Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб [PERSON] , посилається на те, що шлюбні стосунки припинились з серпня 2018 року, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувають у шлюбі, що зареєстрований 09.02.2008 року, Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції. Від шлюбу мають доньку – [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося в зв»язку з різними поглядами на сімейне життя, ведення домашнього господарства, втратили повагу та довіру один до одного. Сімейні відносини з відповідачем припинені з серпня 2018 року. Спору про місце проживання дитини в них немає. Донька проживає разом із нею, між ними досягнуто усної домовленості щодо подальшої участі батька у вихованні доньки. Спору про поділ майна подружжя немає. В судове засідання позивач не з’явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Зазначила, що наданий судом їй з відповідачем строк на примирення позитивних наслідків не дав. Відповідач не здійснював ніяких спроб для примирення з нею. Відповідач в судове засідання не з’явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, з»ясувавши фактичні взаємини подружжя, вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 2008 року, про що свідчить актовий запис № 48, Кіровського відділу реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції. Від шлюбу мають доньку: [PERSON] , [INFO] . Прийняті судом заходи щодо примирення сторін, позитивних наслідків не мали, позивач наполягає на розірванні шлюбу, в зв’язку з чим суд дійшов висновку, що надання в подальшому строку на примирення подружжя неможливе, оскільки позивач не бажає обговорювати питання примирення з відповідачем. Розриваючи шлюб, суд виходив з наступного. За змістом статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов’язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За приписом частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За вказаних обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися через різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, намірів зберегти сім'ю у позивача немає, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім'ї буде суперечити інтересам позивача у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved