Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

В грудні 2013р. позивач КП з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), третя особа: ПП «Укрспецбуд», в якому просив суд: виселити відповідачів 1, 2 з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що житловий будинок [ADDRESS] закріплено за позивачем на праві повного господарського відання. 10 червня 2008р. між позивачем та третьою особою було укладено договір № 4608 оренди житлового приміщення (далі по тексту - договір оренди) строком з 15 червня 2008р. по 30 листопада 2008р. Додатковими угодами №1-10 термін дії договору оренди житлового приміщенні від 10 червня 2008р. №4608 було продовжено до 30 вересня 2013р. Після закінчення терміну дії договору оренди відповідачі 1, 2 відмовляються звільнити займане житлове приміщення та передати його за відповідним актом позивачу, а тому позивач вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом. До судового засідання, позивачем було подано заяву, в якій сторона просила суд здійснювати розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав викладених в позові, та не заперечує проти заочного розгляду. Відповідачі 1, 2, третя особа, про час і місце судового розгляду оповіщалися у встановленому законом порядку, у судові засідання не з'являлися, про поважність причин неявки суд не повідомляли та не просили розглядати справу у їх відсутність, свого представника до суду не направили, заперечення проти позову не подавали, при цьому відповідачі 1, 2 скористались своїм правом на апеляційне оскарження ухвали про відкриття провадження. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що відповідно до Розпорядження Київської міської державної адміністрації за № 777 від 19 квітня 2001р. будинок [ADDRESS] закріплено за позивачем на праві повного господарського відання. 10 червня 2008р. між позивачем та третьою особою, в особі генерального директора - відповідача 1, було укладено договір оренди, відповідно до п. 1.1. якого позивач надає, а третя особа, на визначений у п. 5.1. строк, приймає в орендне користування квартиру [ADDRESS] з характеристикою викладеною у п. 1.2., оплатою, визначеною у розділі 2 договору. Згідно з п. 1.1, 1.2. договору оренди приміщення: квартира [ADDRESS] з характеристикою: житлова площа - 25,8 кв.м., загальна площа - 44,8 кв.м. Відповідно до п. 5.1., 5.2. договору оренди сторони домовилися, що строк дії договору з 15 червня 2008р. до 30 листопада 2008р. Цей договір може бути продовжений за згодою позивача, якщо не менше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору від третьої особи надійшло письмове звернення з проханням пролонгації договору. Додатковою угодою №1 до договору оренди від 09 грудня 2008р. строк дії договору оренди продовжено з 01 грудня 2008р. по 31 березня 2009р., додатковою угодою № 2 від 01 квітня 2009р. - з 01 квітня 2009р. по 30 вересня 2009р., додатковою угодою № 3 від 02 жовтня 2009р. - з 01 жовтня 2009р. по 31 березня 2010р., додатковою угодою №4 від 09 квітня 2010р. - з 01 квітня 2010р. по 30 вересня 2010р., додатковою угодою №5 від 29 вересня 2010р. - з 01 жовтня 2010р. по 31 березня 2011р., додатковою угодою №6 від 16 березня 2011р. - з 01 квітня 2011р. по 30 вересня 2011р., додатковою угодою №7 від 21 вересня 2011р. - з 01 жовтня 2011р. по 31 березня 2012р., додатковою угодою №8 від 21 березня 2012р. - з 01 квітня 2012р. по 30 вересня 2012р., додатковою угодою №9 від 21 вересня 2012р. - з 01 жовтня 2012р. по 31 березня 2013р., додатковою угодою №10 від 08 квітня 2013р. - з 01 квітня 2013р. по 30 вересня 2013р. Згідно умов додаткових угод №1-10 до договору оренди, вони є невід'ємною частиною договору оренди. У відповідності з п. 5.6 договору оренди, однією з умов припинення договору оренди є закінчення строку, на який його було укладено. Судом достовірно встановлено, що відповідачі 1, 2 займають та проживають в [ADDRESS], після закінчення строку дії укладеного договору оренди та додаткових угод до нього №1-10. Крім того, судом не встановлено, що укладались додаткові договори щодо продовження строку дії договору оренди після 30 вересня 2013р. чи будь-які інші договори між позивачем та відповідачами 1, 2 щодо найму (оренди) житлового приміщення - квартири [ADDRESS] У відповідності з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. У відповідності з ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Згідно п. 3.2.5 договору оренди орендар зобов'язувався після закінчення строку дії договору, або в разі його розірвання у порядку, визначеному п. 5.5 договору, звільнити приміщення та повернути орендодавцю за актом приймання-передачі. Обов'язок складання акту приймання-передачі приміщення покладається на орендаря. В судовому засіданні, знайшло своє підтвердження те, що третій особі та відповідачу 1, як генеральному директору третьої особи, надсилалась заява про припинення дії договору оренди з 01 жовтня 2013р. з попередженням про необхідність звільнення орендованого приміщення шляхом здачі його позивачу згідно з актом прийому-передачі, проте дана заява була проігнорована. Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ч. 3 ст. 116 ЖК України). За змістом ст. 99 цього Кодексу піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Оцінюючи належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачі 1, 2 проживають у [ADDRESS] без будь-яких правових підстав, так як жодних договірних відносин між сторонами немає, а договір оренди, укладений між позивачем та третьою особою, в особі генерального директора - відповідача 1, припинив свою дію з 01 жовтня 2013р., а тому позов про виселення відповідачів 1, 2 з займаної квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів 1, 2 на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі по 114,7 грн. з кожного.

Outcome: approved