Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON], позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу без їх участі. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без їх участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про право власності на житло від 03.09.2003 р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості квартири [ADDRESS], копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]; копія заяви відповідача; довідка від 01.07.2016 № 721; довідка від 04.07.2016 р. № 150; копія паспорту [PERSON]; копія паспорту [PERSON]; копія паспорту [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачам [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 24 від 03.09.2003 р. в рівних частках належить квартира [ADDRESS]. У січні 2005 р. між позивачем та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж квартири [ADDRESS]. Відповідачка (законний представник неповнолітнього [PERSON]І.), які є власниками нерухомого майна, продала позивачці вищевказану квартиру, передавши у володіння та користування фактично належний їй обьект нерухомості, отримавши за це грошову компенсацію. Позивачка вступила у володіння та користування зазначеним майном. На момент укладання угоди про купівлю-продаж нерухомості, сторони не змогли оформити правочин у письмовому вигляді та засвідчити його нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на відповідача не була виготовлена, однак сторони домовились зробити це згодом. Таким чином, з 2005р. по теперішній час, позивачка фактично, відкрито володіє квартирою № 23 по вул. Соборна 205 в м. Рені Одеської області, стежить за її технічним станом, сплачує комунальні послуги тощо. З 2005 р. відповідачка, інші правонаступники, жодного разу не витребували у позивачці вказане майно, вимог щодо повернення квартири не висували, на неї не претендують. Таким чином, сторони домовилися про усі суттєві умови договору, так відповідачка передала позивачці нерухоме майно - квартиру у натурі, а позивачка прийняла її та передала відповідачці обумовлену договором грошову компенсацію. Фактично позивачка вступила у володіння та користування зазначеним майном. Через деякий час позивачка звернулися до відповідача, з метою посвідчення договору у нотаріальному порядку, але остання відмовилась від зустрічі, мотивуючи тим, що мешкає в іншій місцевості. Крім того позивачці стало відомо, що [PERSON] на момент домовленості про купівлю-продаж вказаної квартири, була власником ? частини зазначеної квартири, власником ще ? частини, згідно свідоцтва № 24 про право власності на житло від 03.09.2003 р., є її неповнолітній син [PERSON], співвідповідач, чиїм законним представником є [PERSON] Таким чином, придбане позивачкою нерухоме майно - квартира, була відчужена особою, яка не мала на це права. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має всі підстави для визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], оскільки вона правомірно, добросовістно, відкрито та безперервно володіє чужим нерухомим майном протягом 11 років, а тому право власності на це нерухоме майно може бути визнано за нею. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторони у справі позивачка [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на момент здійснення правочину про купівлю-продаж квартири [ADDRESS], вона не знала і не могла знати про те, що інша сторона договору, відповідачка [PERSON] не мала права на відчуження цієї нерухомості, оскільки була власником ? частини відчужуємої квартири, інші ? частини квартири належать неповнолітньому [PERSON], чиїм законним представником є [PERSON] Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає. Крім того, судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж належного [PERSON], [PERSON] (як законного представника неповнолітнього [PERSON]І.) квартири [ADDRESS], після чого позивачка передала відповідачеві обумовлену суму, а відповідачка передала в натурі нерухоме майно та належні документи. Таким чином, сторони домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Так, відповідач фактично передав у власність позивачам обумовлене їх домовленістю нерухоме майно, а позивачка прийняла її та передала відповідачці обумовлену суму відкупу нерухомого майна. Фактично, позивачка вступила в управління та володіння вищевказаною квартирою. На момент здійснення правочину купівлі-продажу нерухомості, сторони не змогли оформити його у письмовому вигляді та засвідчити його нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на відповідачку та неповнолітнього [PERSON] не була виготовлена та квартира не була зареєстрована за відповідачкою та її неповнолітнім сином належним чином. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, а продавець передав покупцям нерухомість в натурі. Позивачка фактично вступила в управління та володіння нерухомістю, тобто правочин між сторонами відбувся. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити правочин нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка запропонувала відповідачці привести укладений договір у відповідності до вимог законодавства, однак з незалежних від неї обставин, зробити це не вдалося. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду за для захисту своїх порушених прав. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідачки та неповнолітнього [PERSON], щодо квартири (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивачки, як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на квартиру [ADDRESS], за позивачкою, як добросовісним набувачем.

Outcome: approved