Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася із відповідними вимогами та просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя [PERSON] належало: - ? частина житлового будинку із надвірними спорудами № 6 по вул. Комсомольська в с. Лиманське Ренійського району Одеської області, на підставі технічного паспорту на вказаний житловий будинок та витягу з рішення Лиманської сільської ради від 21.12.1993 р. про приватизацію земельної ділянки за вказаною адресою домоволодіння. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 17.11.1996р. - помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у 1996 р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а на момент смерті разом із ним проживала його дружина [PERSON], що підверджується свдоцтвом про одруження, яка фактично прийняла спадщину після його смерті на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Таким чином, [PERSON], дружина нині померлого [PERSON] прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, що залишилася після смерті чоловіка, однак не встигла її оформити на себе, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ст. 9 ЦК УРСР, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті. 25.12.2009 року померла [PERSON], дружина нині померлого [PERSON] За життя [PERSON] належало: - житловий будинок із надвірними спорудами № 6 по вул. Комсомольська в с. Лиманське Ренійського району Одеської області, на підставі рішення № 13 Лиманської сільської ради Ренійського району про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння № 6 по вул. Комсомольська в с. Лиманське Ренійського району від 26.02.2007 р. На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, 08.02.2007 року залишила заповіт на імя матері позивачки [PERSON], 25.12.2009р. - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У відповідний 6-місячний строк після смерті спадкодавця, [PERSON], матір позивчки [PERSON], родинні відносини підверджуються свідоцтвом про народження позивачки (як спадкоємець за заповітом) звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підверджується відповідною заявою про прийнятя спадщини. Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку [PERSON] прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. 11.11.2014 р. померла [PERSON], мати позивачки [PERSON] За життя [PERSON] належало: - житловий будинок із надвірними спорудами № 6 по вул. Комсомольська в с. Лиманське Ренійського району Одеської області, який вона успадкувала після смерті [PERSON], яка померла 25.12.2009 р., яка залишила 08.02.2007 р. заповіт на [PERSON], яка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 11.11.2014 р. - померла. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її донька [PERSON], родинні відносини між ними підверджуються свідцтвом про народження позивачки, яка у відповідний 6-місячний строк після смерті спадкодавця, (як спадкоємець за законом) звернулася до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підверджується заявою про прийняття спадщини від 03.02.2015 р., реєстр № 13. За зверненням позивачки нотаріусом було заведено спадкову справу. Пізніше, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, про що 29.08.2015р. нотаріусом було винесено вмотивовану постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець за законом [PERSON], відповідач у справі проти оформлення права власності на спадкове майно за позивачем не заперечував, про що надав нотаріусу відповідну заяву про відмову від прийняття спадщини. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за законом (ст. 1261 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок, про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову від 29.08.2015р. у звязку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на вищевказаний житловий будинок з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved