Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

В грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту. При цьому в позові [PERSON] вказав та в судовому засіданні пояснив, що 10 березня 2011 року він придбав автомобіль марки ВАЗ 2108, державний номер [NUMBER] № кузова [NUMBER], № свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого Полтавським ВРЕР 10.03.2011року у відповідача [PERSON], яка отримала за цей автомобіль 17500,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою, яка була складена нею у присутності свідка [PERSON] проживаючого за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи те що у нього на той момент були відсутні кошти на постановку даного автомобіля на облік в органах ДАІ, з обліку він його не знімав, а отримав довіреність від [PERSON], посвідчену 10 березня 2011 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровану в реєстрі за № 476, згідно якої [PERSON] уповноважила його керувати, розпоряджатись, відчужувати на умовах за своїм розсудом та знімати (ставити) на облік вище вказаний автомобіль. Отже, на думку позивача, [PERSON] продала належний їй автомобіль йому - позивачу [PERSON], уклавши договір купівлі-продажу автомобіля. Представник позивача - адвокат [PERSON] вимоги свого довірителя підтримав, вказавши, що по суті між сторонами угоди відбувся договір купівлі-продажу, але без необхідного документального підтвердження, а тому вимоги позивача є законними та обґрунтованими. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подавши до суд заяву про слухання справи без її участі, поклавшись при вирішенні справи на розсуд суду, тому суд вважає за можливим розглянути справу без участі [PERSON] Представник відповідача Ленінського відділу ДВС Полтавського МУЮ Жмудь Є.С., в судовому засіданні повністю заперечив проти позовних вимог [PERSON], вказавши, що виконавча служба ніяким чином не порушила права позивача, оскільки наклала арешт на автомобіль який належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності, як спадщина після померлого батька, в порядку виконання рішення суду про стягнення із неї виниклої заборгованості. Той факт, що вона передала право розпорядження автомобілем позивачу [PERSON], ніяким чином не позбавляє її права власності на вказаний автомобіль, оскільки сторони не оформили договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, із виконанням всіх необхідних реєстраційних процедур передбачених законом. Представника третьої особи УДАІ УМВС України в Полтавській області Олексенко А.Б. в судовому засіданні повністю заперечила проти позовних вимог [PERSON], вказавши, що сторони угоди довіреності не виконали умови договору купівлі-продажу вказаного автомобіля, а тому виконавча служба правомірно наклала арешт на автомобіль, який належить [PERSON] Крім того представник УДАІ УМВС України в Полтавській області наголосила, що в такий спосіб [PERSON] вірогідно намагається ухилитися від сплати коштів за постановку автомобіля на облік, як це передбачено чинним законодавством України. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами докази та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Ленінського відділу ДВС Полтавського МУЮ про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Так у судовому засіданні було встановлено, що дійсно 10 березня 2011 року [PERSON] придбав автомобіль марки ВАЗ 2108, державний номер [NUMBER] № кузова [NUMBER], свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого Полтавським ВРЕР 10.03.2011року у відповідача [PERSON]. При цьому, згідно розписки дослідженої в судовому засіданні, [PERSON] отримала за цей автомобіль кошти в розмірі 17500,00 грн., яка була складена нею у присутності свідка [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив факт передачі грошових коштів та оформлення довіреності. При цьому позивач автомобіль на облік в органах ДАІ не поставив, з обліку він його не знімав, а отримав Довіреність від [PERSON], посвідчену 10 березня 2011 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровану в реєстрі за № 476, згідно якої [PERSON] уповноважила його керувати, розпоряджатись, відчужувати на умовах за своїм розсудом та знімати (ставити) на облік вище вказаний автомобіль. Судом також встановлено згідно поданих сторонами доказів, що транспортний засіб ВАЗ 2108, 1987 р.в., д.н.з. [NUMBER], значиться зареєстрованим у Центрі надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Полтава та Полтавського району з 10 березня 2011 року за [PERSON]. У якості доказу здійснення правочину купівлі-продажу позивач вказує факт оформлення [PERSON], розписки) та довіреності, на підставі якої позивач користувався спірним транспортним засобом. Але при цьому Довіреності видаються на підставі усного договору представництва. Тобто, нотаріуси засвідчують, що підставами для видачі довіреності є договір доручення, а не договір купівлі-продажу. Так Довіреності містять посилання на статті Цивільного кодексу України, що стосуються саме договорів представництва та доручення, а не купівлі-продажу. Згідно ст.ст. 202, 237 - 241 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності па автомобіль. Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляв. Строк дії наданої позивачем у якості доказу довіреності конкретно визначений. Це підтверджує відсутність наміру довірителя на відчуження автомобіля, що йому належить. Автомобіль є річчю визначеною індивідуальними ознаками, оскільки має неповторні номери складових частин та агрегатів, і підлягає обов'язковій державній реєстрації. У пункті 2 ч. 1 ст. 181 ЦК України визначено, що режим нерухомої речі поширюється на речі, права па які підлягають державній реєстрації. Тобто на автомобіль поширюється правовий режим нерухомої речі. При цьому ч. 1 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі (правовий режим яких носять і транспортні засоби), їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частина 2 названої статті передбачає, що державна реєстрація таких прав здійснюється відповідним органом. Згідно ч. 4 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» таким органом реєстрації для автомобілів є Державтоінспекція. Отже, будь-яка фізична чи юридична особа стає власником транспортного засобу з моменту реєстрації його на своє ім'я в підрозділі ДАІ. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів. В абзаці 1 п. 7 Порядку визначено, що власники транспортних засобів та особи, які їх експлуатують на законних підставах, зобов'язані їх зареєструвати (перереєструвати) упродовж 10 днів після придбання (одержання). У п. 5 Порядку зазначено, що «Особи, які порушують цей Порядок, несуть відповідальність згідно із законодавством». Таким чином, дії по відчуженню транспортних засобів не повинні суперечити визначеному порядку державної реєстрації транспортних засобів та здійснюватися у відповідності до вказаного Порядку. Пунктом 8 Порядку, зокрема, чітко встановлено, що перед відчуженням, транспортний засіб, що перебував в експлуатації і зареєстрований в підрозділі ДАІ, повинен бути знятий там з обліку. У випадку, про який йдеться у позовній заяві, громадяни [PERSON] та [PERSON] діяли всупереч вказаному Порядку, хоча, як стверджує сам позивач, від початку мали намір здійснити відчуження автомобіля. Зважаючи на це, відчуження вказаного транспортного засобу повинно було здійснюватись у відповідності до вимог Порядку. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, а встановлений нею порядок (як вже раніше зазначалось), згідно п. 2 є обов'язковим для всіх юридичних і фізичних осіб. Спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ і залишається зареєстрованим за [PERSON]. Сукупність поданих доказів свідчить про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між відповідачем та позивачем не укладався, а з огляду на викладене посилання як на підставу набуття права власності на автомобіль на доручення є безпідставним, тому що суперечить вищезазначеним вимогам Закону. Крім того пунктом 41 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих па шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388: «забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту». Також із наданих суду документів вбачається, що за даними АІС ДАІ автомобіль марки ВАЗ 2108, д.н.з. В1 8610 АС, обтяжений арештами, відповідно до постанови Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ від 29.04.2013 року (вих. № 6214/0828/9 від 29.04.2013) та постанови Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 30.01.2013 (вих. №15/1758 від 31.01.2013), та оголошений в розшук, відповідно до постанови Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ від 29.04.2013 (вих. №6213/0828/9 від 29.04.2013). Таким чином на підставі викладеного судом встановлено, що дії Ленінського відділу ДВС Полтавського МУЮ є законними і обгрунтованими і ніяким чином не порушували права позивача [PERSON] За таких підстав суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивача [PERSON] Виходячи з викладеного,

Outcome: dismissed