Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON] та стягнення аліментів. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сім'я відповідачів за зверненням [PERSON] перебуває на обліку у службі у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради з причин ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків. За час перебування дитини з даної сім'ї на обліку службою у справах дітей, здійснювались виїзди в дану сім'ю. Актами обстежень підтверджується, що вихованням дитини займається бабуся з дідусем. Батьки дитини участі в її вихованні та навчанні не приймають, не цікавляться її здоров'ям. В зв'язку з ухиленням [PERSON], [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по належному вихованню дитини просить позбавити відповідачів батьківських прав та стягнути аліменти на її утримання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, в своїх поясненнях суду зіслалась на обставини, викладені в позовній заяві. Також, підтвердила, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] повністю самоусунулись від виховання свого сина [PERSON], не цікавляться його життям, здоров'ям та вихованням. Просить позбавити їх батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] та стягнути аліменти на його утримання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява про розгляд справи про позбавлення його батьківських прав у його відсутності, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява про розгляд справи про позбавлення її батьківських прав у її відсутності, не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за заявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення та доводи представника позивача, свідків, дослідивши зібрані по справі матеріали та оцінивши їх в сукупності суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] стверджується, що відповідачі по справі [PERSON], [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON], відповідачі не виконують своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню свого сина [PERSON], від народження вихованням та утриманням дитини займається його бабуся [PERSON] Матір залишила своє місце проживання та на даний час її місце проживання невідоме, дитину не відвідує, батько зловживає спритними напоями. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачі вихованням свого сина не займаються, батько постійно зловживає спиртними напоями, а матір більше року не проживає з сім'єю. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що вона займається вихованням свого онука [PERSON], [INFO], оскільки батьки не забезпечують належного рівня виховання та утримання дитини. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 07 лютого 2018 року санітарно-гігієнічні умови проживання дитини задовільні, в будинку чисто, затишно та тепло. В дитини є окрема кімната. Дитина відвідує заняття в дошкільний заклад «Пізнайко» . Вихованням дитини займаються дідусь і бабуся. Батько неналежно виконує батьківські обов'язки, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, не турбується про дитину. Матір більше року з дитиною не проживає (а.с. 9). Рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 22.02.2018 року № 38 затверджено висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав (а.с. 7). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході розгляду справи встановлено, що відповідачі протягом значного часу відсторонились від виховання та утримання свого малолітнього сина, не цікавляться його життям та здоров'ям. Отже, позбавлення відповідачів [PERSON], [PERSON] батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та визнання ними позову, враховуючи свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитини гармонійного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав, вони мають право бути поновленими у батьківських правах відносно свого сина відповідно до положень ст. 169 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи, що відповідачі [PERSON], [PERSON] не працюють, мають непостійний, мінливий дохід, інших утриманців не мають, тому розмір аліментів необхідно визначити у твердій грошовій сумі з врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вказане, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позову, з відповідачів підлягає стягненню в користь держави судовий збір у розмірі по 740,80 грн. з кожного.

Outcome: approved