Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

В грудні 2014 року ПАТ «Мегабанк» звернувся до суду з зазначеним позовом в якому вказував, що 21 березня 2008 року між ВАТ «Мегабанк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 51-14П/2008, відповідно до якого позивач надав останній на споживчі потреби кредит в розмірі 284 900 грн. на строк до 20 березня 2013 року, а позичальник зобов'язалася вчасно повернути кредит шляхом щомісячного повернення його чергової частини відповідно до узгодженого графіку, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі від 18,5 % річних, а в разі користування кредитними коштами понад встановлений договором строк - в розмірі 0,1 % річних. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов'язок останньої сплачувати банку неустойку, а саме за користування кредитом понад встановлений договором строк, порушення строків сплати процентів - пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу від несвоєчасно сплаченої суми, а також за невиконання прийнятих на себе зобов'язань щодо сплати нарахованих процентів - штраф в розмірі 10 % від суми несвоєчасно сплачених процентів, а також право позивача вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. Додатковою угодою від 17 квітня 2009 року сторони внесли технічні зміни до кредитного договору, що не призвели до збільшення обсягу відповідальності жодного з них. Крім цього в порядку забезпечення виконання умов кредитного договору в день його укладення між банком та [PERSON], а також [PERSON] було укладено два договори поруки за якими останні поручилися за вчасне та повне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань та зобов'язалися нести з [PERSON] перед позивачем солідарну відповідальність за порушення нею умов кредитного договору. Проте ні позичальник, ні поручителі умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів належним чином не виконували в зв'язку з чим станом на 08 листопада 2010 року виникла заборгованість по кредитному договору. Рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 27 грудня 2010 року з [PERSON] на користь ПАТ «Мегабанк» стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, що утворилася станом на 08 листопада 2010 року в загальному розмірі 399 773,87 грн., в тому числі 250 679,39 грн. заборгованості по кредиту, 77 419,38 грн. заборгованості по процентам, 24 645,72 грн. пені, 47 029,38 грн. штрафу та судові витрати. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 02 березня 2011 року, частково зміненим рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2011 року з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Мегабанк» стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, що утворилася станом на 08 листопада 2010 року в загальному розмірі 375 128,15 грн., в тому числі 250 679,39 грн. заборгованості по кредиту, 77 419,38 грн. заборгованості по процентам, 47 029,38 грн. штрафу та судові витрати. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на рухоме майно. Проте рішення про стягнення боргу боржниками не виконані, зобов'язання, що виникли з кредитного договору продовжують діяти, проте не виконуються позичальником чи поручителями, в зв'язку з чим у позичальника виникла додаткова заборгованість: · по процентам за користування кредитом за період з 09 листопада 2010 року по 17 листопада 2014 року в розмірі 115 595,53 грн.; · нарахована пеня за порушення умов договору за період з 28 жовтня 2013 року по 17 листопада 2014 року в розмірі 34 929,32 грн.; · нарахований штраф за порушення умов договору в розмірі 10 % від суми несвоєчасно сплачених процентів, що становить 11 159,55 грн. Враховуючи вказані обставини, позивач просив про солідарне стягнення з відповідачів нарахованої заборгованості за кредитним договором, а також всіх сплачених ним судових витрат. В судовому засіданні представник позивача Піроцька А.А. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, судом відповідно до ч.ч. 5 та 9 ст. 74 ЦПК України належним чином про час та місце розгляду справи повідомлені, причини неявки суду не повідомили. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача проти цього не заперечувала. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 21 березня 2008 року ВАТ «Мегабанк» (правонаступником якого є позивач) уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитний договір №51-14П/2008 в якому сторони узгодили всі його умови. Відповідно до договору банк надав останній на споживчі потреби кредит в розмірі 284 900 грн. на строк до 20 березня 2013 року, а позичальник зобов'язалася вчасно повернути кредит шляхом щомісячного повернення його чергової частини відповідно до узгодженого графіку, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі від 18,5 % річних, а в разі користування кредитними коштами понад встановлений договором строк - в розмірі 0,1 % річних. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов'язок останньої сплачувати банку неустойку, а саме за користування кредитом понад встановлений договором строк, порушення строків сплати процентів - пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу від несвоєчасно сплаченої суми, а також за невиконання прийнятих на себе зобов'язань щодо сплати нарахованих процентів - штраф в розмірі 10 % від суми несвоєчасно сплачених процентів, а також право позивача вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. Додатковою угодою від 17 квітня 2009 року сторони внесли технічні зміни до кредитного договору, що не призвели до збільшення обсягу відповідальності жодного з них. Крім цього в порядку забезпечення виконання умов кредитного договору в день його укладення між банком та [PERSON], а також [PERSON] було укладено два договори поруки за якими останні поручилися за вчасне та повне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань та зобов'язалися нести з [PERSON] перед позивачем солідарну відповідальність за порушення нею умов кредитного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Крім цього, положення ст.ст. 546, 548-551, 553-554 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення яких встановлюється в законі або договорі, а також порукою. Згідно ч. 1 ст. 553, ч.ч. 1,2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З матеріалів справи вбачається, що ні позичальник, ні поручителі умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування належним чином не виконували в зв'язку з чим станом на 08 листопада 2010 року виникла заборгованість по кредитному договору. Рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 27 грудня 2010 року з [PERSON] на користь ПАТ «Мегабанк» стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, що утворилася станом на 08 листопада 2010 року в загальному розмірі 399 773,87 грн., в тому числі 250 679,39 грн. заборгованості по кредиту, 77 419,38 грн. заборгованості по процентам, 24 645,72 грн. пені, 47 029,38 грн. штрафу та судові витрати. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 02 березня 2011 року, частково зміненим рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2011 року з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Мегабанк» стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, що утворилася станом на 08 листопада 2010 року в загальному розмірі 375 128,15 грн., в тому числі 250 679,39 грн. заборгованості по кредиту, 77 419,38 грн. заборгованості по процентам, 47 029,38 грн. штрафу та судові витрати. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на рухоме майно. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Зокрема, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Тому наявність рішення суду про стягнення боргу за грошовим зобов'язанням, що не було виконане вчасно, не може свідчити про припинення між сторонами зобов'язання до дня його фактичного виконання. Оскільки з матеріалів справи, зокрема виписки з особового рахунку позичальника та довідки відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції від 22 грудня 2014 року вбачається, що рішення судів про стягнення з відповідачів боргу на час розгляду справи не виконані, а тому зобов'язання, що виникли з кредитного договору, між сторонами не припинилися. Таким чином ПАТ «Мегабанк» правомірно продовжував нараховувати проценти за користування кредитом за період з 09 листопада 2010 року по 17 листопада 2014 року, що становить 115 595,53 грн., що знайшло своє повне підтвердження детальним розрахунком заборгованості та випискою по рахунку позичальника. Водночас в матеріалах справи відсутні жодні докази, що б спростували доводи банку щодо наявності та розміру боргу, докази щодо повного або часткового погашення відповідачами вказаної заборгованості, а також докази щодо наявності передбачених законом чи договором підстав, які б повністю, частково або тимчасово звільняли позичальника чи поручителів від виконання взятих на себе зобов'язань. В зв'язку з цим на підставі ст.ст. 526, 530, 598, 599 ЦК України, з врахуванням положень п. 5.1 договорів поруки від 21 березня 2008 року про дію поруки протягом трьох років з дня закінчення строку кредитного договору (узгодженого сторонами дня повернення кредиту в повному обсязі), вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку. Що стосується неустойки у вигляді пені, то суд виходить з того, що вона нарахована позивачем підставно, в межах загального розміру боргу, проте частково поза межами встановленої законом позовної давності. Згідно ст. 526 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлено позовну давність в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 3 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-100цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором позики. Зі змісту постанови Верховного Суду України слідує, що встановлена законом позовна давність по вимогам про стягнення неустойки підлягає застосуванню судом незалежно від наявності заяви сторони про її застосування та незалежно від узгодження сторонами в договорі більш тривалого строку, ніж передбачено законом. При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За таких обставин з відповідачів на користь ПАТ «Мегабанк» підлягає стягненню пеня в межах річного строку до дня звернення до суду (дати здачі позову до відділу поштового зв'язку, тобто 02 грудня 2014 року), однак в межах позовних вимог, а саме пеня за період з 02 грудня 2013 року по 17 листопада 2014 року, що становить 32 632,06 грн. Що стосується нарахування банком окрім пені також і штрафу, то суд виходить з того, що його нарахування умовами кредитного договору дійсно передбачено. Проте зі змісту позову та кредитного договору вбачається, що пеня та штраф нараховані в зв'язку з невиконанням позичальником одних й тих же зобов'язань: пеня - за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів (п. 7.1 кредитного договору), штраф - за порушення строків сплати процентів (зміст позову, п. 7.2 кредитного договору). В той же час пеня та штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності, одночасне стягнення за одне й те ж порушення позичальником умов договору одночасно штрафу та пені вказує на застосування кредитодавцем подвійної відповідальності, що не допускається законом, зокрема вимогами ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В зв'язку з цим суд не вбачає підстав для стягнення неустойки у вигляді штрафу. В силу ст. 88 ЦПК України з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Мегабанк» (згідно розміру задоволених вимог) також підлягає стягненню в рівних частках судовий збір в загальному розмірі 1 442,28 грн., по 480,76 грн. з кожного.

Outcome: partial