Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи у її відсутності. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін; копії паспортів сторін з відміткою про шлюб; копії свідоцтв про народження дітей. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач просить розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON], 12.04.2009р.н. та [PERSON], 04.03.2013р.н., зазначивши, що подружнє життя у них не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Фактично сторони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо. Таким чином, вже тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивач наполягає на його розірванні. Від шлюбу є малолітні діти - [PERSON], 12.04.2009р.н. та [PERSON], 04.03.2013р.н., питання щодо утримання та виховання яких позивач вирішує самостійно. Діти мешкають разом із позивачем, вона доглядає за ними, утримує їх. Відповідач допомогу на дітей добровільно не надає, хоча має можливість, оскільки працює в експлуатаційному Одеському ДЕПО Застава № 1 та отримує заробітну платню. Таким чином, малолітні діти потребують матеріальної допомоги від відповідача, яку позивач і просить стягнути у частковому відношенні. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони вже досить тривалий час разом не проживають, в даний час взагалі мешкають окремо, сторони зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У наданій суду заяві позивач просила після розірвання шлюбу з відповідачем залишити їй шлюбне прізвище «Куля». На підставі вищевказаних положень законодавства суд задовольняє вимоги позивача щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Оскільки відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачу на утримання їх сумісних дітей не надається, а домовленість про способи, періоди надання утримання на дитину між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення позивача і інтереси дітей, задовольняє позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дітей в повному обсязі.

Outcome: approved