Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі звернулось до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по страхових внесках до Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року № 1105-XIV (надалі - Закон) одним з основних принципів страхування від нещасного випадку є обов'язковість сплати страхувальником страхових внесків, де страхувальниками є роботодавці. Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд), відповідно до ст. 14 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 року №16/98-ВР, є органом, який здійснює керівництво та управління окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, проводить збір та акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням тощо. Статтею 52 Закону передбачено, що страхувальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованому або Фонду внаслідок невиконання своїх обов'язків із страхування від нещасного випадку, відповідно до Закону. Відповідно до ч. ч. 4, 5 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове держане соціальне страхування» (далі Закон про єдиний внесок) суми внесків, нарахованих на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, строк сплати яких не настав на 1 січня 2011 року, та суми нарахованого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування до 1 січня 2004 року, строк сплати яких не настав на 1 січня 2011 року, не сплачені станом на 1 січня 2011 року, підлягають сплаті в порядку, що діяв до 1 січня 2011 року. Стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Розміри страхових внесків визначалися ст. ст. 1-5 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 22.02.2001 р. № 2272-ІІІ, який діяв до набрання чинності Закону про єдиний внесок. Відповідно до п. 2.1 постанови правління Фонду «Про порядок стягнення та обліку заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України» від 30.11.2010 р. № 31, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2010 р. за №1286/18581 стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, і контроль за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду здійснюється відповідно до Інструкції про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженої постановою правління Фонду від 12 липня 2007 року N 36 (далі - Інструкція). Згідно з п. 4.12 Інструкції страхові внески страхувальниками-роботодавцями сплачуються в день одержання коштів на оплату праці в установах банків, а при проведенні оплати праці з готівкової виручки чи натуроплатою - платники зобов'язані не пізніше наступного дня після здійснення виплат подати до установи банку платіжне доручення на перерахування страхових внесків до Фонду. Відповідно до п. 5.1 Інструкції, не внесені страхувальниками у встановлений строк страхові внески до Фонду вважаються недоїмкою і стягуються в порядку, передбаченому законодавством. Розрахунковою відомістю про нарахування і перерахування страхових внесків та витрачання коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за 2004 рік, подану фізичною особою підприємцем [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі (далі відділення Фонду в м.Запоріжжі), встановлено, що сума заборгованості по страховим внескам ФОП [PERSON] до Фонду становить 34 (тридцять чотири) грн. 10 коп. Вказана сума заборгованості по страховим внескам ФОП [PERSON] до Фонду виникла за період з 01.01.2003 р. по 01.04.2004 р. Пунктом 5.8. Інструкції передбачено, що при стягненні недоїмки за платежами до Фонду строки давності не застосовуються. 07.08.2014 р. державним реєстратором було внесено запис до Єдиного державного реєстру про припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] за судовим рішенням, що не пов'язано з банкрутством фізичної особи-підприємця. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом» № 1258-VІІ від 13.05.2014 р.( далі Закон № 1258-VІІ) з Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» було виключено обов'язок державного реєстратора повідомлення робочих органів виконавчої дирекції Фонду про припинення ФОП при державній реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за судовим рішенням, що не пов'язано з банкрутством фізичної особи - підприємця та внесення запису про припинення ФОП тільки після отримання відповідних довідок. На теперішній час, відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» державний реєстратор зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем заповнити реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв'язку з постановленням судового рішення, внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем у зв'язку з постановленням судового рішення та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису. Отже, із набранням чинності Закону № 1258-VІІ запроваджується заявницький принцип державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців, який не передбачає отримання від контролюючих органів будь-яких довідок. Проте, такий принцип не припиняє зобов'язань перед Фондом, що виникли під час провадження підприємницької діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов'язань та застосування санкцій за їх невиконання. Згідно ч. 1 ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Отже, фізична особа і після припинення підприємницької діяльності має продовжувати відповідати за своїми зобов'язаннями, а обсяг такої відповідальності не повинен змінюватися. Таким чином, відповідач [PERSON] повинна погасити заборгованість по страховим внескам, яка виникла під час здійснення нею підприємницької діяльності. Несплата [PERSON] загальнообов'язкових страхових внесків спричиняє ускладнення з виплатою відшкодувань потерпілим на виробництві, що в свою чергу завдає шкоду соціальним інтересам держави при реалізації державної політики в сфері страхування від нещасного випадку та не дозволяє державі в особі відділення Фонду в м. Запоріжжі в повній мірі здійснювати соціальний захист, охорону життя та здоров'я громадян в процесі їх трудової діяльності, тобто виконувати гарантійну функцію держави, передбачену ст. 46 Конституції України та ст. З Закону. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі суму заборгованості по страховим внескам у розмірі 34 (тридцять чотири) гри. 10 коп. на р/р 37174403900007 ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, код ЄДРПОУ 25919750. У судовому засіданні сторони відсутні. Представник позивача у своїй заяві просить суд розглядати справу у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була сповіщена про судове засідання, однак судова повістка на ім'я відповідачки повернута до суду без вручення, у зв'язку з закінченням строку зберігання, за отриманням якої відповідачка до поштового відділення не з'явилася. Із заявою про розгляд справи за її відсутності, або про відкладення справи розглядом до суду не звернулася, заперечень на позов не надала. Виходячи з наведеного, матеріалів справи і з письмової згоди представника позивача, суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року № 1105-XIV (надалі - Закон) одним з основних принципів страхування від нещасного випадку є обов'язковість сплати страхувальником страхових внесків, де страхувальниками є роботодавці. Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд), відповідно до ст. 14 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 року №16/98-ВР, є органом, який здійснює керівництво та управління окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, проводить збір та акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням тощо. Статтею 52 Закону передбачено, що страхувальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованому або Фонду внаслідок невиконання своїх обов'язків із страхування від нещасного випадку, відповідно до Закону. Відповідно до ч. ч. 4, 5 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове держане соціальне страхування» (далі Закон про єдиний внесок) суми внесків, нарахованих на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, строк сплати яких не настав на 1 січня 2011 року, та суми нарахованого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування до 1 січня 2004 року, строк сплати яких не настав на 1 січня 2011 року, не сплачені станом на 1 січня 2011 року, підлягають сплаті в порядку, що діяв до 1 січня 2011 року. Стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Розміри страхових внесків визначалися ст. ст. 1-5 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 22.02.2001 р. № 2272-ІІІ, який діяв до набрання чинності Закону про єдиний внесок. Відповідно до п. 2.1 постанови правління Фонду «Про порядок стягнення та обліку заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України» від 30.11.2010 р. № 31, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2010 р. за №1286/18581 стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, і контроль за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду здійснюється відповідно до Інструкції про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженої постановою правління Фонду від 12 липня 2007 року N 36 (далі - Інструкція). Згідно з п. 4.12 Інструкції страхові внески страхувальниками-роботодавцями сплачуються в день одержання коштів на оплату праці в установах банків, а при проведенні оплати праці з готівкової виручки чи натуроплатою - платники зобов'язані не пізніше наступного дня після здійснення виплат подати до установи банку платіжне доручення на перерахування страхових внесків до Фонду. Відповідно до п. 5.1 Інструкції, не внесені страхувальниками у встановлений строк страхові внески до Фонду вважаються недоїмкою і стягуються в порядку, передбаченому законодавством. Розрахунковою відомістю про нарахування і перерахування страхових внесків та витрачання коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за 2004 рік, подану фізичною особою підприємцем [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі (далі відділення Фонду в м.Запоріжжі), встановлено, що сума заборгованості по страховим внескам ФОП [PERSON] до Фонду становить 34 (тридцять чотири) грн. 10 коп. Вказана сума заборгованості по страховим внескам ФОП [PERSON] до Фонду виникла за період з 01.01.2003 р. по 01.04.2004 р. Пунктом 5.8. Інструкції передбачено, що при стягненні недоїмки за платежами до Фонду строки давності не застосовуються. 07.08.2014 р. державним реєстратором було внесено запис до Єдиного державного реєстру про припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] за судовим рішенням, що не пов'язано з банкрутством фізичної особи-підприємця. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом» № 1258-VІІ від 13.05.2014 р.( далі Закон № 1258-VІІ) з Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» було виключено обов'язок державного реєстратора повідомлення робочих органів виконавчої дирекції Фонду про припинення ФОП при державній реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за судовим рішенням, що не пов'язано з банкрутством фізичної особи - підприємця та внесення запису про припинення ФОП тільки після отримання відповідних довідок. На теперішній час, відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» державний реєстратор зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем заповнити реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв'язку з постановленням судового рішення, внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем у зв'язку з постановленням судового рішення та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису. Отже, із набранням чинності Закону № 1258-VІІ запроваджується заявницький принцип державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців, який не передбачає отримання від контролюючих органів будь-яких довідок. Проте, такий принцип не припиняє зобов'язань перед Фондом, що виникли під час провадження підприємницької діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов'язань та застосування санкцій за їх невиконання. Згідно ч. 1 ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Отже, фізична особа і після припинення підприємницької діяльності має продовжувати відповідати за своїми зобов'язаннями, а обсяг такої відповідальності не повинен змінюватися. Таким чином, відповідач [PERSON] повинна погасити заборгованість по страховим внескам, яка виникла під час здійснення нею підприємницької діяльності. Несплата [PERSON] загальнообов'язкових страхових внесків спричиняє ускладнення з виплатою відшкодувань потерпілим на виробництві, що в свою чергу завдає шкоду соціальним інтересам держави при реалізації державної політики в сфері страхування від нещасного випадку та не дозволяє державі в особі відділення Фонду в м. Запоріжжі в повній мірі здійснювати соціальний захист, охорону життя та здоров'я громадян в процесі їх трудової діяльності, тобто виконувати гарантійну функцію держави, передбачену ст. 46 Конституції України та ст. З Закону. Позов обґрунтований, доказаний, вимоги законні, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved