Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про вселення в квартиру та покладення зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житлом / а.с. 3 - 5/. Під час перебування даної справи в провадженні суду відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири і така зустрічна позовна заява ухвалою суду від 21 лютого 2014 року прийнята до сумісного розгляду з первісним позовом / а.с. 28 - 29, 38/. Користуючись своїми процесуальними правами [PERSON] відмовився від заявленого ним позову, справу просив закрити провадженням. Ухвалою суду від 12 березня 2014 року прийнято відмову від позову [PERSON], а справу за його позовом про вселення в квартиру та покладення зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житлом провадженням закрито. Дана ухвала набрала законної сили / а.с. 52 /. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] заявлений ними позов підтримали, просили задовольнити його. З пояснень позивачів слідує, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS], в якій зареєстрований відповідач, який після припинення шлюбу, з грудня 2012 року за місцем реєстрації не проживає, втративши інтерес до цього житла. Його особистого майна чи речей у цьому помешканні немає. Перебування [PERSON] на реєстраційному обліку в даній квартирі перешкоджає позивачам в повній мірі реалізувати своє право власності на вказане житло, чим порушуються їх майнові та житлові права. Відповідач [PERSON] заявлений позов визнав, не заперечував проти його задоволення, пояснивши, що він дійсно зареєстрований у спірній квартирі, проте не проживає в ній понад рік, оскільки мешкає у своїх батьків. При зверненні до органів державної міграційної служби по питанню зняття з реєстраційного обліку йому в цьому було відмовлено через небажання батьків зареєструвати його за їхнім місцем проживання. Представник третьої особи від Управління державної міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання не прибув, свого ставлення до заявленого позову не висловив. Заслухавши пояснення позивачів та відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі і проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], в якій і зареєстровані / а.с. 33, 30 - 32 /. В цій квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON] / а.с. 6, 7 /. В жовтні 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] припинено внаслідок його розірвання / а.с. 34 /. З показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], за місцем реєстрації відповідач не проживає понад один рік і його особистого майна в цій квартирі немає. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ст. ст. 10 ч. 3, 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач [PERSON] не надав суду належних і допустимих доказів того, що він є співвласником спірного житла чи був протиправно позбавлений права проживати у ньому та не втратив інтересу до нього або має домовленість між ним і власниками житла на користування цим житлом у разі відсутності понад один рік. Таким чином, заявлені позовні вимоги слід визнати обґрунтованими.

Outcome: approved