Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Відповідач, [PERSON], у судовому засіданні, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову. Позивач, [PERSON], його представник, у судовому засіданні, підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд задовольнити позов. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія паспорту громадянина України - [PERSON], серії [NUMBER]; копія договору дарування від 16.01.2003р.; копія витягу РБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.05.2003р. за № 501972; копія технічного паспорту на нежитлове приміщення ларьок № 3 літ. «Г» в [ADDRESS]; копія витягу про державну реєстрацію від 10.02.2011р. № 28959659; копія технічного паспорту на нежитлове приміщення гараж по [ADDRESS], паспорт складений 20.12.2002р.; лист - відповідь Ренійського РС ГУДМС України від 06.03.2014р. за вх. № 1456; квитанція про сплату судового збору. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON], звернувся у суд із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON], зазначивши, що протягом 10 років володіє нежитловим приміщенням - гаражем, який розташований по [ADDRESS]. Зазначений гараж знаходиться на межі земельної ділянки на який розташований житловий будинок позивача. Тому, позивач вирішив купити цей гараж у відповідача. В літку 2003р. відповідач погодився продати свій гараж позивачу, під умовою, що коли позивач матиме кошти віддасть їх відповідачу. Необхідно додати, що сторони спільно користувались гаражем, однак відповідач кожного разу коли йому був потрібний гараж запитував дозволу позивача. Тому, позивач вважає, що він правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим нерухомим майном, у вигляді нежитлового приміщенням - гаражем, розташований по [ADDRESS], на протязі більше 10 років, тому право власності на це нерухоме майно на підставі ст.397 ЦК України може бути визнано за ним. У судовому засіданні, 21.03.2014р., була опитана у якості свідка: - [PERSON], яка пояснила, що позивач її чоловік. Відповідач - їх сусід. Пояснила, що відповідачу 10 років тому, подарували гараж по [ADDRESS]. Більше 10 років її чоловік у вищевказаному гаражі тримав мотоцикл. Потім, їх сім'я (позивач і вона) купили у відповідача машину і тримали її в цьому же гаражі. Гараж розташований поруч з їх будинком - [ADDRESS], а гараж за адресою - [ADDRESS]. Всі ці роки, більше 11, вони користувались цим гаражем, тримали там свою машину. Відповідач ніколи не просив повернути йому гараж. Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, пояснення свідка, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ст.397 ЦК України «володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе….Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду» Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Отже, як було встановлено, позивач фактично відкрито та безперервно володіє нежитловим приміщенням гаражем, розташований по [ADDRESS], протягом 10 років. Враховуючи вищевикладене, позивач правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим нерухомим майном, а саме: нежитловим приміщенням - гаражем, розташований по [ADDRESS], майже одинадцять років, тому право власності на це нерухоме майно на підставі ст.397 ЦК України може бути визнано за позивачем.

Outcome: approved