Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Вироком Дарницького районного суду м. Києва 03.02.2021 у від кримінальному проваджені 753/8631/19: - визнано винним [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 \\чотири\\ роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 \\два\\ роки, на підставі положень ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 \\два\\ роки, на підставі вимог ст. 76 КК України покладено на [PERSON] наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. -цивільний позов потерпілого [PERSON] до [PERSON] «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» - задоволено частково, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь потерпілого [PERSON] , [INFO] , матеріальну шкоду в сумі 54915 \\п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ятнадцять гривень 95 копійок, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь потерпілого [PERSON] , [INFO] , моральну шкоду в сумі 100 000 \\сто тисяч\\ гривень, стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь потерпілого [PERSON] , [INFO] , витрати на правову допомогу в сумі 15 000 \\п`ятнадцять тисяч\\ гривень. Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.05.2021 вирок Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року відносно [PERSON] у частині вирішення цивільного позову - скасовано з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У травні в провадження судді Каліушка Ф.А. надійшли матеріали цивільного позову [PERSON] та ухвалою суду від 31.05.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Так, відповідно до позовної заяви з урахуванням збільшення позовних вимог, судом встановлено, що [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся із цивільним позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 144 023 грн. 42 коп., яка складається із витрат: на лікування в сумі 68 862 грн. 42 коп., на послуги доглядальниці в сумі 44 400 грн., на придбання бандажу в сумі 1820 грн., милиць в сумі 580 грн., ходунків в сумі 1 164 грн., витрат пов`язаних із пошкодженням одягу, телефону, часів та велосипеду на загальну суму 15 194 грн., витрат на проведення експертизи із визначенням моральної шкоди в сумі 4 203 грн., витрат на правову допомогу в сумі 307 800 грн., та моральну шкоду в сумі 250 380 грн. В обґрунтування понесених матеріальних витрат [PERSON] надав документи, які підтверджують факт понесення матеріальних витрат на лікування внаслідок отриманих в ході ДТП тілесних ушкоджень. В обґрунтування розміру моральної шкоди [PERSON] зазначив, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він зазнав моральних страждань, які виразились у перенесенні фізичної, а також психологічної травми, яка пов`язана із тривалим процесом лікування та реабілітації, неможливістю пересуватись без допомоги ходунків, отриманні першої групи інвалідності, втраті засобів до існування. У відзиві [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позовний вимог [PERSON] обґрунтовуючи тим, що відповідачем добровільно було відшкодовано позивачу матеріальну шкоду в сумі 17 510 грн. 47 коп. Також у відзиві відповідач посилався на необґрунтованість заявлених позовних вимог позивача в частині відшкодування одягу та речей, необґрунтованих витрат на правову допомогу, які вочевидь не відповідають матеріальному стану позивача. Крім того, вважав належним відповідачем у даній справі страховика ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», яка і має відшкодувати позивачу як і моральну, так і матеріальну шкоду. У вересні 2021 відповідач подав заяву про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи №753/8631/19 (а.с. 81). Ухвалою суду від 28.09.2021 без виходу до нарадчої кімнати, зафіксованої в протоколі судового засідання, суд відмовив у задоволення заяви відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки станом на день розгляду справи змінений вирок суду у справі №753/8631/19 набрав законної сили. Ухвалою суду від 28.09.2021 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» до участі у справі (а.с. 89). Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач та його представник заперечували щодо задоволення позовних вимог. Третя особа в судове засідання не прибула, хоча про день час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, причин своєї неявки суду не повідомила, письмові пояснення не надала, тому суд з`ясувавши думку сторін та їх представників, провів судове засідання без її участі, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, заслухавши сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом, встановлено, що 08.02.2018, приблизно об 11 години 07 хвилин, [PERSON] керуючи автомобілем марки «FordFocus», державний номерний знак [NUMBER] , допустив порушення вимог пп. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306 (далі - ПДР), а саме: п. 10.1, п. 16.11. Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія [PERSON] виразились в тому, що він, керуючи вищевказаним транспортним засобом, під час початку руху по другорядній дорозі вулиці Вересневої м. Києва, в напрямку вулиці Тростянецької і виїзду на нерегульоване перехрестя з вулицею Російською, не переконався, що даний маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надавши перевагу в русі велосипедисту [PERSON] , що рухався по головній дорозі проїзної частини вулиці Російської в напрямку вулиці Санаторної, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на останнього. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , відповідно до висновку експерта № 042-639-2019 від 19.04.2019 р., отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми: садна лобної ділянки, крововиливів у речовину головного мозку у правій лобній частці, перелому правої лобної кістки, з розповсюдженням ліній перелому на лобну пазуху, перелому вилицево-орбітального комплексу, крововиливів на рівні переломів, закритої травми правої кисті: садна у ділянці правої кисті, перелому діалізу в дистальній третині 5-ї п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням уламків, множинних саден верхніх та нижніх кінцівок. Вироком Дарницького районного суду м. Києва 03.02.2021, який набрав законної сили 05.05.2021, у кримінальному проваджені 753/8631/19 за вищевказаними подіями визнано винним [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому, Київським апеляційним судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована полісом цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (поліс №АЕ/9447451 ПрАТ «СК «Страховий капітал»). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, судом встановлено, що порушення Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме: заподіянню велосипедисту [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, які виразились у вигляді закритої черепно-мозкової травми: садна лобної ділянки, крововиливів у речовину головного мозку у правій лобній частці, перелому правої лобної кістки, з розповсюдженням ліній перелому на лобну пазуху, перелому вилицево-орбітального комплексу, крововиливів на рівні переломів, закритої травми правої кисті: садна у ділянці правої кисті, перелому діалізу в дистальній третині 5-ї п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням уламків, множинних саден верхніх та нижніх кінцівок. [PERSON] внаслідок ДТП отримав інвалідність першої групи з 07.08.2018 (а.с. 16 зворотня сторона аркуша). На момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» та був наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0062140, відповідно до якого [PERSON] застрахувала автомобіль «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] (страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000 грн; за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн; розмір франшизи - 0,00 грн. (а.с. 60). Судом встановлено, що внаслідок ДТП [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження та у зв`язку із цим потерпілим були понесені витрати на лікування в сумі 68 862 грн. 42 коп., та ці витрати належним чином підтверджені чеками. Крім того, судом встановлено, що потерпілий поніс витрати на придбання бандажу в сумі 1 820 грн., милиць в сумі 580 грн., ходунків в сумі 1 164 грн., що підтверджено належними доказами, а тому загальний розмір матеріальної шкоди, яка підтверджена належними доказами, складає 72 426 грн. 42 коп. При цьому судом встановлено, що відповідач добровільно відшкодував позивачу грошові кошти на лікування в сумі 17 510 грн. 47 коп., що також підтвердив в ході судового розгляду кримінального провадження позивач. Таким чином, не відшкодована матеріальна шкода пов`язана із понесенням витрат на лікування з відрахуванням суми, яку відшкодував позивачу відповідач, дорівнює - 54 915 грн. 95 коп. (72426 грн. 42 коп. - 17510 грн. 47 коп.). Положеннями чч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Положеннями п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або згаданим вище Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавала шкоди. Цей страховик, хоч і не завдає шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавала шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавала шкоди замість останнього. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 зазначеного Закону). Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд звертає увагу на те, що після скасування у частині вирішення цивільного позову вироку суду апеляційною інстанцією, а також після відкриття провадження у справі, стороною позивача не було заявлено будь-яких клопотань, передбачених цивільно-процесуальним законом, зокрема, щодо зміни (уточнення) кола відповідачів, або ж зміни (уточнення) предмету чи підстав позову. В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача із вимогами до страхової компанії та фактично за відсутності відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування даний позов в частині майнової шкоди до винуватця ДТП є передчасним, оскільки, була застрахована відповідальність та звернення потерпілого з вимогами в такий спосіб суперечить меті інституту страхування. Враховуючи встановлене, суд вважає, що відсутні підстави для покладення цивільної відповідальності на відповідача за спричинені позивачу матеріальних збитків внаслідок ДТП, а отже позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування витрат на послуги доглядальниці в сумі 44 400 грн., а також пов`язаних із пошкодженням одягу, телефону, часів та велосипеду на загальну суму 15 194 грн., суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки зазначені витрати не підтверджені належними доказами, тобто документами, які б обґрунтовували зазначений розмір та підтверджували факт понесення матеріальних витрат, зокрема на придбання одягу та на оплату послуг доглядальниці. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в цій частині. Щодо вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода, яка має бути сплачена страховиком у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, позивач, вважаючи страхове відшкодування моральної шкоди недостатнім для відшкодування моральної шкоди, має право на відшкодування відповідачем різниці між фактичним розміром завданої моральної шкоди і страховою виплатою, належною йому до виплати від страховика. Отже, суд приходить до висновку про наявність обов`язку відповідача відшкодувати потерпілому завдану йому моральну шкоду. Судом встановлено, що [PERSON] внаслідок вчинення відповідачем злочину зазнав моральних переживань, які були викликані фактом отримання внаслідок ДТП тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до погіршення його здоров`я та завдало фізичних страждань у зв`язку із хірургічними втручаннями, неможливістю пересуватись без допомоги ходунків, отриманням першої групи інвалідності. Вказані обставини свідчать про заподіяння позивачу з вини відповідача моральної шкоди. Обговорюючи обґрунтованість заявленого потерпілим розміру моральної шкоди в сумі 250 380 грн., суд визнає недопустимим доказом наданий на обґрунтування цього розміру позивачем висновок соціально-психологічного дослідження № 22-07-19, складений за методикою проф. Ерделевського О.М. , оскільки 29 січня 2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика О. М. Ерделевського про визначення розміру відшкодування моральної шкоди була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз та внесена до Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури. Водночас, згідно з положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України саме судом визначається розмір грошового відшкодування моральної шкоди. При цьому законодавець встановлює лише загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні цього питання: залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; з урахуванням вимог розумності і справедливості. Тобто визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди складає предмет оцінної діяльності суду. Зазначені правові висновки щодо визначення розміру моральної шкоди констатовані в постановах Верховного Суду від 09.04.2020 р. (справа № 127/21014/17), від 06.02.2019 р. (справа № 718/447/16-ц), від 26.02.2020 р. (справа № 372/4399/15-ц). Таким чином, ураховуючи наведені обставини та наявні докази на підтвердження заподіяної моральної шкоди, а також ураховуючи, що причиною ДТП були також невідповідності дій позивача вимогам ПДР України, що встановлену у вироку суду від 03.02.2021 справа № 753/8631/19, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову в цій частині у розмірі 100 000 тисяч гривень. У зв`язку із цим також не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат, пов`язаних із замовленням експертизи щодо визначення розміру моральної шкоди в сумі 4 203 грн., оскільки цей доказ судом визнаний неналежним та не враховувався при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди. Обговорюючи обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, суд керується наступним. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України - у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Судом встановлено, що потерпілим було сплачено представнику - адвокату Шпаківський І.В. гонорар за виконання робіт згідно з договору від 26.07.2019 р. в сумі 7 800 грн. В подальшому потерпілим були додатково залучені у якості представників адвокати Гарницький П.П та Печерський Т.О. відповідно до договорів від 28.10.2019 р. Відповідно до квитанцій потерпілим було сплачено адвокату Гарницькому П.П. гонорар в сумі 150 000 грн., та адвокату Печерському Т.О. в сумі 150 000 грн. Таким чином, потерпілий просив стягнути витрати на правову допомогу в сумі 307 800 грн. При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в Постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial