Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

В вересні 2020р. позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну розміру та способу стягнення аліментів, просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] визначивши його у частці від доходу в розмірі ј частин усіх видів доходу відповідача щомісячно але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікув дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.12.2013 року Суворовським районним судом м.Херсона винесено рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн щомісячно починаючи з 05.11.2013р. і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в позові зазначає, що підставою її звернення до суду з позовом про зміну розміру стягнення аліментів є те, що витрати на утримання дитини збільшилися та суми аліментів, що визначена рішенням суду є недостатньою на сьогоднішній день на утримання дитини. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.10.2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі з повідомленням сторін. Призначено судове засідання. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі була направлена позивачу та відповідачу. У зазначений в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Просила позовні вимоги задовольнити ,заперечень проти заочного розгляду справи не надходило. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Враховуючи неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані позивачем письмові документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м.Херсона № 668/14971/13 від 12.12.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно починаючи з 05.11.2013р. і до досягнення дитиною повноліття. Підставою звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів є те, що позивач не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога міститься і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року. Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. В зв`язку з наведеним позовна вимога про зміну розміру аліментів підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи вищевказані обставини по справі, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на даний час ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», рівність прав як позивача так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини, можливість відповідача сплачувати аліменти, а також те, що відповідач погодився з заявленою частиною суми аліментів на утримання дитини у розмірі ј частин усіх видів доходів відповідача щомісячно, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо розміру аліментів на утримання дитини, як таких, що відповідають положенням закону. У зв`язку з наведеним суд вважає змінити розмір аліментів, що стягуються на утримання дитини з твердої грошової суми в розмірі 1000 гривень щомісячно на ј частину від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим вимоги позивача про стягнення аліментів з моменту пред`явлення позову до суду, задоволенню не підлягають, оскільки вже існує рішення про стягнення аліментів, які, відповідно ст.191 СК України були присуджені від дня пред`явлення позову. До вимоги про зміну розміру аліментів положення ч.1 ст. 191 СК України не підлягають застосуванню, тому, аліменти у новому розмірі, підлягають стягненню з моменту набрання даним рішенням законної сили. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони. Отже, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial