Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

В грудні 2014 року представник [PERSON] в інтересах заявника [PERSON], громадянин Російської Федерації, звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із заявою про встановленян факту родинних відносин, заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мамай Ірина Володимирівна, а саме просив суд встановити факт, що померлий [INFO] [PERSON] доводиться заявнику двоюрідним братом з боку матері. Свою заяву представник в інтересах [PERSON] обґрунтував тим, що матір [PERSON] - [PERSON] та матір заявника [PERSON] були рідними сестрами. Між тим, документів, що б підтверджували родинні стосунки між ними не збереглись. За життя заявник із померлим спілкувались, писали листи із привітаннями до свят. Метою встановлення факту родинних відносин є оформлення спадщини за заявником після померлого [PERSON] на нерухоме та рухоме майно, оскільки нотаріус в усній формі відмовив заявнику у видачі свідоцтва на спадщину за законом в зв»язку з відсутністю документів, що підтверджують родині відносини між вказаними особами. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] подану заяву про встановлення факту родинних відносин підтримав в повному обсязі, та будучи допитаний в судовому засіданні в якості свідка суду пояснив, що померлий [PERSON] був двоюрідним братом [PERSON] Він знайомий із заявником з 80-х років, товаришували, а потім заявник одружився із його сестрою. По приїзді до м.Києва [PERSON] казав, що у нього є двоюрідний брат [PERSON] Представник заінтересованої особи в судове засідання не з»явилась, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, направивши до суду копію спадкової справи, що заведена після померлого. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому засіданні можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України встановлено, що у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою. За умовами п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах по встановлення фактів, що мають юридичне значення» юридичного, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Як вбачається з наданих стороною заявника доказів встановлено, що [PERSON], будучі [INFO], помер [INFO] (т.1 а.с.5, 10). При цьому, з метою прийняття спадщини після померлого заявник [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (т.1 а.с.6), надавши нотаріусу свідоцтво про укладення шлюбу від 17.12.1957 року між [PERSON], 1927 р.н. та [PERSON], 1928 р.н. (т.1 а.с.7). З огляду свідоцтва про шлюб між [PERSON], 1927 р.н. та [PERSON], 1931 р.н. вбачається, що шлюб між ними було укладено 19.09.1953 року (а.с.8). Вказані обставини були встановлені і при огляді витребуваної судом копії спадкової справи, що заведена після померлого [PERSON] (т.1 а.с.42-183). Між тим, з аналізу вказаних документів не можливо зробити висновок про те, що [PERSON] і [PERSON] є рідними сестрами, а надані представником заявника в судовому засіданні копія свідоцтва про народження заявника [PERSON] від батьків [PERSON] та [PERSON] і листи з привітанням до свят за підписом «З повагою [PERSON]» жодним чином не вказують на те, що заявник та померлий [PERSON] є двоюрідними братами по матері (т.2 а.с.21-22). У відповідності до вимог ч.3 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п.п.3,4 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, на підтвердження своїх доводів представник заявника надав суду висновок експертного дослідження щодо проведення портретного дослідження №2/ікт від 26.05.2015 року, у якому зазначено про те, що на досліджених фотокартках №2 зліва та на порівняльних зразках [PERSON] ймовірно зображена одна і та ж сама особа, а на фотокартках №3 зліва та на порівняльних зразках [PERSON] ймовірно зображена одна й та ж сама особа (т.2 а.с.3-13). Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст.58 вказаного Кодексу передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Аналізуючи висновки вказаного дослідження вбачається, що на наданих для дослідження фотокартках зображені особи жіночої та чоловічої статі в різних обстановках. Між тим, суд не приймає до уваги вказаний висновок дослідження за належний і допустимий доказ, що вказує на наявність підстав для задоволення заяви. Так, як вбачається, з вказаного документу, то це є висновок експертного дослідження, а не висновок експерта, де експерт попереджається про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, а відтак викладені у ньому обставини не мають доказового значення як то висновок експерта. Крім того, у вказаному висновку відсутня наукова обґрунтованість викладених висновків, їх аргументація та переконливість. У висновку відсутні гарантій достовірності викладеної у ньому інформації, оскільки не надано докази компетентності особи, що проводить дослідження (витяг Реєстру атестованих експертів). Предметом дослідження цього дослідження були фотокартки та для порівняння були надані копії документів і Форма №1 на [PERSON] із лазерного диску із зазначенням питань «чи зображені на відповідних фотокартках заявник, його дружина та померлий [PERSON] ?» Між тим, справжність та належність саме заявнику, його дружині та [PERSON] наданих експерту для порівняння документів достовірно не встановлено (про перевірку достовірності цих даних у висновку не зазначено), а з огляду на те, що вони були скопійовані на лазерний диск, і передані експерту, то висновки проведеного дослідження суд не вважає за можливе приймати до уваги як належний і допустимий доказ з огляду на вимоги ст.ст.58-59 ЦПК України. Також, у висновках вказаного дослідження зазначено про ймовірність зображення на наданих фотокартках і копій документів для порівняння одних і тих самих осіб, що виключає можливість категоричного ствердження про те, що там зображені одні й ті ж самі особи. Більше того, за умови прийняття того факту, що на наданих на дослідження фотокартках зображений саме заявник, його дружина та померлий [PERSON], то зображені на фото обставини перебування в спільних компаніях жодним чином не вказують на наявність родинних відносин між заявником та померлим, що входить в предмет доказування у цій справі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали суду показання, що вони були знайомі із представником заявника [PERSON] та їм відомо, що померлий [PERSON] та [PERSON] є двоюрідними братами, оскільки їх матері із дівочим прізвищем «[PERSON]» були рідними сестрами. Вони бачила, як декілька раз померлий та заявник були в спільних компаніях, спілкувались та гуляли і один з них називав другого братом. Між тим, суд не приймає вказані показання як за належні і допустимі докази як такі, що вказують на наявність родинних відносин між заявником і померлим у цій справі з огляду на наступне. Відповідно до ст.63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Надаючи показання про знайомство із заявником та померлим, свідки зазначили про те, що вони бачили їх у спільній компанії, спілкувались, але вказане судове засідання проводилось у відсутність заявника і спадкодавця, що унеможливлює перевірку судом наведених свідками обставин, що заявник і [PERSON] є саме тими особами, яких свідки бачили під час їх спілкування. Як з»ясувалось під час допиту усі свідки є друзями або знайомими представника заявника [PERSON], тому, діючи в його інтересах є зацікавленими особами у результатах розгляду справи, а надані ними показання є одноманітними, вказують на однакові обставини їх знайомства і спілкування із заявником та [PERSON] Наданні ними однотипні показання про загальні події не вказує на наявність обставин родинних відносин між заявником та померлим. Крім того, свідки не вказали про період, коли саме до м.Києва з Росії приїзджав заявник і про детальні обставини зустрічі його з [PERSON], не зазначено про святкування певних подій у житті самих заявника і померлого. Зазначені свідками обставини того, що вони чули від [PERSON] та [PERSON] як один одного називав братом, суд не приймає до уваги, оскільки свідки конкретно не вказали про джерело обізнаності щодо такої інформації, що унеможливлює прийняття таких показань як доказів в розумінні ч.2 ст.63 ЦПК України. Більше того, перевірити таку інформацію за відсутності самого заявника [PERSON] в судовому засіданні не є можливим. За умовами ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей 215, 259 ЦПК. Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази не підтверджують факт того, що померлий [PERSON] є двоюрідним братом по матері заявника [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed