Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу за її відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу про державну реєстрацію прав від 08.05.2012р.; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.05.2012р.; копія рішення № 4 виконкому Ренійської міської ради від 27.01.2012р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 5, по вул. Північна в м. Рені Одеської області; копія витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме мано від 17.03.2009р.; копія декларації ІДААБК в Одеській області про готовність обєкта до експлуатації від 03.01.2012р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.05.2012р. відповідачу на праві власності належить житловий будинок № 5 по вул. Північна в м. Рені Одеської області. У 2005р. відповідач [PERSON] подарувала позивачу вищевказаний житловий будинок, безоплатно передала у володіння та користування обєкт нерухомості разом із всіма документами на нього. Між сторонами фактично була досягнута домовленість про дарування житлового будинку № 5 по вул. Північна в м. Рені. Тоді ж позивач заселилась на житлоплощу вищевказаного будинку, та з того часу мешкає там. Отже, з 2005 року по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє вищевказаним житловим будинком, стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, провела капітальний ремонт та ін. На момент фактичного укладення угоди дарування нерухомості позивач та відповідач не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили її нотаріально. [PERSON] після дарування будинку виїхала зі вказаної житлоплощі. При зверненні позивача за оформленням права власності на придбаний будинок, відповідач кожен раз запевняла позивача про те, що виготовляє документи на будинок. За власний рахунок позивач самостійно виготовила технічний паспорт у 2011р., самостійно подала декларацію про готовність обєкту, оскільки придбала обєкт незавершеного будівництва. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на будинок, оскільки з 2005 р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на житло, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набув право власності на нерухомість. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 2005р. між нею та відповідачем фактично була досягнута домовленість про дарування житлового будинку № 5 по вул. Північна в м. Рені. Письмово та в нотаріальному порядку вони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 2005р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє житловим будинком, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивача будинком, відповідач, як власник, не предявляла до позивача жодних вимог про витребування будинку, документів на нього, не брала участі у його утриманні та не несла витрати по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком є добросовісним (тобто позивач вважає, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про дарування нерухомості), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання будинком, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON] внаслідок чого останній набув право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на будинок.

Outcome: approved