Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

В вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою в інтересах неповнолітнього [PERSON], якою просив стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина, [INFO] у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явилась, хоча була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надійшло. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що 13 березня 2017 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення по справі №175/4525/16-ц відповідно з яким [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно її сина [PERSON] 31 серпня 2017 року службою у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації неповнолітнього [PERSON], як дитину позбавленого батьківського піклування, було направлено на повне державне утримання до Закладу (направлення від 31 серпня 2017 року №896/10-24/11.4-117). Судом достовірно встановлено, що відповідач доводиться матір'ю неповнолітньому [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні Комунального закладу «Малий груповий будиночок «Мій дім», добровільно допомоги на його утримання відповідач не надає. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Таким чином, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає, що обставини, зазначені позивачем в його позовній заяві, знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи. При цьому, інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачем дитини є не її правом, а її обов'язком. Згідно же з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. У зв'язку з вищевказаними положеннями чинного законодавства, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини в судовому порядку. Позивач просив суд визначити аліменти в частині від заробітку відповідача у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема у статті 182 СК України частину другу викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». За таких обставин, з урахуванням положень СК України, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її неповнолітнього сина [PERSON]. Крім того, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 640 грн. 00 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: partial