Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернувся з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння - приміщення 111, 112, 113 в будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності Приватному підприємству «Ньютон» у [PERSON] шляхом скасування державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім'я власника [PERSON]; витребування майна із чужого незаконного володіння - приміщення 301-315 в будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності Приватному підприємству «Ньютон» у [PERSON] шляхом скасування державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім'я власника [PERSON]; витребування майна із чужого незаконного володіння - приміщення 202, 203, 204 в будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності Приватному підприємству «Ньютон» у [PERSON] шляхом скасування державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім'я власника [PERSON] та на ім'я попереднього власника [PERSON]. В подальшому позивачем було змінено предмет позову та остаточно позивач просив визнати недійсним договір про дольову участь у будівництві №1 від 07.12.2010 року, укладений між ПП «Ньютон» та [PERSON] та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 3703759 від 05 липня 2013 року та рішення про держану реєстрацію прав та обтяжень індексний номер 31125764 від 29.08.2016 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на нежитлове приміщення поз.111, 112, 113, загальною площею 34,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 97893112101; визнати недійсним договір про дольову участь у будівництві №3 від 07.12.2010 року, укладений між ПП «Ньютон» та [PERSON] та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 3628810 від 03 липня 2013 року та рішення про держану реєстрацію прав та обтяжень індексний номер 31125389 від 29.08.2016 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на нежитлове приміщення поз.301-315, загальною площею 346,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 95924812101; визнати недійсним договір про дольову участь у будівництві №2 від 07.12.2010 року, укладений між ПП «Ньютон» та [PERSON] та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 3700465 від 05 липня 2013 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на нежитлове приміщення поз.202, 203, 204, загальною площею 85,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 97819812101 та подальшу державну реєстрацію права власності, індексний номер 6248640 від 26 вересня 2013 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31124835 від 29.08.2016 року на нежитлове приміщення поз.202, 203, 204 за [PERSON], загальною площею 85,3 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 97819812101. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є власником незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS]. Як стало відомо позивачу, [PERSON], [PERSON], [PERSON] незаконно, без відповідної правової підстави заволоділи майном позивача. Так, відповідачі склали сфальсифіковані договори від 07.12.2010 року про дольову участь у будівництві, однак ПП «Ньютон» з відповідачами ніякі угоди не укладались, висновками почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис у вказаних договорах виконано не директором ПП «Ньютон», так само на договорах проставлена не печатка позивача ПП «Ньютон». З приводу незаконного заволодіння майном, позивач звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів, в межах кримінального провадження було проведено почеркознавчу експертизу оскаржуваних договорів та встановлено не відповідність підпису директора ПП «Ньютон» та відтиску печатки ПП «Ньютон». В судове засідання представник позивача та третя особа [PERSON] надали заяви про розгляд справи без технічної фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Представник відповідача [PERSON] надала 17.11.2017 року до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано зайнятістю в іншому судовому процесі, що відбудеться о 12:00 год. 17.11.2017 року в Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області та знаходженням іншого представника відповідача [PERSON] у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Враховуючи, що Дніпропетровський районним суд Дніпропетровської області знаходиться в межах одного населеного пункту з Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, розгляд справи цим судом призначено раніше на дві години, суд вважає клопотання представника відповідача необгрунтованим та відхиляє його. Суд приймає до уваги, що відповідачі та їх представники постійно зловживають процесуальними правами, заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи, подаючи апеляційну скаргу на ухвалу суду про відкриття провадження, при тому що дана справа порушена за правилами виключної підсудності та майно знаходиться в Шевченківському районі м.Дніпра, а незважаючи на наявність представників у відповідачів та їх обізнаність про хід розгляду справи, стороною відповідачів не подано до суду жодних доказів та заперечень. За таких обставин, суд вважає доцільним розглядати справу у відсутність відповідачів, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи та третьої особи [PERSON], який до суду також не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких гуртуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Приватному підприємству «Ньютон» на підставі договору купівлі- продажу ВЕЕ № 764156 від 28.02.2007, засвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевич Е.В., реєстровий №17017053 належить незавершена будівля, розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджено витягом з Державного реєстру правочинів. Актом прийому-передачі об'єкта незавершеного будівництва від 01.03.2007 року підтверджено факт передачі у власність покупця /ПП «Ньютон»/ об'єкт незавершеного будівництва, готовністю 14,5% за адресою: [ADDRESS]. Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 08.02.2012 року встановлено, що адміністративна будівля торгового центру по [ADDRESS] , ІІІ категорії складності, готова до експлуатації. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.07.2013 року, [PERSON] належать приміщення 301-315, загальною площею 346,1 кв.м в будинку [ADDRESS]. Дане свідоцтво зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень / з відкриттям розділу/, індексний номер 3628810 від 03.07.2013 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.07.2013 року, [PERSON] належать приміщення 111,112,113, загальною площею 34,6 кв.м в будинку [ADDRESS]. Дане свідоцтво зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень / з відкриттям розділу/, індексний номер 3703759 від 05.07.2013 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.07.2013 року, [PERSON] належали приміщення 202,203,204, загальною площею 85,3 кв.м в будинку [ADDRESS]. Дане свідоцтво зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень / з відкриттям розділу/, індексний номер 3700465 від 05.07.2013 року. Підставою видачі свідоцтв про право власності на нерухоме майно відповідачам були договори про дольову участь у будівництві та акти приймання-передачі приміщень: -договір №2 від 07.12.2010 року між ПП «Ньютон» та [PERSON], відповідно до якого після завершення будівництва та вводу до експлуатації побудованого об'єкту, за умови внесення долі в повному обсязі, підприємство передає дольщику приміщення на ІІ поверсі, загальною площею 85,3 кв.м, поз.202,203,204. Відповідно до акту №13 від 01 липня 2013 року відбулась передача вказаних приміщень. -договір №3 від 07.12.2010 року між ПП «Ньютон» та [PERSON], відповідно до якого після завершення будівництва та вводу до експлуатації побудованого об'єкту, за умови внесення долі в повному обсязі, підприємство передає дольщику приміщення на ІІІ поверсі, загальною площею 346,1 кв.м, поз.301-315. Відповідно до акту №12 від 01 липня 2013 року відбулась передача вказаних приміщень. -договір №1 від 07.12.2010 року між ПП «Ньютон» та [PERSON], відповідно до якого після завершення будівництва та вводу до експлуатації побудованого об'єкту, за умови внесення долі в повному обсязі, підприємство передає дольщику приміщення на І поверсі, загальною площею 34,6 кв.м, поз.111,112,113. Відповідно до акту №14 від 01 липня 2013 року відбулась передача вказаних приміщень. Судом також встановлено, що з 22.07.2015 року триває досудове розслідування кримінального провадження за заявою директора ПП «Ньютон» [PERSON] про те, що в червні 2015 року, невстановлена особа, заволоділа нерухомим майном, яке розташоване за адресою: м [ADDRESS] та належить ПП «Ньютон», чим спричинила матеріальну шкоду, розмір якої встановлюється. В межах вказаного досудового розслідування проведено судові експертизи, за висновками яких встановлено, що в договорах про дольову участь у будівництві від 07.12.2010 року, актах приймання-передачі приміщень від 01.07.2013 року та у списках дольщиків від 23.05.2013 року підписи від імені директора ПП «Ньютон» [PERSON] виконані не [PERSON], а іншою особою; відбитки круглої печатки ПП «Ньютон» на вказаних документах нанесені не печаткою ПП «Ньютон», а нанесені рельєфним еластичним кліше, виготовленим фото полімерним способом. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. Відповідно ч. 2 ст. 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав - ст. 6 Закону № 1952-ІУ). Відповідно до ч. З ст. З Закону № 1952-ІУ права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] незаконно, без відповідної правової підстави заволоділи часткою майна приватного підприємства «Ньютон» в будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS], надавши реєстратору сфальсифіковані договори про дольову участь у будівництві. В подальшому, [PERSON] за договором купівлі-продажу від 26.09.2013 року продав [PERSON] свою частку майна. На цей час спірне майно знаходиться у фактичному користуванні позивача та у юридичному володінні відповідачів, оскільки отримані свідоцтва про право на власність, які зареєстровані в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, хоча і на підставі підробних документів. Приватне підприємство «Ньютон» договорів про дольову участь в будівництві стосовно відчуження приміщень 111, 112, 113, 301-315, 202, 203, 204 в будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS], не укладало та договірних відносин із [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не мало. Відповідно до ч.1-3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Ст. 204 ЦК України встановлена презумпція дійсності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За таких обставин, враховуючи, оскаржувані договори ПП «Ньютон» не укладались, оскільки підпис від імені керівника підприємства виконано не директором [PERSON], а іншою особою, печатка на договорах не є печаткою ПП «Ньютон», суд приходить до висновку, що волевиявлення позивача ніколи не було спрямовано не відчуження спірного нерухомого майна відповідачам, у зв'язку з чим, вимоги про визнання договорів недійсними слід задовольнити. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції закону на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. Відповідно до ст. 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже зазначеним Законом передбачено скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно і, таке рішення приймається відповідним органом державної влади на підставі рішення суду. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки реєстрація права власності відповідачів відбулась на підставі підроблених документів, вимоги позивача про скасування рішень про державну реєстрацію права власності підлягають задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved