Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та посилався на те, що в період часу з 1 червня 2015 року до 25 липня 2016 року він працював у ФОП [PERSON] на посаді водія. У зв`язку з тим, що відповідач не виплачував заробітну плату, у нього виникла заборгованість в розмірі 19036 гривень 28 копійок. ФОП [PERSON] ухиляється від добровільного погашення вказаної заборгованості. Тому [PERSON] просив суд стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 19036 гривень 28 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 6345 гривень 98 копійок та три проценти річних за час прострочення в розмірі 628 гривень 47 копійок. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] двічі подавав заяви про часткову зміну предмета позову (а.с.75-77 т.1 та а.с.15-20 т.2): спочатку просив витребувати у ФОП [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку, стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 19036 гривень 28 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 14166 гривень 73 копійок, три проценти річних за час прострочення в розмірі 628 гривень 47 копійок та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1030 гривень 40 копійок; в подальшому він просив витребувати у ФОП [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку, стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 19036 гривень 28 копійок, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1030 гривень 40 копійок та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строку її виплати. У виконання ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглянув цивільну справу в межах позовних вимог про витребування у ФОП [PERSON] належним чином оформленої трудової книжки, стягнення з відповідача заборгованості по виплаті заробітної плати в розмірі 19036 гривень 28 копійок, компенсації за невикористану відпустку в розмірі 1030 гривень 40 копійок та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строку її виплати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов в зміненій редакції та наполягає на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що при прийнятті на роботу позивач не надавав ФОП [PERSON] трудову книжку. Вона зберігається в ПрАТ «Агробудмеханізація», де [PERSON] працює на посаді водія автотранспортних засобів. В матеріалах цивільної справи містяться відомості нарахування заробітної плати найманих працівників, в яких містяться підписи [PERSON] про отримання ним заробітної плати протягом червня 2015 року - червня 2016 року. Крім того, позивач ухиляється від отримання компенсації за невикористану відпустку. Тому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 1 червня 2015 року позивач влаштувався на роботу до ФОП [PERSON] на посаду водія. У судовому засіданні представники сторін [PERSON] та [PERSON] визнали цю обставину, на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України вона не підлягає доказуванню. Наказом ФОП [PERSON] №7.3 від 25 липня 2016 року (а.с.38 т.1) робочі дні з 29 червня 2016 року до 25 липня 2016 року були визнані прогулом позивача. [PERSON] був звільнений з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Ці обставини свідчать про те, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються главою ІІІ «Трудовий договір» та главою VII «Оплата праці» КЗпП України. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.48 КЗпП України трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Працівники, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформлюється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ст.1, абз.2 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітну плату (грошове забезпечення) та інші періодичні платежі. Відповідно до п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. З копії трудової книжки серії [NUMBER] , оформленої на ім`я [PERSON] (а.с.118-119 т.2), вбачається, що позивач почав працювати ще в липні 1988 році. ФОП [PERSON] є не першим його роботодавцем. Ці обставини свідчать про те, що у відповідача не виник обов`язок, передбачений ч.3 ст.48 КЗпП України, оформити на ім`я позивача трудову книжку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він працює у ФОП [PERSON] на посаді механіка. Він стверджує, що при прийнятті на роботу [PERSON] не передавав відповідачу трудову книжку. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює у ФОП [PERSON] на посаді бухгалтера. Вона також стверджує, що у володінні ФОП [PERSON] відсутня трудова книжка, оформлена на ім`я [PERSON] . Крім того, з копії листа інспектора ВК №552 від 6 листопада 2017 року (а.с.117 т.2) вбачається, що трудова книжка серії [NUMBER] , оформлена на ім`я [PERSON] , зберігається в ПрАТ «Агробудмеханізація», де позивач працює на посаді водія автотранспортних засобів. В матеріалах цивільної справи міститься копія іншої трудової книжки серії [NUMBER] , оформленої на ім`я [PERSON] (а.с.158 т.2). Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України представник позивача [PERSON] не подала жодного доказу на підтвердження того, що вказана трудова книжка була передана ФОП [PERSON] Навпаки, достовірність цього доводу спростовується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . З огляду на це суд вважає, що підстави для витребування у ФОП [PERSON] належним чином оформленої трудової книжки позивача відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] належить відмовити. В матеріалах цивільної справи містяться копії відомостей нарахування заробітної плати найманих працівників за червень 2015 року - червень 2016 року (а.с.78-90 т.1). В цих відомостях містяться підписи [PERSON] , що підтверджує отримання ним заробітної плати за кожен місяць роботи у ФОП [PERSON] . З копій актів про відсутність працівника на робочому місті (а.с.32-35 т.1) вбачається, що з 29 червня 2016 року до 25 липня 2016 року позивач не виконував посадові обов`язки. Наказом ФОП [PERSON] №7.3 від 25 липня 2016 року (а.с.38 т.1) вказаний період часу визнаний прогулом, протягом якого заробітна плата не підлягає виплаті. Аналіз цих обставин свідчить про те, що відповідач виплатив [PERSON] заробітну плату в повному обсязі. У ФОП [PERSON] відсутня заборгованість по виплаті позивачу заробітної плати. З висновку спеціаліста №126 від 31 серпня 2017 року (а.с.63-67 т.2) вбачається, що підписи від імені [PERSON] у відомостях за жовтень 2015 року та січень 2016 року виконані ймовірно не позивачем, а іншою особою. Однак у вказаному висновку відсутнє попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Допитаний у судовому засіданні експерт [PERSON] показав, що він проводив почеркознавче дослідження та склав висновок спеціаліста №126 від 31 серпня 2017 року. Експерт [PERSON] також підтвердив, що він не попереджувався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Ці обставини свідчать про те, що вказаний висновок суперечить ч.13 ст.53, ч.4 ст.147 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, та є недопустимим доказом. У виконання п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України головуючий роз`яснював представнику позивача [PERSON] право заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи або самостійно замовити проведення цієї експертизи в порядку, передбаченому ст.106 ЦПК України, та подати суду висновок експерта. Однак представник позивача [PERSON] відмовилась від вжиття вказаних процесуальних заходів. З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з ФОП [PERSON] на користь позивача заборгованості по виплаті заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строку її виплати відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цих вимог [PERSON] належить відмовити також. З копії видаткового касового ордеру від 15 вересня 2016 року та копії відомості нарахування компенсації за невикористану відпустку (а.с.56-57 т.1) вбачається, що ФОП [PERSON] нарахувала позивачу вказану компенсацію в розмірі 1030 гривень 40 копійок. В матеріалах цивільної справи міститься копія акту від 4 листопада 2016 року (а.с.58 т.1), з якого вбачається, що [PERSON] ухиляється від добровільного отримання компенсації за невикористану відпустку. Однак ця обставина не припиняє обов`язок ФОП [PERSON] виплатити позивачу вказану компенсацію. З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] належить стягнути компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1030 гривень 40 копійок. Крім того, на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнений від сплати судового збору. Однак пред`явлений ним позов задоволений лише частково. В такому випадку з ФОП [PERSON] на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Outcome: partial