Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

В грудні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 8 серпня 2000 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі рагс управління юстиції Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 103. Від шлюбу вони мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки і суперечки, що виникають між ними, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. Фактично їх сім`я розпалася, існує лише формально, тому позивачка прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу, неповнолітню дочку просить залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище [PERSON] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, відзиву не подав, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 8 серпня 2000 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у відділі рагс управління юстиції Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 103. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки і суперечки, що виникають між ними, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. Фактично їх сім`я розпалася, існує лише формально. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітню дитину сторін суд залишає проживати з матір`ю.

Outcome: approved