Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON]; копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 13.10.2015р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 19.10.2011р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого 09.05.2015р.; копія заповіту [PERSON] від 16.05.2012р. складеного на імя [PERSON]; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.07.2006р.; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.07.2006р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 10 по вул. Тиха в с. Орлівка Ренійського району; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 120999; копії витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.10.2016р. із кадастровим планом земельної ділянки; копії довідок відділу Держгеокадастру у Ренійському районі про нормативно грошову оцінку земельних ділянок; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 117460; копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 121000; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.11.2016р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 19.10.2011р. помер [PERSON] За життя йому належала земельна ділянка площею 0,82 га розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту серії ЯИ № 117460 про право власності на земельну ділянку. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] був його батько [PERSON] У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Однак, його батько [PERSON] прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого сина [PERSON], однак за життя не встиг оформити спадщину у нотаріальному порядку. 09.05.2015р. помер [PERSON] За життя йому належали: житловий будинок із надвірним спорудами № 10 по вул. Тиха в с. Орлівка Ренійського району, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.07.2006р.; земельна ділянка площею 1,64 га розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту серії ЯИ № 120999 про право власності на земельну ділянку; земельна ділянка площею 0,52 га розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту серії ЯИ № 121000 про право власності на земельну ділянку; земельна ділянка площею 0,82 га розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту серії ЯИ № 117460 про право власності на земельну ділянку (яку фактично прийняв після смерті сина [PERSON]І). На випадок смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 16.05.2012р. залишив заповіт на імя позивача [PERSON], яким заповідав їй все майно, яке буде належатиме йому за життя. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач (як спадкоємець за заповітом) звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача нотаріусом було заведено спадкову справу. Відповідач [PERSON] після смерті брата [PERSON] не вчинила ніяких дій щодо прийняття спадщини, крім того, не заперечує щоб спадщину оформила позивач. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно та нормативно грошової оцінки земельних ділянок, про що нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, [PERSON] помер 19.10.2011р. Після його смерті спадщину у вигляді земельної ділянки, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв його батько [PERSON] Так, він набув право власності на зазначене спадкове майно. Після смерті [PERSON] померлого 09.05.2015р., позивач як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Відповідач [PERSON] за прийняттям спадщини після смерті брата не зверталась, на неї не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивач. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості у звязку із відмовою нотаріуса, тому в даний час позивач вимушена звернутися до суду із відповідним позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved