Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Виконавчий комітет Конотопської міської ради, як орган опіки та піклування, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи вимоги представник позивача Дем`яненко А.О. вказала, що за рішенням Конотопського міськрайонного суду від 23.06.2020 року у [PERSON] , внаслідок ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, були відібрані зазначені діти, а батьки цих дітей - позбавлені батьківських прав. Проте, належних висновків відповідачка не зробила і продовжує ухилятися від виконання батьківських обов`язків. Так вихованням та утриманням доньок [PERSON] та [PERSON] фактично займається опікун [PERSON] , яка доводиться дітям бабусею, а син [PERSON] перебуває у Комунальному закладі Сумської обласної ради «Улянівська спеціальна школа». Мати зовсім не приділяє належної уваги дітям, не підтримує матеріально, не займається вихованням, не створює умов для нормального проживання та розвитку, не цікавиться їх навчанням та станом здоров`я. Крім того, [PERSON] проживає разом із співмешканцем [PERSON] , який, у присутності дітей, вчиняв сварки, ображав та застосовував до відповідачки фізичну силу, з приводу чого остання неодноразово зверталася до поліції із відповідними заявами, що негативно впливає на психічний стан малолітніх і робить неможливим мешкання дітей у такій обстановці. Неодноразові співбесіди, а також надання послуг соціального супроводу, від яких [PERSON] з часом відмовилась, не привели до позитивних результатів, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Відповідачка [PERSON] у черговий раз не з`явилася до суду, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та завчасно, поважність причин неявки не сповістила, заяви про відкладення розгляду справи від неї не надходило, правом надання відзиву не скористалась. Третя особа [PERSON] , яка доводиться дітям бабусею і є їх опікуном, вимоги позову підтримала та пояснила, що з нею проживають малолітні [PERSON] та [PERSON] , а онук [PERSON] перебуває в Улянівській спеціальній школі. Дівчата фактично знаходяться у неї на вихованні та утриманні. Мати дітей, а її донька [PERSON] , зовсім не приділяє уваги дітям, не підтримує матеріально, не займається вихованням, не створює умов для нормального проживання та розвитку, не цікавиться їх навчанням та станом здоров`я. Після відібрання дітей за судовим рішенням, на протязі майже півтора роки, мати приходила відвідати доньок лише кілька разів. Додала, що [PERSON] проживає разом із співмешканцем [PERSON] , який, у присутності дітей, вчиняв сварки та застосовував до відповідачки фізичну силу, з приводу чого остання неодноразово зверталась до поліції, а діти вимушені були тікати з дому. Така агресивна поведінка загрожує життю дівчат та негативно впливає на виховання і психічний стан, робить неможливим проживання в такій сім`ї, що і обумовило переїзд дітей до бабусі. Наведені обставини підтвердили і малолітні діти [PERSON] та [PERSON] , які були вислухані судом з урахуванням приписів ст.171 СК України. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши представлені докази, дійшов висновку про задоволення вимог. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У частині восьмій статті 7 СК України закріплено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Приписами частини другої та четвертої статті 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України передбачена необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На перше місце слід ставити «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Під час судового розгляду було встановлено, що [PERSON] , яка є біологічною матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , після відібрання дітей за рішенням Конотопського міськрайонного суду від 23.06.2020 року належних висновків та жодних спроб для повернення дітей не зробила. Зовсім не приділяє уваги дітям, не підтримує матеріально, не займається вихованням, не створює умов для нормального проживання та розвитку, не цікавиться їх навчанням та станом здоров`я, фактично самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків, внаслідок чого вже тривалий час (півтора року) діти проживають з опікуном - бабусею [PERSON] . Крім того, [PERSON] проживає разом зі співмешканцем [PERSON] , який, у присутності дітей, вчиняв сварки та застосовував до відповідачки фізичну силу, що негативно впливає на психічний стан малолітніх і робить неможливим перебування дітей у такій сім`ї (а.с.7-23). Саме про ці факти також зазначено і у висновку органу опіки та піклування, який вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей буде відповідати інтересам останніх (а.с.24-27). Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що [PERSON] у порушення вимог статті 150 СК України, навіть після відібрання дітей за рішенням суду, продовжує свідомо не виконувати обов`язки щодо виховання та розвитку дітей, не створює належних умов для їх проживання, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення її батьківських прав. При цьому, слід зауважити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved