Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - відповідач-1), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ірклієнко Ю.П. (надалі - відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» (надалі - відповідач-3), про зобов`язання вчинити певні дії. Позивач просить суд: 1.Визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (КОД ЄДРПОУ: 09807856) щодо нарахування після вступу в силу рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 10.02.11 р. Справа №: 2-9/11, відсотків, штрафних санкцій та пені щодо невиконання зобов`язань по Кредитному договору № 1251-ЧД від 16.11.2007 р. укладеного між [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит». 2. Зобов`язати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», здійснити перерахунок заборгованості по Кредитному договору № 1251-ЧД від 16.11. 2007 р. укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на суму 112 000,00 грн. 3. Визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги № 000321-b укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» «Сіті Фінанс» від 16.02.2018 р. в частині переуступки суми боргу в розмірі 112 000,00 грн. Обґрунтовуючи зміст позовних вимог, позивач зазначає про те, що 16.11.2007 р. між ним та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено кредитний договір № 1251-ЧД на суму 285 000 Євро строком до 15 листопада 2014 року, вказаний договір забезпечено договором застави автомобіля № 1251-ЧД від 16.11.2007 р. у зв`язку із невиконанням умов договору, рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 10.02.11 р. у справі № 2-9/11, на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було стягнуто прострочену заборгованість щодо повернення кредиту в сумі 233460,47 грн., відсотки за користування кредитом 7294,27 грн., пеню за несвоєчасне виконання 4155,15 грн., а всього 248369,89 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили, а на його виконання 10 листопада 2011 року відділом Державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції було винесено постанову ВП №28043142 «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження». В межах вказаного виконавчого провадження накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно позивача, в тому числі й на автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER 3.0 АТ, державний номер [NUMBER] , рік випуску 2007, про що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна винесено заборону на відчуження від 10.11.2011 р. За погодженням з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було знято заборону відчуження транспортного засобу, що є предметом застави, а саме: автомобіль Mitsubishi Outlander XL, держ номер [NUMBER] , рік випуску 2007, за ціною 112 000,00 грн. та продано вказаний автомобіль [PERSON] , який в свою чергу на рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит» оплатив заборгованість позивача по кредитному договору у розмірі 112000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0210028 від 29.06.2011. Позивач зазначає про те, що банком «Фінанси та Кредит» отримано кошти в повному обсязі за реалізацію заставного автомобіля, після чого Банк звернувся до Державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції про зняття арешту. Окрім того, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» видав довідку № 3124 від 24.06.2011 р., і надав дозвіл на зняття з реєстрації заставленого рухомого майна та оформлення договору купівлі-продажу автомобіля. За результатами вказаної угоди право власності на автомобіль перейшло до нового покупця. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що зобов`язання за кредитним договором було виконане. Однак, в жовтні 2019 року, позивач дізнався, що кошти, отримані за реалізацію заставного майна було передано на погашення процентів, а заборгованість за кредитним договором продовжує існувати та становить 248 369,89 грн. 07 квітня 2021 року від позивача на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до яких позивач просив суд: 1.Визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (КОД ЄДРПОУ: 09807856) щодо нарахування після вступу в силу рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 10.02.11 р. штрафних санкцій та пені щодо невиконання зобов`язань по Кредитному договору № 1251-ЧД від 16.11.2007 р. укладеного між [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит». 2. Припинити зобов`язання по кредитному договору № 1251-ЧД від 16.11.2007 р. укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» понад 136369,89 грн. 3. Визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги № 000321-b, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» «Сіті Фінанс» від 16.02.2018 р. в частині переуступки суми боргу понад 136369,89 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року позовну заяву залишено без руху, встановлено процесуальний строк для усунення недоліків. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року витребувано від Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», КОД ЄДРПОУ 09807856: детальний розмір заборгованості по кредитному договору № 1251-ЧД станом на момент продажу права вимоги по кредитному Договору № 1251-ЧД від 16.11.2007 р. з наданням виписки по рахунку, на якому обліковувалась заборгованість; інформацію яким чином було зменшено кредитну заборгованість по кредитному договору № 1251-ЧД за рахунок реалізації заставного майна, із зазначенням суми заборгованості на дату зменшення кредитної заборгованості по кредитному договору № 1251-ЧД за рахунок реалізації заставного майна; копію договору про відступлення прав вимоги № 000321-b від 16.02.2018 р укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» «Сіті Фінанс». На виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» надано суду: виписку по особовому рахунку за період з 16.11.2017 по 13.03.2015; інформацію щодо погашення заборгованості за кредитом, оформлену листом від 11.01.2021 №083-14/21; розрахунок заборгованості за кредитним договором №1251-ЧД від 16.11.2007; копію договору про відступлення прав вимоги №000321-b, від 16 лютого 2018. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Представник відповідача-1 заперечував проти позовних вимог, зазначив, що кошти були перераховані на сплату процентів. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв та клопотань суду не подавали, про причини неявки не повідомили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається із заяв по суті справи, спірні правовідносини виникли з укладеного 16.11.2007 р. між позивачем та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредитного договору № 1251-ЧД на суму 285000 євро. Договір було укладено строком до 15 листопада 2014 року та було забезпечено договором застави автомобіля № 1251-ЧД від 16.11.2007. 28 січня 2009 року позивачу була направлена вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту. У зв`язку із невиконанням вказаної вимоги та невиконанням умов кредитного договору, ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду із позовом про дострокове повернення кредиту. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 10.02.2011 у справі № 2-9/11, задоволено позов ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] . Вказаним рішенням вирішено стягнути з [PERSON] на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прострочену заборгованість по поверненню кредиту в сумі 233460,47 грн., 7294,27 грн. відсотків за користування кредитом та 4155,15 грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором кредиту. Всього: 248369,89 грн. (а.с. 12-14). На підставі вказаного рішення суду, 09 серпня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про стягнення боргу в сумі 248369,89 грн. (ВП №28043142) (а.с. 15). Позивач зазначає про те, що в межах вказаного виконавчого провадження накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно позивача, в тому числі й автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER 3.0 АТ, державний номер [NUMBER] , рік випуску 2007, про що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна винесено заборону на відчуження від 10.11.2011 року. За погодженням з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було знято заборону відчуження транспортного засобу, що є предметом застави, а саме: автомобіль Mitsubishi Outlander XL, держ. номер [NUMBER] , рік випуску 2007 за ціною 112 000,00 грн. та продано вказаний автомобіль [PERSON] , який в свою чергу на рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит» оплатив заборгованість позивача по кредитному договору у розмірі 112000,00 грн., на підтвердження чого, позивачем надано квитанцією № 0210028 від 29.06.2011. Відповідно до листа Лисянського районного управління юстиції від 19 листопада 2019 року, №6405, 12 березня 2013 року виконавче провадження завершено, а виконавчий лист повернено стягувачу без подальшого виконання, на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція від 18.01.2013), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Вирішуючи питання щодо позовної вимоги в частині визнання неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (ЄДРПОУ: 09807856) щодо нарахування відсотків, штрафних санкцій та пені зобов`язань по Кредитному договору № 1251-ЧД від 16.11.2007 р. укладеного між [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», після вступу в силу рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 10.02.11, суд враховує такі обставини справи. ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду із позовом про дострокове повернення кредиту в сумі 244909,89 грн. Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 10.02.2011 у справі №: 2-9/11, задоволено позов ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] . Вказаним рішенням вирішено стягнути з [PERSON] на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прострочену заборгованість по поверненню кредиту в сумі 233460,47 грн., 7294,27 грн. відсотків за користування кредитом та 4155,15 грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором кредиту. Всього: 248369,89 грн. (а.с. 12-14). На виконання вказаного судового рішення накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно позивача, в тому числі й автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER 3.0 АТ, державний номер [NUMBER] , рік випуску 2007, про що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна винесено заборону на відчуження від 10.11.2011 року. За погодженням з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було знято заборону відчуження транспортного засобу, що є предметом застави, а саме: автомобіль Mitsubishi Outlander XL, держ. номер [NUMBER] , рік випуску 2007 за ціною 112000,00 грн. та продано вказаний автомобіль [PERSON] , який в свою чергу на рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит» оплатив заборгованість позивача по кредитному договору у розмірі 112000,00 грн., на підтвердження чого, позивачем надано квитанцією № 0210028 від 29.06.2011. Сума коштів, отриманих від продажу автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER 3.0 АТ, державний номер [NUMBER] , рік випуску 2007, була недостатньою для задоволення вимог кредитора в повному обсязі. Відповідно до листа Лисянського районного управління юстиції від 19 листопада 2019 року, №6405, 12 березня 2013 року виконавче провадження завершено, а виконавчий лист повернено стягувачу без подальшого виконання, на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року, у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), зазначено, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Такого ж самого висновку дійшов Верховний Суд України і в постановах № 6-1252цс16 від 21 вересня 2016 року, № 6-1047цс16 від 06 липня 2016 року, № 6-1412цс16 від 07 вересня 2016 року, № 6-2096цс16 від 27 вересня 2016 року. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ВАТ «Банк Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» (код ЄДРПОУ 39508708), використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року, у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зазначила, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі, положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання. З огляду на зазначене можна зробити такі висновки. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про визнання неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (КОД ЄДРПОУ: 09807856) щодо нарахування після вступу в силу рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 10.02.11 р., у справі № 2-9/11, відсотків, штрафних санкцій та пені щодо невиконання зобов`язань по кредитному договору № 1251-ЧД від 16.11.2007 р., укладеного між [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Щодо інших вимог, відповідно до яких позивач просить суд: Зобов`язати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», здійснити перерахунок заборгованості по Кредитному договору № 1251-ЧД від 16.11. 2007 р. укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на суму 112 000,00 грн., а також визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги № 000321-b укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» «Сіті Фінанс» від 16.02.2018 р. в частині переуступки суми боргу в розмірі 112 000,00 грн., то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Так, вимога про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги № 000321-b укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» «Сіті Фінанс» від 16.02.2018 р. в частині переуступки суми боргу в розмірі 112 000,00 грн., є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не зазначено підстав позову, з якими закон пов`язує недійсність правочину, правомірність якого презюмується. В свою чергу, суд не може зобов`язати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору № 1251-ЧД від 16.11.2007, оскільки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» переуступило свої права вимоги і тим самим втратило право здійснити відповідний перерахунок. У зв`язку із зазначеним, позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Outcome: partial