Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої систематичними неправомірними рішеннями виконувача обов'язків начальника Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кущенко Юлії Валентинівни та державного виконавця Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Балкової Марини Борисівни, прийнятими у виконавчому провадженні №44936519 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011, яке набрало законної сили, його, [PERSON] позов до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача задоволено частково, зобов'язано фізичну особу-підприємця [PERSON] повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу металопластикових виробів відповідно до договору №ДК 06/12-10 від 02 грудня 2010 року та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів. 21 січня 2013 року на виконання вищевказаного рішення судом виданий виконавчий лист. 11 лютого 2013 року було відкрито виконавче провадження №36445964 із примусового виконання вищевказаного рішення, яке є рішенням немайнового характеру і відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець був зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання вказаного рішення суду - у двомісячний строк із дати відкриття виконавчого провадження. Однак, всупереч вимогам ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» старший державний виконавець Кіровського ВДВС Крайняк М.С. не вжив жодних заходів примусового характеру до [PERSON] (боржник), у результаті чого, за період із 11 лютого 2013 року по 18 вересня 2014 року, коли виконавче провадження №36445964 перебувало у провадженні Кіровського ВДВС, рішення суду по справі №2-6510/2011 так і не було виконано. 18 вересня 2014 року постановою головного державного виконавця Кіровського ВДВС Тичинської О.О. виконавче провадження №36445964 було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», і в той же день виконавчий лист був направлений до ВДВС Дніпропетровського РУЮ для подальшого примусового виконання за територіальністю. 02 жовтня 2014 року постановою державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ Біляковського\~О.М. відкрито виконавче провадження №44936519 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2012 по справі №2-6510/2011. З 03 березня 2015 року по теперішній час вказане виконавче провадження №44936519 перебуває в провадженні старшого державного виконавця Дніпропетровського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції Балкової М.Б. Оголошено розшук [PERSON] 05 серпня 2015 року державним виконавцем Балковою М.Б. прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження №44936519 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». 09 листопада 2015 року він, як стягувач у виконавчому провадженні №44936519, звернувся до Дніпропетровського ВДВС із клопотанням звернутися до Міністерства закордонних справ України з проханням надати інформацію щодо можливого в'їзду/виїзду, перебування на тимчасовому/постійному консульському обліку на території Арабської республіки Єгипет за період із 01 лютого 2015 року по теперішній час громадянки України [PERSON], яке державний виконавець Балкова М.Б. проігнорувала. Так, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року по справі №175/4782/2015-ц, його мою скаргу на неправомірне рішення державного виконавця Балкової М.Б. задоволено в повному обсязі. Крім того, 09 листопада 2015 року він звернувся до державного виконавця Балкової М.Б. із письмовим клопотанням про направлення до Державної прикордонної служби України вимогу про надання їм інформацію на якій підставі 01 лютого 2015 року [PERSON] був дозволений виїзд за межі України та надати копію документу/документів, на підставі якого було скасоване (чи зняте) тимчасове обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України. Державний виконавець Балкова М.Б. відмовила в задоволенні його клопотання у зв'язку з відсутню правової підстави для направлення відповідної вимоги до Державної виконавчої служби України. Не погодившись з таким рішенням державного виконавця Балкової М.Б., він оскаржив його до начальника ВДВС Дніпропетровського РУЮ. 08 грудня 2015 року постановою в.о. начальника ВДВС Дніпропетровського РУЮ Кущенко Ю.В. про перевірку виконавчого провадження №44936519 його скаргу залишено без задоволення, дії державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ Балкової М.Б. щодо відмови в задоволенні клопотання у виконавчому провадженні №44936519 визнано такими, що вчинені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Не погодившись з рішеннями державного виконавця Балкової М.Б. та в.о. начальника ВДВС Кущенко Ю.В. він звернувся до суду. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року по справі №175/5059/2015-ц, його скаргу на неправомірні рішення державного виконавця Балкової М.Б. та в.о. начальника ВДВС Кущенко Ю.В. задоволено в повному обсязі. Таким чином, протиправними діями відповідачів йому була нанесена моральна шкода, яку він оцінює у сумі 2000 грн., а тому і звернувся до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за довіреністю Циганенко Г.І. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.47). Вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України, встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011, яке набрало законної сили 11 грудня 2012 року, позов [PERSON] до фізи\-чної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача задоволено частково, зо\-бов'язано фізичну особу-підприємця [PERSON] повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу металопластикових виробів відповідно до договору №ДК 06/12-10 від 02 грудня 2010 року та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів. 21 січня 2013 року на виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011 Дніпропетровським районним судом Дніпропет\-ровської області виданий виконавчий лист. 11 лютого 2013 року постановою старшого державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровсь\-кого міського управління юстиції Крайняка М.С. відкрито виконавче провадження №36445964 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011 про зобов'язання фізичну особу-підприємця [PERSON] вчинити певні дії на користь [PERSON] є рішенням немайнового характеру, і відповідно до ч. 2 ст. 30 Зако\-ну України «Про виконавче провадження», державний виконавець був зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання вказаного рішення суду - у двомісячний строк із дати відкриття ви\-конавчого провадження. Як пояснив позивач у судовому засіданні, усупереч вимогам ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» старший державний виконавець Кіровського ВДВС Крайняк М.С. не вжив жодних заходів примусового характеру до [PERSON] (боржник), у результаті чого за період із 11 лютого 2013 року по 18 вересня 2014 року на протязі 19 календарних місяців, коли виконавче прова\-дження №36445964 перебувало у провадженні Кіровського ВДВС, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011 так і не було виконано. У подальшому, 18 вересня 2014 року постановою головного державного виконавця Кіровського ВДВС Тичинської О.О. виконавче провадження №36445964 було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», і в той же день 18 вересня 2014 року, виконавчий лист по справі №2-6510/2011 направлений до Дніпровського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області для подальшого примусового виконання по територіальності - за міс\-цем проживання [PERSON] (стягувач у виконавчому провадженні). 02 жовтня 2014 року на підставі виконавчого листа по справі №2-6510/2011, який надійшов із Кіров\-ського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, постановою державного виконав\-ця відділу Дніпровського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області Біляковського О.М. було відк\-рите виконавче провадження №44936519 із примусового виконання рішення Дніпропетровсько\-го районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011. Так, 02 жовтня 2014 року державний виконавець ВДВС Біляковський О.М., відкривши виконавче провадження №44936519 із примусового вико\-нання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року по справі №2-6510/2011 усупереч вимогам ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», не встановив [PERSON] строк для самостійного виконання вказаного рішення суду. З 03 березня 2015 року по теперішній час виконавче провадження №44936519 перебуває в провадженні Дніпровського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року по справі №175/2845/2015-ц оголошено розшук [PERSON] (боржник у виконавчому провадженні №44936519). 05 серпня 2015 року на підставі вищевказаної ухвали державним виконавцем Балковою М.Б. прийнято постанову про розшук боржника [PERSON] Проведення розшуку боржника доручено ГУМВС України в Дніпропетровській області та Дніпропетровському РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області. У цей же день, 05 серпня 2015 року державним виконавцем на підставі п. 4 ч. 1 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» було прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження №44936519. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану. Також, позивач звернув увагу суду на той факт, що державний виконавець Балкова М.Б. самостійно відмовлялася вживати заходи щодо розшуку [PERSON] (боржник), тому він вимушений був звертатися з відповідними письмовими клопотаннями, щоб примусити державного виконавця виконувати вимоги ч. 1 ст. 11, ч. 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Так, 09 листопада 2015 року [PERSON], як стягувач у виконавчому провадженні №44936519, звернувся до Дніпровського районного ВДВС з клопотанням про звернення до Міністерства закордонних справ України з проханням надати інформацію щодо можливого в'їзду/виїзду, перебування на тимчасовому/постійному консульському обліку на території Арабської республіки Єгипет за період із 01 лютого 2015 року по теперішній час громадянки України [PERSON] (боржника у виконавчому провадженні №44936519). Однак, ігноруючи вимоги ч. 1 ст. 11, ч. 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та доводи [PERSON], листом від 23 листопада 2015 року за вих. №В8/22058 державний виконавець Балкова М.Б. відмовила в задоволенні клопотання позивача, мотивуючи це тим, що направлення запиту до Міністерства закордонних справ України є санкцією встановлення фактичного місцезнаходження боржника, що відноситься до компетенції органів внутрішніх справ. Не погодившись з прийнятим рішенням державного виконавця, [PERSON] оскаржив його в судовому порядку. Так, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року по справі №175/4782/2015-ц, скаргу [PERSON] на неправомірне рішення державного виконавця Балкової М.Б. задоволено в повному обсязі, визнано протиправним рішення державного виконавця ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Балкової М.Б. щодо відмови у задоволенні клопотання [PERSON] від 09 листопада 2015 року, заявленого у виконавчому провадженні №44936519; зобов'язано державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ Балкову М.Б. у виконавчому провадженні №44936519 вжити заходів щодо розшуку боржника шляхом направлення до Міністерства закордонних справ України запиту надати інформацію щодо можливого в'їзду (виїзду), перебування на тимчасовому (постійному) консульському обліку на території Арабської республіки Єгипет за період із 01 лютого 2015 року по теперішній час громадянки України [PERSON] (боржника у виконавчому провадженні №44936519). Також, позивач звернув увагу суду на той факт, що 09 листопада 2015 року, він як стягувач у виконавчому провадженні №44936519, звернувся до державного виконавця Балкової М.Б. із письмовим клопотанням (зареєстроване 16.11.2015 за вх. №7406) направити до Державної прикордонної служби України вимогу про надання відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ інформацію на якій підставі 01 лютого 2015 року [PERSON] був дозволений виїзд за межі України при наявності ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2013 року по справі №203/3466/2013 із змінами та доповненнями, внесеними ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року по справі №203/3466/2013, та направити відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ копію документу/документів, на підставі якого було скасоване (чи зняте) тимчасового обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2013 року по справі №203/3466/2013 із змінами та доповненнями, внесеними ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року по справі №203/3466/2013. Однак, ігноруючи вимоги ч. 1 ст. 11, ч. 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та доводи [PERSON], листом від 23 листопада 2015 року за вих. №В8/22059 державний виконавець Балкова М.Б. відмовила в задоволенні клопотання [PERSON] мотивуючи свою відмову тим, що у державного виконавця відсутні правові підстави для направлення відповідної вимоги до Державної виконавчої служби України. Не погодившись з прийнятим рішенням державного виконавця, [PERSON] оскаржив його до начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. 08 грудня 2015 року постановою в.о. начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кущенко Ю.В. №1598/8 про перевірку виконавчого провадження скаргу [PERSON] від 30 листопада 2015 року у виконавчому провадженні №44936519 залишено без задоволення, дії державного виконавця Балкової М.Б. щодо відмови в задоволенні клопотання [PERSON] у виконавчому провадженні №44936519 визнано такими, що вчинені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Не погодившись з прийнятим рішенням в.о. начальника ДВС, [PERSON] оскаржив його в судовому порядку. Так, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року по справі №175/5059/2015-ц, скаргу [PERSON] на неправомірні рішення державного виконавця Балкової М.Б. та в.о. начальника ВДВС Кущенко Ю.В. задоволено в повному обсязі, визнано неправомірним рішення державного виконавця ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Балкової Марини Борисівни у виконавчому провадженні №44936519 щодо відмови у задоволенні клопотання [PERSON] від 09.11.2015 (зареєстроване 16.11.2015 за вх. №7406); постанову в.о. начальника ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Кущенко Юлії Валентинівни №1598/8 від 08.12.2015 про результати перевірки виконавчого провадження №44936519, прийняту за результатами розгляду скарги [PERSON] від 30.11.2015 - скасовано; зобов'язано державного виконавця ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Балкову Марину Борисівну у виконавчому провадженні №44936519 направити до Державної прикордонної служби України вимогу надати відділу ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції інформацію на якій підставі 01.02.2015 [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER], ІПН - [NUMBER], був дозволений виїзд за межі України при наявності ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2013 по справі №203/3466/2013 із змінами та доповненнями, внесеними ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2013 по справі №203/3466/2013, та направити відділу ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції копію документу/документів, на підставі якого було скасоване (чи зняте) тимчасового обмеження [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER], ІПН - [NUMBER], у праві виїзду за межі України, установлене ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2013 по справі №203/3466/2013 із змінами та доповненнями, внесеними ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2013 по справі №203/3466/2013. Як пояснив позивач у судовому засіданні, у результаті вчинення посадовими особами Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області: в.о. начальника ВДВС Кущенко Ю.В. та старшим державним виконавцем Балковою М.Б. вищенаведених систематичних, тривалих, неправомірних рішень, дій та бездіяльності у виконавчому провадженні №44936519 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2012 по справі №2-6510/2011, йому, як стягувачу у даному виконавчому провадженні, завдано моральної шкоди в розмірі 2000 грн. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Так, згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Фізична особа, діями якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення (ч. 1 ст. 276 ЦК України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч. 2 ст. 276 ЦК України). Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280 ЦК України). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі не\-законними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самовряду\-вання незалежно від вини цих органів. Статтею 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, су\-дам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» (2135-12). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передба\-чено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. 06.02.2013 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 №45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 №845». Зазначена постанова прийнята у зв'язку із приведенням постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів дер\-жавного та місцевих бюджетів або бюджетних установ» (далі - Порядок) у відповідність із Зако\-ном України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Відповідно до пункту 41 Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів держав\-ного бюджету для відшкодування: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слід\-ства, прокуратури та судів; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рі\-шень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіс\-кованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок злочину. Конституційним Судом України у рішенні від 03.10.2001 по справі №1-36/2001 (про відш\-кодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, поклада\-ється саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди у таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання держав\-них органів. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або безді\-яльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 №6 «Належним доказом проти\-правних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, від\-повідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищес\-тоящих посадових осіб державної виконавчої служби». Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 по справі №6-48цс13 «При відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, за\-стосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стат\-тя 56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу». Згідно із судовою практикою Європейського суду з прав людини щодо відшкодування моральної шкоди сама по собі констатація встановлених судом порушень - не може становити достатньої сатисфакції. Так, відповідно до п. 63 рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року: «Суд дотримується точки зору, що заявник зазнав моральних страждань в результаті визнаних Судом порушень, а саме по собі ви\-знання, на думку Суду, не може вважатися достатньою компенсацією». Згідно із п. 61 рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року: «Стосовно вимоги відшкодування моральної шкоди Суд вбачає, що заявник зазнав певної моральної шкоди в результаті встановлених порушень, констатація яких сама по собі не може становити достатньої сатисфакції (див. рішення у справі «Трегубенко проти України», п. 63). Окрім цього, згідно п. 5 рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Алпатов проти України» від 18 грудня 2012 року, заявники не домоглися виконання рішень у встановлений строк через ... бездіяльність державних виконавців, а тому заявники скаржились на тривале невиконання рішень, ухвалених на їхню користь та на відсутність ефективних засобів юридичного захисту щодо цих скарг. Відповідно до п. 13 Конвенції суд зазначив, що було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у зв'язку з тривалим невиконанням рішень, ухвалених на користь заявників, та статті 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективно національного збору юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням. Суд приходить до висновку про наявність у позивача на протязі тривалого періоду часу моральних переживань, оскільки у результаті вищезазначених систематичних, протиправних, умисних рішень, дій та без\-діяльності в.о. начальника Дніпровського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кущенко Ю.В. та державного виконавця Дніпровського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Балкової М.Б., позивач постійно перебував в стресовій ситуації, постійно змушений докладати надмірних зусиль, витрачати свій час, щоб примусити відповідачів вчинити ті дії, які вони були зобов'язані виконати відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Всі ці обставини негативно сказались на моральному стані позивача. Аналізуючи вищевикладені обставини

Outcome: approved