Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

В жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (далі\~ТОВ «ФК Прайм Альянс», товариство, фінансова компанія) звернулося до суду з вищевказаним позовом, який уточнило в процесі розгляду справи. Позов обґрунтований тим, що 17 квітня 2014 р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № 2008638663, згідно з умовами якого останнє надало відповідачу кредит у розмірі 24 283,16 грн, зі сплатою 0,01 % річних, зі строком кредитування до 17.04.2017. 13 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 13/06/16, відповідно до якого останнє набуло прав нового кредитора за вказаним кредитним договором. [PERSON] своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 10 366,80 грн, яка (за уточненою позовною заявою) складається з: часткової суми заборгованості за період з 17.03.2016 р. по 17.04.2017 р. за тілом кредиту в розмірі 9436,30 грн. та за процентами за користування кредитом у розмірі 0,59 грн. (відповідно до графіку платежів), а також урахування індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст.625 ЦК України за період з 29.01.2019 р. по 07.10.2020 р. 929,91 грн. Згодом, 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-2, згідно з умовами якого останнє набуло відносно [PERSON] прав нового кредитора за даним кредитним договором. Посилаючись на наведені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 10\~366,80 грн. заборгованості, а також вирішити питання про понесенні судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою від 28.10.2020 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 14.12.2020 р. 14.12.2020 р. розгляд справи відкладено на 28.04.2021 р. через тимчасову непрацездатність судді. 28.04.2021 р. розгляд справи відкладено на 09.08.2021 р. на підставі п.3 ч.2 ст.223 ЦПК України. 09.08.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 28.09.2021 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві, відповіді на відзив (а.с.53-56) та клопотанні про поновлення строку (а.с.76-77). Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.33-38) та запереченнях (а.с.91-96). Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представників сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Прайм Альянс» до [PERSON] не підлягають задоволенню. Судом установлено, що 17.04.2014 між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 2008638663, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 42910,99 гривень строком до 17.04.2017 (а.с.5-7). 13.06.2016 р. між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» був укладений договір факторингу № 13/06/16, відповідно до якого первісний кредитор передав, а фактор (новий кредитор) прийняв право грошової вимоги до боржника [PERSON] , сума заборгованості якої становила 42910,99 гривень (а.с.10-15). 29.01.2019 р. між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» також укладено договір факторингу № 29/01/19-2, згідно з умовами якого первісний кредитор передав, а фактор (новий кредитор) прийняв право грошової вимоги до боржника [PERSON] з сумою заборгованості в розмірі 19477,22 гривень (а.с.16-21). Як убачається з поштового відправлення кореспонденції датованої Укрпоштою 01.03.2019 р., то ТОВ «ФК «Прайм Альяанс» направило [PERSON] вимогу про погашення кредитної заборгованості № О/18/02/19/2028 від 18.02.2018, яка станом на 18 лютого 2019 року становила 42910,99 грн. і складалася з: заборгованості за тілом кредиту 23433,77 грн.; заборгованості за відсотками 19477,22 грн. з одночасною вимогою погасити таку не пізніше 18.03.2019 або зв`язатися з новим кредитором для узгодження вигідних умов подальшої сплати заборгованості (а.с.23). Із матеріалів справи слідує, що факти укладення цього кредитного договору, договорів факторингів сторонами не заперечуються. Однак вимоги ТОВ «ФК «Прайм Аляанс» не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском ним позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у відзиві на позов (а.с.35). Відповідно довимог\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Статтею\~ст. 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як убачається з інформаційного листа умов кредитування, то [PERSON] повинна була щомісячно сплачувати обов`язкові платежі за кредитним договором (а.с.8). Водночас із матеріалів справи слідує, що розмір заборгованості відповідача з 13.06.2016 р., тобто на час переуступки банком права вимоги ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», а згодом і переуступки останнім такої вимоги 29.01.2019 р. позивачу ТОВ «ФК «Прайм Альянс» і на час звернення до суду з даним позовом, окрім\~ст. 625 ЦК України, не змінювався і становив 42910,99 гривень. Матеріали справи не містять відповідних доказів того, що [PERSON] після 13.06.2016 р. здійснювала будь-який платіж на погашення наведеної вище заборгованості. Зважаючи на це, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Приписами ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~регламентовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, а також Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 662/1375/18 зроблено висновок про те, що за кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. На переконання суду, перебіг позовної давності в цій справі почався, принаймні, з 13.06.2016 р., тобто з моменту виникнення у первісного кредитора (ПАТ «ОТП Банк») права на позов до [PERSON] і можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, але банк реалізував це своє право вимоги до відповідача шляхом його відступлення новому кредитору ТОВ «Довіра і гарантія», яке в подальшому відступило це право 29.01.2019 р. ТОВ «Прайм Альянс». Положеннями\~ст. 262 ЦК України\~регламентовано, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу строку позовної давності. З огляду на наведене, суд вважає помилковими доводи представника позивача, викладені в клопотанні про поновлення строку, про те, що направлена у березні 2019 року відповідачу [PERSON] досудова вимога про погашення кредитної заборгованості перервала строк позовної давності, оскільки такої підстави\~Глава 19 «Позовна давність» ЦК України\~не передбачає. Така досудова вимога змінює лише строк дії кредитного договору, який був укладений у цій справі. Суд уважає, що при зверненні до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних від суми заборгованості (ст. 625 ЦК України) слід розмежовувати випадки: 1) коли є судове рішення про стягнення з боржника основної заборгованості або 2) судове рішення про відмову у стягненні основної заборгованості у зв`язку з пропуском позовної давності\~чи відсутність такого рішення за фактичного пропуску позовної давності. У першому випадку право кредитора нараховувати інфляційні втрати кожні три роки, в порядку\~ст. 625 ЦК України, до моменту фактичного виконання зобов`язання підлягає захисту, а другому випадку\~ні. Відповідно до вимог\~ст. 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Як звернуто увагу в пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним,\~додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. У постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 2 вересня 2020 року у справі № 569/12918/16-ц (провадження № 61-22534св18) зроблено такі висновки. Тлумачення частини першої статті\~509, частини першої статті\~267, статті\~625 ЦК України\~свідчить, що: 1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; 2) конструкція\~статті 625 ЦК України\~щодо нарахування 3 % річних та інфляційних утрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор у натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Аналогічний висновок викладений, зокрема і в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18). Отож, на переконання суду, в цій справі інфляційні втрати і 3% річних від суми заборгованості позивача ТОВ «ФК «Прайм Альянс» нараховані до вимоги в натуральному зобов`язанні, як і в задоволенні інших вимог, слід відмовити внаслідок пропуску строку позовної давності. Відповідно до частини 3 ст.\~12, частин 1,\~6\~ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд доходить висновку, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами своїх вимог, які загалом і поза розумним сумнівом не знайшла своє підтвердження під час розгляду справи. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Повний текст рішення складений 11 жовтня 2021 р. у зв`язку з перебуванням судді 04.10.2021 р. у відпустці.

Outcome: dismissed