Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, щодо їх задоволення не заперечував, просив про розгляд справи без його участі. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу у її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія паспорту [PERSON] ; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 01.12.2005р. про розірвання шлюбу; копія довідки Нагірненської сільської ради Ренійського району від 13.05.2019р. про місце мешкання [PERSON] ; копія довідки ДНЗ «Ізмаїльський центр професійно-технічної освіти» про навчання [PERSON] ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між сторонами; копія свідоцтва про народження дитини - доньки [PERSON] , [INFO] ; копія Договору №065 від 15.09.2017р. про навчання для отримання професійної спеціальності. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить стягнути аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (на період її навчання у ДНЗ) в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно з відповідача [PERSON] , із яким вона розлучена і який є батьком дитини, зазначивши, що після розпаду сім`ї сторони сімейних стосунків не підтримують, мешкають окремо. Відповідач сплачував аліменти на утримання доньки до досягнення нею 18 років. З 01.09.2017р. донька [PERSON] навчається у ДНЗ («Ізмаїльський центр професійно-технічної освіти») на контрактній основі, ніде не працює, оскільки ще не отримала спеціальність, потребує матеріальної допомоги, закінчує навчання у ВУЗі - 30.11.2020р. З 2018р. аліментні виплати на доньку припинилися, в даний час вона перебуває на утриманні позивачки. У зв`язку із тим, що донька сторін поступила до ДНЗ і навчається, вона потребує матеріальної допомоги від батька, яка необхідна для її належного забезпечення та всебічного розвитку під час учбового процесу. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, офіційно ніде не працює. Позивачка офіційно не працює також, отримує заробіток від виконання робіт за наймом, займається вихованням доньки, її утриманням самостійно. Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно із ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як було встановлено під час судового розгляду у справі, [PERSON] згідно свідоцтва про її народження є донькою сторін, відповідач у справі є її батьком. Судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що [PERSON] в даний час є студенткою ДНЗ «Ізмаїльський центр професійно-технічної освіти», вона навчається на контрактній основі, на денній формі навчання, відповідний професійно-кваліфікаційний рівень навчання ще не отримала, оскільки навчається тільки другий рік. У зв`язку із навчанням, донька сторін у справі не працює, навчається на контракті, несе певні витрати у зв`язку із проходження учбового процесу. Отже, донька сторін потребує матеріальної допомоги від батька. Як передбачено ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з вищенаведених положень законодавства, суд зазначає, що матеріальний стан сторін майже однаковий, оскільки вони обоє офіційно не працюють, але підробляють і отримують за це певний прибуток (розміри прибутку суд не мав змоги дослідити, оскільки такі дані суду сторонами не надані). Таким чином, суд вважає, що відповідач матеріально забезпечений, має реальну змогу надавати матеріальну допомогу доньці, що навчається у ДНЗ. Враховуючи обставини справи, матеріальне та сімейне положення відповідача та позивачки, суд задовольняє вимоги позивачки в повному обсязі та стягує з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно - до закінчення навчання донькою [PERSON] . При цьому, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 13 червня 2019 року. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання доньки, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved