Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Відповідачка [PERSON]С позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради від 11.09.1969 р.; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія довідки від 14.02.2008 р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 31.08.2004 р.; копія зведеного оціночного акту на домоволодіння № 41 по вул. Дністровська в м. Рені; копія рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради від 29.03.1973 р.; копія дозволу на проведення робіт від 13.11.1970 р.; копія свідоцтва про право на спадщину від 30.05.1969 р.; копія договору дарування від 02.06.1969 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 41 по вул. Дністровська в м. Рені від 14.11.2014 р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії від 28.07.2015р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся із відповідними вимогами та просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя його батька [PERSON] належало: -житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями № 41 по вул. Дністровська в м. Рені Одеської області, який складається в цілому із: житлового будинку літ. А, Б, сараїв літ. В, Е, Ж, навісу літ. Г, Д, З, а, огорожі 2,3,4, споруди 1, розташований на земельній ділянці площею 2859 кв. м., на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.05.1969 року, реєстр № 889, договору дарування від 02.06.1969 року, реєстр № 911. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 31.08.2004 р. - помер. Після смерті батька позивача відкрилась спадщина на вищевказаний житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями № 41 по вул. Дністровська в м. Рені. Таким чином спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого батька йому було відмовлено, оформлення спадщини неможливе у звязку із тим, що за життя [PERSON] не була проведена державна реєстрація права власності на вищевказаний житловий будинок, про що 28.07.2015 р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на вищевказаний житловий будинок, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. На момент смерті [PERSON] разом із ним мешкала його дружина [PERSON], відповідачка у справі, яка є також спадкоємицею першої черги за законом, однак, вона на спадщину після смерті чоловіка не претендує, із заявою про її прийняття до нотаріуса не зверталася, не заперечує, щоб позивач оформив на себе право власності на житловий будинок після смерті батька. Позивач у передбачений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, ст. 1272 ЦК України передбачає, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У встановлений законодавством строк, позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відмерлою не визнана, відповідачка [PERSON], яка є дружиною нині померлого [PERSON] та спадкоємицею першої черги за законом, на спадщину після смерті чоловіка не претендує, із заявою про її прийняття до нотаріуса не зверталася, не заперечує, щоб позивач оформив на себе право власності на спадкове майно після смерті батька. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом (ст. 1261 ЦК України). Він у передбачений законом строк звернувся до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини, отже вважається таким що її прийняв. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого батька йому було відмовлено, оформлення спадщини неможливе, оскільки надати нотаріусу витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно неможливо, в електронному реєстрі прав нерухомості будинок не внесений, відсутні правовстановлюючі документи. Комунальне підприємство «Ренійське бюро технічної інвентаризації», якому до 01.01.2013 року було делеговано державою право державної реєстрації прав нерухомості, не мало можливості надати витяг з електронного реєстру прав нерухомого майна, який потрібно було надати державному нотаріусу для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок. Також, реєстраційна служба Ренійського районного управління юстиції в Одеській області відмовила в державній реєстрації права власності на будинок. Це обумовлено тим, що під час життя спадкодавець [PERSON], як власник вказаного майна не здійснив процедуру внесення житлового будинку в електронний реєстр прав нерухомості, а на даний час це є неможливим, оскільки батько позивача помер, паспорт зданий у відповідні органи, зареєструвати право власності на будинок за померлим неможливо ( у відповідності до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, якою передбачено, що право власності припиняється у разі смерті власника), оскільки право власності на нерухоме майно виникає лише з моменту державної реєстрації цього права. Таким чином, 28.07.2015 р. нотаріусом було винесено відповідну постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р., права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов6 якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на вищевказаний житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved