповідач заборгувала йому за кредитом 2464,21 гривни; 4854,66 гривень по процентам за користування кредитом; 500 гривень та 635,94 гривень по штрафам відповідно до Умов і правил надання банківських послуг у виді фіксованої частини і процентної складової, а всього 8184,81 гривни, які на засадах диспозитивності судового процесу і просить стягнути позивач / а.с. 3 4 /. За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати по розгляду даної справи по оплаті позову судовим збором та оплаті публікації оголошення в пресі про виклик відповідача, які документально підтверджені / а.с.36, 52, 53 /, підлягають відшкодуванню позивачу з відповідача на підставі положень ст. 88 ч. 1 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

В вересні 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сім'я розпалася і поновлена бути не може. В судове засідання позивач не з'явився, направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 30). Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином (а. с. 23, 29). Ухвалою суду від 21 грудня 2015 року відповідно до положень ст. ст. 77, 225 ч. 1 ЦПК України ухвалено справу розглянути у відсутність відповідача, в порядку її заочного вирішення. За таких обставин, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 03 вересня 1983 року, місце реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 44, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 5). Від цього шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей (а.с. 6). При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між ними склалися і існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сім'я поновлена бути не може. Оскільки позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

В вересні 2015 року позивач звернувся в суд з цим позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на порушення нею його прав. Під час розгляду справи по суті позивач заявлений позов підтримав, просив задовольнити його, пояснивши, що відповідач по справі є його дочкою та протягом грудня 2013 року січня 2014 року уклала декілька кредитних договорів з банківськими установами, за якими мала заборгованість. Таку заборгованість позивач погасив за відповідачку, в тому числі і за пропозицією своєї дружини. Відповідач [PERSON], будучи зареєстрованою за адресою, вказаною у позовній заяві / а.с. 70, 71 /, а відтак повідомленою про день, час, місце розгляду справи в порядку, визначеному абзацом 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України / а.с. 139, 143, 144, 145, 151, 152, 153, 154 /, в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не сповістила, заперечень щодо заявленого позову не подала, що фактично вказує на визнання нею цього позову. В справі мається достатньо матеріалів про права та взаємини сторін. Протокольною ухвалою суду, відповідно до положень ст. ст. 77, 225 ч. 1 ЦПК України, ухвалено справу розглянути у відсутність відповідача в порядку її заочного вирішення, проти чого позивач не заперечував. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] уклала ряд кредитних договорів з установами банку, які належним чином не виконує / а.с. 19 37 /. Позивач [PERSON] вжив заходів для погашення наявних заборгованостей за цими договорами в інтересах своєї дочки відповідача по справі / а.с. 38 40, 87 89, 147 /. Постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14 висловлено правовий висновок про те, що відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних засобів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно потерпілому. У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року у справі № 3-129гс14 також висловлено правову позицію щодо застосування ст. 1212 ЦК України, за якою положення Глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні. Таким чином, відповідно до положень ст. 360 7 ЦПК України ці правові висновки є обовязковими для суду при вирішенні спірних правовідносин, які досліджуються судом. При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що до цих правовідносин можливо застосувати положення ст. 528 ЦК України, якою регулюються правові наслідки виконання зобовязання іншою особою. З огляду на викладене, заявлений позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

В вересні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість в розмірі 16351,09 грн. за кредитним договором б/н від 3.06.2008 року, яка утворена станом на 26.06.2015 року і складається з наступного: 1649,96 грн. заборгованість за кредитом, 7776,32 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 5670,00 грн. заборгованість з комісії, а також штраф 500 грн. (фіксована частина) та 754,81 грн. (процентна складова). Ухвалою суду від 30.1.2015 року провадження в справі в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ - БАНК» заборгованості на загальну суму 13422,15 грн., яка утворилась станом на 24.02.2014 року, - було закрито. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Після оголошеної за її клопотанням перерви в судове засідання не зявилась, від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.07.2014 року у цивільній справі № 686/6690/14-ц між тими ж сторонами встановлено, що 03 червня 2008 року між ПАТ «Акцент - Банк» та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Скориставшись кредитними коштами, відповідач не в повному обсязі виконав взяті на себе зобовязання за договором, внаслідок чого станом на 26.06.2015 року виникла заборгованість, яка складається з наступного: 1649,96 грн. заборгованість за кредитом, 7776,32 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 5670,00 грн. заборгованість з комісії, а також штраф 500 грн. (фіксована частина) та 754,81 грн. (процентна складова), а всього 16351,09 грн. Із вказаних сум вище вказаним рішенням Хмельницького міськрайонного суду присуджено позивачеві з відповідача 1649,96 грн. заборгованості за кредитом, 6106,85 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 4550,00 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, а також штраф: 500 грн. фіксована частина, 615,34 грн. процента складова, а всього 13442,15 грн. Різниця між раніше присудженою заборгованістю та утвореною станом на 26.06.2015 року становить 2908,94 грн. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Судовий збір в сумі 1218,00 грн. сплачено позивачем і він також підлягає стягненню на його користь з відповідача в силу ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

В вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості . В березні 2016 року позивач уточнив позовні вимоги (а.с.117-120) Відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України у зв»язку зі складністю справи суд вважає можливим оголосити вступну та резолютивну частину рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

В вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою та вказав, що перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому виконавчим комітетом Ружичанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області 8.02.2003 року, актовий запис за № 3. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], 2004 року народження. Спільне проживання подружжям припинено, між ними виникають конфлікти, внаслідок чого позивач просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Відповідач суду пояснила, що також категорично наполягає на розірванні шлюбу, оскільки позивач чинить фізичне та психічне насильство щодо неї, не забезпечує сім'ю матеріально, порушує подружню вірність. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Враховуючи надані відповідачем матеріали її заяв до правоохоронних органів з приводу фізичного та психічного насильства зі сторони чоловіка до неї, копію постанови Хмельницького міськрайонного суду від 5.10.2015 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї, суд вважає, що відсутня можливість надання сторонам строку на примирення, оскільки це суперечило б моральним засадам суспільства та інтересам сторін, що мають істотне значення. Таким чином, підстав для збереження шлюбу не вбачається, тому його необхідно розірвати.

Outcome: approved