Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Відповідачі - [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили про розгляд справи без їхньої участі. Позивачка на задоволенні позову наполягала, доводи позову підтримала, просила розглянути справу у її відсутності. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO]; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON]; копія витягу про реєстрацію права власності на 4/10 частин домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON]; копія договору купівлі продажу 3/10 частин житлового будинку [ADDRESS] від 22.06.2005р.; копія довіреності від 10.04.2007р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.03.2005р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON] (4/10 частини), [PERSON] (3/10 частини), [PERSON] (3/10 частини). Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачам належить наступне майно: - [PERSON] - житловий будинок [ADDRESS]; - [PERSON] - житловий будинок [ADDRESS]; - [PERSON] - 4/10 (квартира № 1) частини житлового будинку [ADDRESS], придбані за свідоцтвом про право на спадщину від 18.03.2005р.; - [PERSON] - 3/10 (квартира № 3) частини житлового будинку [ADDRESS], придбані внаслідок договору купівлі - продажу від 22.06.2005р.; Позивачка зазначила, що інші 3/10 (квартира № 2) частини житлового будинку [ADDRESS], належать [PERSON], який 2007р. оформив довіреність на [PERSON] для продажу його частини нерухомості і які фактично були передані позивачці ще у 2002р. у користування. У 2002р. колишні власники вищевказаної нерухомості передали у володіння та користування позивачці належну їм нерухомість разом із всіма документами на неї. Тоді ж позивачка стала використовувати ці об'єкти нерухомості для здійснення підприємницької діяльності. Отже, з 2002 року по теперішній час позивачка фактично, відкрито володіє житловими будинками [ADDRESS], [ADDRESS], стежить за їхнім технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. На момент фактичного укладення угод про надання у користування нерухомості [PERSON], [PERSON], [PERSON] (діюча від імені [PERSON]) та [PERSON] не оформили їх у письмовому вигляді та не засвідчили нотаріально. Пізніше зареєстровані власники будинку виїхали зі вказаних будинків. У зв'язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на вищевказані житлові будинки, оскільки з 2002 р. володіє та безперервно користується ними з підприємницькою метою, підвела до них газопостачання, слідкує за їхнім технічним станом, несе витрати у зв'язку із їх утриманням, зберігає у себе всю документацію на домоволодіння, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на житлові будинки. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивачки, у 2002р. між нею та колишніми власниками нерухомості фактично була досягнута домовленість про надання у користування житлових будинків [ADDRESS], [ADDRESS]. Письмово та в нотаріальному порядку вони ці угоди не оформляли. Таким чином, з 2002р. по теперішній час позивачка безперервно, відкрито володіє житловими будинками, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається ними, проводить ремонти, реконструкцію (у зв'язку із здійсненням підприємницької діяльності) та ін. За весь час володіння позивачкою будинками, відповідачі, як зареєстровані власники, не пред'являли до позивачки жодних вимог про витребування будинків, документів на них, не брали участі у їх утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON], [PERSON] не заперечували щодо фактів, вказаних у позові, визнали позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою житловими будинками є добросовісним (тобто позивачка вважала, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про надання нерухомості у користування), правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання будинків, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житлові будинки цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого остання набула право власності на них за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на житлові будинки.

Outcome: approved