Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

в жовтні 2013 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до ВАТ «ХДІ Страхування» (надалі - відповідач) про захист прав споживачів, при цьому пояснивши наступне. 20.05.2013р. [PERSON], керуючи автомобілем марки «ІЖ 2717», д.н.з. [NUMBER] по вул. Харитонова у м. Кривий Ріг, допустив зіткнення з автомобілем марки «ФАВ», д.н.з. [NUMBER], належного позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], в наслідок чого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. При цьому постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12.06.2013р. по справі № 216/4352/13-п було встановлено, що вищезазначена дорожньо-транспортна пригода сталася в наслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху. В свою чергу цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду завдану під час керування автомобілем марки «ІЖ 2717», д.н.з. [NUMBER] була застрахована ВАТ «ХДІ Страхування» згідно полісу № [NUMBER]. У зв'язку із наведеним 20.05.2013р. позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно складеного на замовлення відповідача Заключення експертного атотоварознавчого дослідження від 28.05.2013р. за № д33/05/13, в результаті пошкодження транспортного засобу марки «ФАВ», д.н.з. [NUMBER] позивачу було завдано матеріальну шкоду на суму 11047,24 грн. При цьому відповідачем було сплачено позивачу кошти у сумі 10447,24 грн. за вирахуванням франшизи у сумі 1000,0 грн. згідно полісу № [NUMBER]. В свою чергу позивач зазначив, що у Заключенні № д33/05/13 безпідставно занижено суму відновлювального ремонту транспортного засобу марки «ФАВ», д.н.з. [NUMBER] та відповідачем не відшкодовано повністю завдану шкоду. Крім того на думку позивача вищезазначене заключення складено з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. При цьому позивач зазначив, що згідно Висновку про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу від 25.09.2013р. за № 17-09/13, йому було завдано збиток на суму 21512,32 грн. Враховуючи наведене та зважаючи на виплачене відповідачем відшкодування у сумі 10447,24 грн., позивач просив стягнути на його користь із відповідача різницю у вартості відновлювального ремонту в розмірі 10465,8 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2100,00 грн., вартість послуг з проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 950,00 грн., витрати на послуги нотаріуса в сумі 250,0 грн., витрати на проїзд до м. Києва на судові засідання у сумі 600,00 грн., судовий збір у сумі 229,40 грн., а всього разом 14594,48 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача у судовому засіданні та наданих письмових запереченнях позов не визнав і просив відмовити у його задоволенні, оскільки шкоду було оцінено у встановленому законом порядку представником відповідача протягом 10 днів з моменту отримання звернення позивача, а наданий позивачем Висновок № 17-09/13 складений з порушенням законодавства та є неналежним доказом. Врахувавши надані сторонами пояснення, з'ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд робить висновок про необхідність задовольнити позов частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу належить на прав власності автомобіль марки «ФАВ», д.н.з. [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Разом з цим постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12.06.2013р. по справі № 216/4352/13-п встановлено, що [PERSON] 20.05. року о 09 годину 20 хвилин, керуючи автомобілем марки «ІЖ 2717» д.н.з. [NUMBER] навпроти буд. № 15 «а» по вул.. Харитонова в м. Кривому Розі перед початком та зміною напрямку руху, виконуючи поворот ліворуч, не переконався в безпеці маневру та допустив зіткнення з автомобілем «ФАВ» [NUMBER], в наслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Разом з цим цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду завдану під час керування автомобілем марки «ІЖ 2717», д.н.з. [NUMBER] було застраховано відповідачем згідно полісу № [NUMBER]. Вбачається, що 20.05.2013р. позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. В свою чергу згідно складеного ФО-П [PERSON] Заключення експертного атотоварознавчого дослідження від 28.05.2013р. за № д33/05/13, в результаті пошкодження транспортного засобу марки «ФАВ», д.н.з. [NUMBER] позивачу було завдано матеріальну шкоду на суму 11047,24 грн. Сторонами визнано у судовому засіданні, що відповідачем виплачено позивачу страхове відшкодування у сумі 10447,24 грн. за вирахуванням франшизи у сумі 1000,00 грн. згідно полісу № [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Разом з цим, згідно складеного ФО-П [PERSON] Висновку про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу від 25.09.2013р. за № 17-09/13, позивачу було завдано збиток на суму 21512,32 грн. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. При цьому суд відхиляє як неналежний доказ складене ФО-П [PERSON] Заключення експертного атотоварознавчого дослідження від 28.05.2013р. за № д33/05/13, та приймає в якості належного доказу складений ФО-П [PERSON] Висновок про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу від 25.09.2013р. за № 17-09/13, зважаючи на наступне. Згідно ч. 3 ст. 4 закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року за № 2658-III, практична діяльність з оцінки майна може здійснюватися виключно суб'єктами оціночної діяльності, визнаними такими відповідно до статті 5 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 5 закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», суб'єктами оціночної діяльності є суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону. Положеннями ч. 1 ст. 6 закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону. Згідно ст. 15 закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», кваліфікаційне свідоцтво оцінювача (далі - кваліфікаційне свідоцтво) є документом, який підтверджує достатній фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки для самостійного проведення оцінки майна. Кваліфікаційні свідоцтва підтверджують професійну підготовку оцінювача за такими напрямами оцінки майна відповідно до програм базової підготовки: оцінка об'єктів у матеріальній формі; оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів, у тому числі прав на об'єкти інтелектуальної власності. Крім того відповідно до ст. 18 закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», сертифікат суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання (далі - сертифікат) є документом, що засвідчує право суб'єкта оціночної діяльності на внесення його до Державного реєстру суб'єктів оціночної діяльності, які здійснюють оціночну діяльність у формі практичної діяльності з оцінки майна та які визнані суб'єктами оціночної діяльності за напрямами оцінки майна, що в ньому зазначені. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. В свою чергу відповідачем не надано та в матеріалах справи відсутні кваліфікаційне свідоцтво, сертифікат суб'єкта оціночної діяльності на підтвердження права ФО-П [PERSON] проводити незалежну оціночну діяльність із складенням Заключення експертного атотоварознавчого дослідження від 28.05.2013р. за № д33/05/13. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом з цим в матеріалах справі наявні кваліфікаційне свідоцтво оцінювача від 17.07.2010р., сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 10069/10 від 23.10.2010р. про право ФО-П [PERSON] проводити незалежну оціночну діяльність із складенням Висновку про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу від 25.09.2013р. за № 17-09/13. Крім того, суб'єкта оціночної діяльності [PERSON] у судовому засіданні та наданих письмових пояснення зазначив, що Заключення експертного атотоварознавчого дослідження від 28.05.2013р. за № д33/05/13 складено з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. № 142/5/2092, а саме: безпідставно прийнято велечину фізичного зносу не рівною 0, не було враховано вартість всіх пошкоджених деталей, вартість робіт з фарбування зменшено без зазначення підстав. При цьому відповідачем не було надано доказів на спростування вищенаведеного, в порядку визначеному ч. 1 ст. 185 ЦПК України. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність задовольнити вимоги про стягнення на користь позивача з відповідача різниці у вартості відновлювального ремонту в розмірі 10465,08 грн., що становить невідшкодовану відповідачем шкоду. Разом з цим суд зазначає наступне щодо вимог позивача про стягнення із відповідача вартості послуг з проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 950,00 грн., витрат на послуги нотаріуса в сумі 250,00 грн., витрат на проїзд до м. Києва на судові засідання у сумі 600,0 грн. Згідно ст. 34 закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року за N 1961-IV, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Вбачається, що відповідач направив представника протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду із дотриманням вимог ст. 34 закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того відповідач не є відповідальним за складене ФО-П [PERSON] Заключення № д33/05/13. До того ж позивач зробив витрати на проведення незалежної оцінки самостійно поза межами судового процесу. У зв'язку із наведеним суд приходить до висновку, що відсутній обов'язок відповідача відшкодовувати позивачу вартість послуг з проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 950,00 грн. Суд зазначає, що позивачем не надано докази на підтвердження суми витрат на послуги нотаріуса у сумі 250,00 та на проїзд до м. Києва на судові засідання у сумі 600,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того згідно ч. 3 ст. 85 ЦПК України, граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 р. за № 590, для витрат пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла -стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам граничний розмір відшкодування не може перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження При цьому відповідно до п. 1 і додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів України «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» від 2 лютого 2011 р. за № 98, граничні норми добових витрат у відрядженні в межах України складають 30 грн. Проте позивачем не надано суду розрахунок витрат пов'язаних з явкою до суду на суму 600,00 грн. На підставі викладеного суд приходить до висновку що відсутній обов'язок відповідача відшкодовувати позивачу вартість послуг нотаріуса у сумі 250 грн., витрати на проїзд до м. Києва на судові засідання у сумі 600,0 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 і 2 ст. 84 ЦКП України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При цьому в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності статусу адвоката у ФО-П [PERSON], що представляє позивача за довіреністю від 09.10.2013р. Крім того, відповідно до ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Однак позивачем не надано суду докази на підтвердження того, що [PERSON] є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Крім того позивач не заявляв клопотання про допуск у справу [PERSON] як фахівця у галузі права, у зв'язку з чим судом не приймалася відповідна ухвала. У зв'язку із наведеним суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу у вимогах про стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial