Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

В грудні 2021р. позивачі: [PERSON] , [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», в якому просили суд: - стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів компенсацію за втрачений багаж у розмірі по 12606,49 грн. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що ними були придбані у відповідача авіаквитки за №№ 0571422403990, 0571418397636, за яким здійснювалося трансферне міжнародне повітряне перевезення за маршрутами: м. Київ - м. Париж - м. Пуент-а-Пітр, на рейсах AF 3368, АF 0792 - 11, 12 січня 2019р.; м. Пуент-а-Пітр - м. Париж - м. Київ, на рейсах AF 0797, АF 3374 - 26, 27 січня 2019р. 11 січня 2019р. позивачі здали багаж та сіли в літак. Того ж дня вони прибули до м. Парижа, але свого багажу отримати не змогли, їм повідомили спочатку про затримання багажу, а в подальшому після прибуття до м. Пуент-а-Пітр їм повідомили, що їх багаж загублений та перебуває у розшуку. Після повернення до м. Києва, багаж позивачам повернуто не було, внаслідок втрати багажу, у позивачів не було особистих речей та змінного одягу, оскільки все це було здано в багаж, а також додатково їм було зіпсовано відпочинок. Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовляється здійснити відшкодування вартості втраченого багажу у розмірі, який було зазначено стороною позивачів, останні вимушені були звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 03 квітня 2020р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 66-72), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що дійсно було втрачено багаж позивачі під час здійснення ними подорожі сполученням м. Київ - м. Париж - м. Пуент-а-Пітр. В досудовому порядку, стороною відповідача було запропоновано стороні позивачів компенсацію за втрачений багаж, у розмірі визначеному міжнародними договорами виходячи з вартості 1 кг багажу = 20 дол. США, враховуючи загальну вагу багажу сторони позивачів 25 кг, проте сторона позивачів не надала відомостей про відповідний банківські рахунки, на які відповідач спроможний був сплатити зазначену компенсацію. Відповідь на відзив стороною позивачів не подавалась до суду. В судовому засіданні представник позивачів заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, наведених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, та не оспорюється сторонами, позивачами було придбано у відповідача авіаквитки авіаквитки за №№ 0571422403990, 0571418397636, за яким здійснювалося трансферне міжнародне повітряне перевезення за маршрутами: м. Київ - м. Париж - м. Пуент-а-Пітр, на рейсах AF 3368, АF 0792 - 11, 12 січня 2019р.; м. Пуент-а-Пітр - м. Париж - м. Київ, на рейсах AF 0797, АF 3374 - 26, 27 січня 2019р. (а.с. 8-14). 11 січня 2019р. позивачі здійснили реєстрацію на рейс, здали багаж, для перевезення було зареєстроване два місця багажу, при цьому, як зазначав відповідач у відзиві на позов (а.с. 68-70) вага багажу позивача становила 10,0 кг, позивачки - 15,0 кг. В судовому засіданні сторона відповідача визнала факт втрати належного позивачам багажу загальною вагою 25,0 кг. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 3 Повітряного кодексу України (далі по тексту - ПК України), ст. 42 Закону України «Про транспорт», ст. 10 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено - чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України; якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені Законами України (Кодексами України), застосовуються правила міжнародного договору. За приписами ст. 11 ПК України, ст. 908 ЦК України, при виконанні повітряних перевезень, перевізник зобов`язаний дотримуватись Загальних правил повітряних перевезень, які визначають Умови перевезення та відповідальність перевізника, зокрема, за перевезення пасажирів і багажу. Згідно з ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Згідно ч. 2 ст. 22 Варшавської Конвенції (Конвенція для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень від 12 жовтня 1929 р.), ратифікована Українською РСР від 14 серпня 1959 р. за № 995_181; Гаазький Протокол 1955 р. («Протокол про поправки до Конвенції для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, яка підписана у Варшаві 12 жовтня 1929 р.»), ратифікована УРСР 11 квітня 1960 р., та є чинною в Україні на підставі Закону України «Про правонаступництво», встановлює обмежену відповідальність перевізника за шкоду, заподіяну зареєстрованому багажу в сумі завданої шкоди, але не більше 250 франків, що становлять еквівалент 20 дол. США за кожен кілограм втраченої чи пошкодженої маси багажу. Наведене правило зазначено в самому пасажирському квитку в «Повідомленні про обмеження відповідальності за багаж». За вміщені у багаж речі, що представляють для пасажира більшу цінність, перевізник збільшену відповідальність не несе. Підвищена відповідальність за багаж може мати місце лише у випадках домовленості між сторонами (пасажиром та перевізником) за спеціальною заявою пасажира, котрий сплачує, якщо для цього вимагається, додатковий збір за оголошену цінність багажу. При цьому, у разі заподіяння шкоди багажу, додаткова немайнова (моральна) відповідальність перевізника не передбачена. Вимогами ст. 24 цієї Конвенції встановлено, що позов про відповідальність може бути пред`явлено за будь-яких обставин лише у відповідності з вимогами та межами передбаченими цією Конвенцією; ст. ст. 32, 33 цієї Конвенції встановлюють - недійсність усіх договорів та угод до заподіяння шкоди, за якими сторони відступали б від правил цієї Конвенції чи шляхом визначення іншого закону або зміни правил про підсудність; ніщо не може заважати перевізнику відмовитися від укладення договору на перевезення чи встановлювати правила, які не суперечать правилам цієї Конвенції. Положеннями п. 11 ст. 100 ПК України та п. 1 глави 1 Розділу ІІ «Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу», затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 30 листопада 2012р. за № 735, зареєстровані в МЮ України від 28 грудня 2012р. за № 2219/22531 (які були чинні на час спірних правовідносин), встановлено, що авіаперевізник несе відповідальність за втрату або шкоду, заподіяну під час перевезення пасажирів, багажу, вантажу та пошти відповідно до вимог і правил, передбачених міжнародними договорами України, законодавством України, в тому числі авіаційними правилами України, розмір якої має бути однаковим для внутрішніх і для міжнародних рейсів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи загальну вагу багажу сторони позивачів, який було втрачено під час польоту, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, і з відповідача на користь позивача слід стягнути компенсацію за втрачений багаж у розмірі 200,0 дол. США, а на користь позивачки компенсацію за втрачений багаж у розмірі 300,0 дол. США. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 307,36 грн., на користь позивачки 461,04 грн.

Outcome: partial