Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

В жовтні 2013 р.[PERSON]звернувся до суду з позовом, в якому зазначає,що згідно рішення Запорізької міської ради № 1986 від 25.05.1995 р. ГБТ «Енергія» під будівництво колективних гаражів з овочесховищем була виділена в постійне користування земельна ділянка площею 1,83га по вул.Авраменка м.Запоріжжі. На підставі зазначеного рішення ЗМР,05.07.1995 р. ГБТ «Енергія» виданий Державний акт серія І-ЗП № 000135 на право постійного користування землею,зареєстрований в Книзі записів державних актів на постійне користування землею за № 1250. Позивач є членом ГБТ «Енергія»,на території гаражного товариства має гараж [ADDRESS] площею 80 кв.м.,власником якого він є,проте за відсутності правовстановлюючих документів на вказане майно позбавлений можливості вчиняти щодо цього майна фактичні та юридичні дії,чим порушені його права власника. Посилаючись на те,що земельна ділянка та побудований на ній гараж знаходяться в його користуванні на законних підставах,фактично він є власником гаражу [ADDRESS] і його права ніким не оспорюються ,проте органами місцевого самоврядування було відмовлено у видачі йому свідоцтва про право власності на вказаний гараж,чим порушені його права власника, в позасудовому порядку оформити право власності на гараж неможливо,просить суд визнати за ним право власності на гараж [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з*явився,надав письмову заяву про розгляд справи без його участі,позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ЗМР за довіреністю Онищенко Л.А.в судове засідання не з*явився, надав письмову заяву, в якій не заперечував проти позовних вимог,оскільки земельна ділянка під будівництво колективних гаражів виділена ГБТ «Енергія» по вул.Авраменка в м.Запоріжжі на законних підставах, просив слухати справу без його участі. Представник відповідача ГБТ «Енергія» Кандиба І.М. в судове засідання не з*явився, надав письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу без його участі. Представники третіх осіб ОП ЗМБТІ, РС ЗМУЮ в судове засідання не з*явилися з невідомих причин, викликалися належним чином,про свою позицію у справі суд не повідомили. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд розглянув справу без участі сторін . Всебічно вивчивши обставини справи,враховуючи позицію відповідачів про визнання позову відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі рішення Запорізької міської ради № 1986 від 25.05.1995 р. ГБТ «Енергія» під будівництво колективних гаражів з овочесховищем була виділена в постійне користування земельна ділянка площею 1,83га по вул.Авраменка м.Запоріжжі. На підставі зазначеного рішення ЗМР,05.07.1995 р. ГБТ «Енергія» виданий Державний акт серія І-ЗП № 000135 на право постійного користування землею,зареєстрований в Книзі записів державних актів на постійне користування землею за № 1250. Вказані обставини підтверджуються наданими копією рішення та Державного акту на землю. Відповідно до довідки від 01.08.2013 р.,позивач [PERSON]є членом ГБТ «Енергія» ,має гараж загальною площею 80 кв.м. № 1-68([ADDRESS]). За результатами технічної інвентарізації(інвентарізаційна справа ОП ЗМБТІ) станом на 03.09.2013 р. р.був складений технічний паспорт на гараж [ADDRESS] ГБТ «Енергія»,в якому зазначено,що позивач [PERSON]є користувачем індивідуального гаражу з підвалом,про що надана копія технічного паспорту. Відповідно до висновку експерта № 25/13 від 12.12.2013 р.,будівля гаражу [ADDRESS] згідно з «Державним класифікатором будівель та споруд» ДК 018-2000,затверджених наказом Держстандарту України від 17.08.2000 р.№ 507 представляє собою нову одноповерхову будівлю закінченого будівництва,яка призначена для стоянки та зберігання техніки.Виходячи з його функціонального призначення,будівля гаражу відповідає діючим нормативно-технічним вимогам по місцю розташування на виділеній земельній ділянці,по об*ємно-планувальним та конструктивним рішенням,в частині капітальності,надійності,стійкості основних несучих конструкцій будівель,по санітарно-гігієнічним,протипожежним і екологічним вимогам. Стаття 41 Конституцієї України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю,право приватної власності набувається в порядку,визначеному законом. За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах,що не заборонені законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду,як зазначено у ч.5 ст.11 ЦК України,лише у випадках,встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках,передбачених ст.335,376 та 392 ЦК України. Вирішуючи вимоги позову [PERSON]про визнання права власності на гараж з підстав,передбачених ст.376 ЦК України,суд встановив,що позовні вимоги підлягають задоволенню,виходячи з наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Загальний аналіз ст.376 ЦК України дає підстави вважати, що положення, які містяться в ній,не є достатньо послідовними,за їх змістом вбачається посилочне(бланкетне) регулювання, оскільки міститься вказівка, що те чи інше питання повинно вирішуватися відповідно з конкретними нормами, які регулюють інший вид відносин,а саме: відповідність об'єкту самочинного будівництва будівельним нормам і правилам, правові наслідки самочинного будівництва тощо. Разом з тим, змістом ст. 376 ЦК України не виключається можливість звернення особи безпосередньо до суду з вимогами про визнання права власності на самочинне будівництво, навіть якщо заявник не звертався до уповноважених державних органів виконавчої влади та передбачається можливість узаконення самочинного будівництва, за відсутності певних наслідків, що передбачені ст.97 КУ про АП, ст. 197-1 КК України. За змістом наведеної вище норми ст.376 ЦК України,роз*яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.4 постанови від 30.03.2012 р.№ 6 «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України вбачається,що критеріями самочинного будівництв є:будівництво на земельній ділянці,яка не відведена для цієї мети особі,що здійснює будівництво;будівництво,здійснене без дозволу або проекту;будівництво,здійнене з порушенням норм і правил. З матеріалів справи суд встановив,що позивач на законних підставах як член ГБТ «Енергія» є користувачем земельної ділянки площею 80 кв.м.[ADDRESS],яка була виділена ГБТ «Енергія» в постійне користування для будівництва колективних гаражів,внаслідок самочинного будівництва зміни її цільового призначення не відбулося. З боку власника земельної ділянки територіальної громади позовів про знесення самовільно побудованого майна не заявлялось і за змістом заяви про визнання позову уповноваженого власником земельної ділянки представника, спір між ЗМР та позивачем як користувачем земельної ділянки відсутній. Таким чином, фактичні обставини справи та досліджені на їх підтвердження докази підтверджують,що під час будівництва гаражу норми архітектури,будівництва,санітарії були дотримані,земельне законодавство не порушувалось. Порушень прав будь-яких осіб внаслідок самочинного будівництва суд не встановив і про наявність таких порушень сторони суду не заявляли. Відповідно до роз*яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ »Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав»,висловлених 21.12.2012 р.на засіданні Пленуму,оскільки немає чіткого законодавчого врегулювання цього питання, відсутній спрощений порядок оформлення права власності на гараж індивідуального будівництва,зазначених вище фактів достатньо для безперешкодного отримання позивачем свідоцтва про право власності та реєстрацію його уповноваженим державним органом,однак орган місцевого самоврядування відмовив позивачеві саме з посиланням на відсутність чіткого законодавчого врегулювання засад вирішення цього питання в позасудовий спосіб,що вказує на наявність спору про право,який неможливо вирішити в позасудовому порядку. Вказані обставини перешкоджають позивачеві в позасудовому порядку вирішити питання про оформлення права власності на індивідуальний гараж,який побудований на виділеній у встановленому законом порядку земельній ділянці за кошти власника,інші особи своїх прав на вказаний гараж не заявили. У відповідності до ст.328,317 ЦК України право власності виникає з підстав, що не заборонені законом, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене, звернення позивача до суду із позовом про визнання права власності є передбаченим законом способом захисту цивільного права відповідно до ст. 16 ЦК України,а його вимоги грунтуються на законі та підтверджені доказами. На підставі ст.ст. 16,317,328,376,392 ЦК України,ст.3,10,11,57,60,212 -215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved