Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] - [PERSON], на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва від 24.12.2010р. на нерухоме майно житловий будинок садибного типу з господарчо-побутовими будівлями та спорудами, розташований в с.Котловина Ренійського району по вул. Радянській, 47а; копія свідоцтва від 22.08.2006р. про право власності на нерухоме майно нежиле будинковолодіння, розташоване в с.Котловина Ренійського району по вул. Радянській, 47а; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №735207 від 11.07.2012р., оформленого на імя [PERSON]; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 16.11.2017р.; копія технічного паспорту на житлове домоволодіння по вул.. Радянській, 47а в с.Котловина; копія довіреності від 12.05.2006р.; копія рішення Котловинської сільської ради Ренійського району від 24.03.2010р. №450-V про зміну статусу нежилого домоволодіння. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON], діючий через свого представника [PERSON], звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON], зазначивши, що у травні 2006 р. між ним та [PERSON] була досягнута домовленість про передачу у володіння та користування нежилого будинковолодіння, розташованого по вул.Радянській, 47а в с.Котловина Ренійського району Одеської області та земельної ділянки (присадибної), розташованої за цією ж адресою На підтвердження цієї угоди 12.05.2006р. відповідачем було видано довіреність на імя [PERSON] на право розпорядження, укладання всіх дозволених законом угод та проведення інших дій відносно належного [PERSON] нерухомого майна та землі. З того часу позивач вільно і відкрито володів та розпоряджався вказаним вище майном. 22.08.2006р. на імя відповідача було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно нежиле будинковолодіння, розташоване по вул.. Радянській, 47а в с.Котловина. У подальшому, у звязку із проведення ремонтних та будівельних робіт, позивач, маючий повноваження за довіреністю, звернувся за оформленням документації на нерухомість і землю за спірною адресою, внаслідок чого Котловинською сільською радою від 24.03.2010р. №450-V було прийнято рішення про зміну статусу нежилого будинковолодіння по вул.Радянській, 47а на статус житлового будинку садибного типу з господарчо-побутовими будівлями та спорудами, а 24.12.2010р. на імя відповідача було видане свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно. 09.04.2012р. було оформлено державний акт серії ЯЛ №735207 на право власності на земельну ділянку площею 0,1435 га, розташовану по вул. Радянська, 47а в с.Котловина Ренійського району, виділену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Оформленням всієї документації займався позивач, всі витрати поніс також він. З часу складення довіреності відповідачем позивач організував догляд за придбаною нерухомістю та землею, сплачує всі необхідні комунальні платежі, використовує їх за цільовим призначенням. З питанням про документальне оформлення права власності на нього, як власника отриманого у розпорядження майна, позивач неодноразово звертався до дійсного власника, однак відповідач від нотаріального засвідчення правочину ухиляється, на прохання позивача про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами, неможливістю приїзду до м.Рені. Під час спілкування відповідач ніколи не оспорював те, що позивач є фактично вже власником придбаного майна і він не заперечує з цього приводу. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на будинок та землю на себе, позивачу було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із\~ч.\~4\~ст.\~344\~ЦК України\~право власності\~за набувальною\~давністю на\~нерухоме майно,\~транспортні засоби,\~цінні папери\~набувається за\~рішенням суду. За ч.\~1,\~3\~ст.\~397\~ЦК України\~володільцем чужого\~майна є\~особа,\~яка фактично\~тримає його\~у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 2006р. законний власник нерухомості та землі [PERSON] передав у розпорядження позивачу будинковолодіння та землю по вул. Радянській, 47а в с.Котловина Ренійського району. З 2006р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє і будинком і землею, сплачує всі належні платежі, слідкує за технічним станом нерухомості, як власник, розпоряджається ним, проводить ремонти та ін. Крім того, саме позивач займався оформленням всієї правовстановлюючої документації на нерухомість та землю, звертався до місцевої сільської ради із питанням про зміну статусу нерухомості. За весь час володіння позивачем будинковолодінням та землею, відповідач не предявляв до позивача жодних вимог про витребування нерухомості та землі, документів на них, не брав участі у їх утриманні та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем є добросовісним, правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником житлового будинку садибного типу та присадибної земельної ділянки, сплачував комунальні платежі за утримання нерухомості, розпоряджається нею та землею на власний розсуд по теперішній час та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що і нерухомість і земля цілком з законних підстав перейшли у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого останній набув право власності на них за набувальною давністю. Відповідно до\~статті 120\~Земельного кодексу України \~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на майно за набувальною давністю.

Outcome: approved