Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

В грудні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, де просила суд визнати договір поруки №906729, укладений 26.09.2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] припиненим. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.09.2008 року між [PERSON] (Позичальник) та ВАТ КБ «Надра» (Банк) було укладено Кредитний договір №906729, згідно з яким Позичальник отримала грошові кошти в іноземній валюті в сумі 34 000,00 дол. США. У якості забезпечення зобов'язань Позичальника, між [PERSON] (Поручитель) та ВАТ КБ «Надра» було укладено договір поруки №906729 від 26.09.2008 року. Як зазначає позивач, договір поруки є таким, що припинив свою дію на тій підставі, що направивши вимоги про дострокове повернення коштів від 27.04.2010 року Банк змінив строк виконання зобов'язання на 30.04.2010 року, а тому Банк мав би пред'явити вимогу до поручителя в строк до 30.10.2010 року, проте з позовом Банк звернувся до суду лише в травні 2012 року. В судове засідання, яке відбулось 04.09.2018 року позивач не з'явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, але 08.06.2018 року представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. В заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. 21 лютого 2018 року до суду надійшли заперечення представника відповідача на заявлені вимоги в яких він просить відмовити в задоволенні позовних вимог та слухати справу в його відсутність. Заперечення обґрунтовані тим, що рішення суду яким стягнуто заборгованість за кредитним договором не виконано на даний час та перебуває на примусовому виконанні в органах ДВС. Судом при вирішенні питання про стягнення заборгованості за кредитним договором згідно рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01.10.2012 року аналізувався зміст договорів поруки, встановлено дійсність поруки, відхилилися доводи про припинення поруки. Зазначив, що при існуванні рішення суду про стягнення заборгованості з поручителя, питання дійсності договору поруки досліджувалось, і це рішення набрало законної сили, а під час вирішення цієї справи про визнання поруки припиненою суд повинен враховувати встановлені таким рішенням обставини. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.02.2016 року у справі №6-2017цс15 та постанові від 06.07.2016 року у справі №6-1199цс16. Також, зазначив, що в 2010 році було направлено вимогу про необхідність погашення заборгованості по кредит, а не припинення договору, а також з цього часу з 2010 року по день подачі позову позичальник сплачував по кредиту борг. Третя особа в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про час, дату і місце розгляду справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Суд на підставі положень ст.223 ЦПК України ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 22.12.2017 року у вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження із призначенням справи до розгляду за участю сторін. Дослідивши матеріали позовної заяви, врахувавши заперечення представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є відповідач, далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) укладено Кредитний договір №906729, відповідно до якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 34 000,00 доларів США зі сплатою 10,99% річних для придбання нерухомості строком користування до 12.04.2019 року (п.1.1, 1.2, 1.3.1, 1.4 Договору). У зв'язку із неналежним виконання зобов'язань по кредитному договору, 27.04.2010 року Банк підготував претензії Позичальнику та Поручителю в яких вимагав протягом 3-х робочих днів з дня надіслання претензії погасити перед Банком заборгованість за кредитом станом на 26.04.2010 року в сумі 34 492,89 доларів США за Договором №ZZZ906729 від 26.09.2008 року(а.с. 7-8). Як вбачається із матеріалів справи, 25.05.2012 року Банк подавав позов до Сторожинецького районного суду Чернівецької області про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за вказаним кредитним договором. Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01.10.2012 року (справа №2-624/12) позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково та стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Банку заборгованість за Кредитним договором в розмірі 278 308,88 грн.(а.с. 17-18). Як вбачається з тексту рішення, [PERSON] та його представник були присутні під час розгляду справи та позов визнали частково. Також в рішенні суду зазначено про листи-претензії Банку від 27.04.2010 року, тобто суд надавав оцінку таким вимогам. В якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №906729 від 29.09.2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] (далі - Поручитель) укладено Договір поруки до кредитного договору №906729 від 26.09.2008 року, за умовами якого, Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання [PERSON], взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору №906729 (п.1.1. Договору). Вказаний договір підписано сторонами, що свідчить про те, що вони погодились із його умовами, що також підтверджено п.5.1 його умов. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (п. 24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Як на підставу для задоволення своїх вимог позивач посилається саме на ч.4 ст.559 ЦК України, зважаючи на не подачу позову до суду про стягнення боргу із нього у 6-ти місячний строк, тобто до 30.10.2010 року вказаного позову. Між тим, з аналізу змісту договору поруки та вимог законодавства вбачається про можливість припинення поруки лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, але у цій справі строк дій основного зобов»язання настане лише в квітні 2019 року (п.1 кредитного договору від 26.09.2008 року). В той же час, дійсно вбачається, що в 2010 році були направлені листи претензії із проханням про сплату заборгованості, а не про визнання строку повернення усього кредиту таким, що настав, змінивши строк виконання основного зобов»язання у відповідності до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України. При цьому, з розрахунків відповідача вбачається, що з часу пред»явлення вимог з 2010 року по 2012 рік позичальник дійсно сплачував кошти заборгованості по кредиту (а.с.31). Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Так приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено обставин припинення поруки у відповідності до вимог ч.4 ст.559 ЦК України, а тому підстав для задовлення позову немає. Також, судом враховано, що рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01.10.2012 року, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, а тому підстави для застосування положень частини 4 ст. 559 ЦК України відсутні, тому що, порука не може бути припинена після ухвалення рішення суду у справі про стягнення, у тому числі, з поручителя кредитної заборгованості, під час вирішення якої суд обов'язково перевіряє строк дії поруки. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 липня 2016 року у справі № 6-1199цс16. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed