Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності. Позивач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх - [PERSON], [PERSON], [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія довідки Ізмаїльської МСЕК № 020466, із якого вбачається, що [PERSON] інвалід ІІ групи; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] складений 25.10.2013р.; копія свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 02.11.1999р.; копія будинкової книги; копія свідоцтва про смерть [PERSON]; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.02.2015р. № [NUMBER]; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 16.05.2014р.; копії витягів х Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2014р.; копії рішень виконкому Ренійської міської ради № 334, 335, 336 від 29.10.2008р.; копія постанови Ренійської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.02.2016р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] на підставі рішень виконкому Ренійської міської ради Одеської області № 334, 335, 336 від 29.10.2008р. є піклувальником неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] Тому, позивач [PERSON] звернулася до суду в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] та просить визнати за ними право власності на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] яка залишилась після смерті [PERSON], померлого 22.08.2014р. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеної 1/5 частини житлового будинку, яка належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 02.11.1999р. При житті [PERSON] заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті не залишив, тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями за законом першої черги є дружина [PERSON] та діти: син [PERSON] та донька [PERSON] Але, у зв'язку із тим, що донька [PERSON] померла [INFO]., то онуки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON], успадковують частку спадщини своєї матері [PERSON], за правом представлення, у відповідності до ст. 1266 ЦК України. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявами про її прийняття. Однак, на момент смерті [PERSON] разом із ним мешкали неповнолітні діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про що свідчить реєстрація у спадковому будинку. Тобто, [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як постійно проживаючі разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та які не заявили відмови від неї. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] за прийняттям спадщини до нотаріальної контори не звертались, не претендують на долю у спадщині й не заперечують проти того щоб за дітьми було визнано право власності на спадкове майно. Пізніше [PERSON] яка діє в інтересах неповнолітніх звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, але їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів (відсутності витягу про реєстрацію нерухомості у державному реєстрі прав нерухомості) на вищевказаний житловий будинок, про що 03.02.2016р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на 1/5 частину житлового будинку, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, [PERSON] яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за дітьми права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. позивач у справі є спадкоємцем за законом (ст. 1261 ЦК України). Як було встановлено судом, неповнолітні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], в інтересах яких до суду звернулась [PERSON] є онуками померлого [PERSON] Після смерті дідуся, вони успадковують частку спадщини своєї матері [PERSON], за правом представлення, у відповідності до ст. 1266 ЦК України. Інші спадкоємці за законом першої черги [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняли та не заперечують проти задоволення позовних вимог позивача, про що свідчать заяви, які містяться в матеріалах справи. Інших спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині, що передбачене нормою ст.1241 ЦК України, немає. Після смерті [PERSON] позивач, яка діє в інтересах неповнолітніх прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент його смерті разом із ним мешкали неповнолітні діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про що свідчить реєстрація у спадковому будинку. Факт прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON], знайшло своє належне підтвердження в ході розгляду справи. Позивач прийняла спадщину за ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, не може оформити її у зв'язку із обставинами, що не залежать від неї. Підстав, які б не дозволяли перехід права власності від померлого [PERSON] до неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], судом не встановлено. Відповідно до ч.1ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно п.11ч.1ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за неповнолітніми дітьми право власності на спадкове майно.

Outcome: approved