Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Відповідач [PERSON] у судові засідання, які призначалися на 08.12.2015р., 16.12.2015р., будучи належним чином сповіщеною, не являлась, була попереджена, що на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки справа буде розглянута у її відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. У звязку із цими обставинами суд прийняв рішення про подальший заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту громадянина України [PERSON], серії КК № 907361; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.12.2008р.; копія рішення виконкому Ренійської міської ради народних депутатів № 340 від 17.10.1990р.; копія рішення виконкому Ренійської міської ради народних депутатів № 251 від 11.08.1989р.; копія витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи) від 30.08.2007р. № 10853166; копія витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 30.08.2007р. № 10853181; копія розписки [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок № 40 по пров. Дністровський в м. Рені одеської області; копія рішення виконкому Ренійської міської ради народних депутатів № 72 від 20.02.1992р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 17.09.1988р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 17.02.1992р.; копія будинкової книги; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10.1989р., зареєстрованого в реєстрі за № 3644. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі договору дарування від 11.12.1990р. йому належить на праві власності 3/5 частини житлового будинку № 40 по пров. Дністровський в м. Рені Одеської області. Проживає він у вказаному будинку з 1989р. Власниками 2/5 частин вищевказаного житлового будинку були [PERSON] та [PERSON] У 1992р. відповідач по справі [PERSON], від імені своїх неповнолітніх дітей інвалідів [PERSON] та [PERSON], продала позивачу 2/5 частини житлового будинку № 40, по пров. Дністровський в м. Рені, передавши у володіння та користування фактично належну їм частину нерухомості. Позивач з того часу заселився на вказаній житловій площі. Отже, з 1992р. по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє 2/5 частинами житлового будинку № 40 по пров. Дністровський в м. Рені Одеської області, повністю утримує будинок та прилеглу до будинку територію, сплачує комунальні платежі. За час проживання в будинку в період з 1992р. по 2015р., закінчив будівництво будинку, побудував додаткові господарські споруди та будівлі. На момент фактичного укладення угоди про купівлю-продаж нерухомості сторони по справі не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили нотаріально, відповідач залишила позивачу розписку та пообіцяла оформити необхідні документи. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на 2/5 частини вказаного житлового будинку, оскільки з 1992р. володіє та безперервно користується ним, слідкують за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на домоволодіння, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на вказаний житловий будинок. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Як виходить з доводів позивача, у 1992р. між ним та відповідачем [PERSON] фактично була досягнута домовленість про купівлю-продаж 2/5 частин житлового будинку № 40 по пров. Дністровський в м. Рені. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли з незалежних від позивача причин. Таким чином, з 1992р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє 2/5 частинами житлового будинку, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить поточні ремонти, опалення та ін. За весь час володіння позивачем 2/5 частинами будинку власники не предявляли до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, не брали участі у його утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON] не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем 2/5 частинами житлового будинку є добросовісним (тобто позивач вважає, що він володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості), правомірним, відкритим (позивач, вважає себе власником, сплачує комунальні платежі за утримання будинком, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що 2/5 частини житлового будинку цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого останній набув право власності на 2/5 частини будинку за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на 2/5 частини житлового будинку.

Outcome: approved