Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Виконавчий комітет Зорянської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітньої [PERSON], малолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [PERSON] є матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO]. Мати ухиляється від обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання своїх дітей, з дітьми не проживає, не цікавиться їхнім життя, навчання та здоров'ям. [PERSON] не працює, працевлаштовуватися не бажає, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. На даний час діти проживають у сі`мї [PERSON], мати з ними не бачиться, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просять позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини її заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття, дітей передати до органу опіки та піклування П`ятихатської райдержадміністрації для подальшого влаштування. В судовому засіданні представник позивача Назаренко В.А. позовні вимоги підтримала в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням справу розглядати за її відсутності, позов визнає. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сім'ю [PERSON] знає давно, відповідачка [PERSON] зловживає спиртними напоями, вихованням дітей не займається, діти постійно голодні. В даний час діти проживають з нею, вона займається їх вихованням і має намір в подальшому вирішити питання про оформелння опіки над ними. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він працює директором Зорянської ЗШ, в якій навчався малолітній [PERSON]. Хлопчик останній рік майже не відвідував школу, коли приходив до школи завжди був брудний, голодний, одягнений не по сезону. Мати навчанням та вихованням дитини не цікавилась. Вислухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолтініх дітей - [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про народження/а.с.6,7/. Батько неповнолітніх дітей [PERSON] помер [INFO] року, про щосвідчить копія свідоцтва про смерть/а.с.5/, відомості про батька малолітнього [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України /а.с.12/. З характеристики наданої Зорянською сільською радою П`ятихатського району Дніпропетровської області від 07.11.2016 року слідує, що [PERSON] ніде не працює, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями/а.с.14/. Згідно характеристики наданої Зорянською ЗШ малолітній [PERSON] останній рік навчання майже не відвідував школу, у зв'язку з нездоровою атмосферою, яка панує вдома, учень в школі постійно голодний, брудний, вдягнений не по сезону. Мати навчанням сина і шкільним життям не цікавиться, не відвідує батьківські збори/а.с.16/. Рішенням виконавчого комітету Зорянської сільської ради П`ятихатського районну Дніпропетровської області від 03.06.2016 року № 12 вирішено відібрати малолітнього [PERSON] у матері [PERSON] /а.с.15/ Відповідно до висновку органу опіки та піклування П'ятихатської райдержадміністрації останні вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO] /а.с.9-11/. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя: поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленумом Верховного Суду України в п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідач є матір'ю неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON], батьківські обов'язки не виконує, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, матеріально не утримує, умов для виховання дітей не створює, характеризується негативно, тому [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно її дітей, що і дає підстави для задоволення позову. Згідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття, позбавлення батьківських прав не припиняє такого обов'язку. За вимогами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, при чому ч. 1 ст. 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, при цьому, мінімальний розмір аліментів згідно вимог ч. 2 ст. 182 СК України на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком встановлених випадків. З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідач є матір'ю неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON], матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, внаслідок чого суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню в повному об'ємі. На підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми місячного платежу. Оскільки неповнолітня [PERSON], [INFO] та малолітній [PERSON], [INFO] залишилися без батьківського піклування, для подальшого влаштування їх слід передати органу опіки та піклування П'ятихатської РДА. Суд роз'яснює відповідачу у справі, що відповідно до ст. 169 СК України «Мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом».

Outcome: approved