Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 29.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством «[PERSON] банк «Приватбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ZPJKG40000003812 від 29.02.2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 54540,00 [Долларів США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.02.2037 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідачем 29.02.2008 р. було укладено договір іпотеки № ZPJKG40000003812. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 72.38, житловою площею 43.90 кв.м, яка розташована за адресою: Запорізька обл., м. Запорiжжя, [ADDRESS]. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Згідно інформаційної довідки з єдиного реєстру заборон відчуження об'ектів нерухомого майна №45204515 від 07.10.2015 року, 29.02.2008 року в реєстрі було зареєстровано заборону на відчуження нерухомого майна, на підставі іпотечного договору від 29.02.2008 року, реєстратор: приватний нотаріус [PERSON] В наслідок невиконання зобов'язань за кредитним договором ЗАТ КБ Приватбанк був змушений звернутися до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою про звернення стягнення на заставлене майно - предмет іпотеки. 26 жовтня 2009 р. Шевченківським районним судом міста Запоріжжя винесено рішення по справі №2-2397/2009 за позовною заявою ЗАТ КБ „ПРИВАТБАНК до [PERSON], про звернення стягнення на заставлене майно, яким позовні вимоги Приватбанк було задоволено. 31.03.2010 р., Апеляційним судом Запорізької області, рішення Шевченківського районного суду від 26.10.2009 року у цій справі залишено без змін. Позивачу стало відомо, що Шевченківським ВДВС ЗМУЮ, Орджонікідзевським ВДВС ЗМУЮ та Ленінським ВДВС ЗМУЮ у рамках інших виконавчих проваджень на все майно [PERSON] накладено арешти. Посилаючись на те, що існуючі обтяження унеможливлюють виконання рішення суду, просить суд звільнити іпотечне майно з-під арешту, стягнути з [PERSON] судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, на задоволенні позовних вимог в повному обсязі наполягав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Третя особа\~ Публічне акціонерне товариство «ОТП [PERSON]» в судове засідання представника не направив, пояснень по справі не надав, хоча судову повістку було завчасно отримано уповноваженою особою. В судове засідання третя особа [PERSON] не з*явилася, викликалися шляхом направлення судових повісток, про що в матеріалах справи міститься реєстр про відправку кореспонденції. Представник третьої особи Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ не з*явився, подав заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі, додатково повідомив, що за виконавчим провадженням по виконанню виконавчого листа про стягнення аліментів з [PERSON] існує заборгованість. Треті особи Ленінський ВДВС Запорізького МУЮ, Орджонікідзеський ВДВС ЗМЮ в судове засідання не з*явилися, судові повістки отримані завчасно уповноваженими особами відділів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих причин, викликався шляхом направлення судових повісток, та розміщення оголошення в пресі. Про зміну свого місця проживання(перебування)під час судового провадження,причини неявки у судове засідання відповідач суд не повідомив. Відповідно до ч. 9 ст.74 ЦПК України Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті, відповідно до якої \~судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбаченіабзацом другим частини третьої статті 191\~цього Кодексу. З матеріалів справи видно, що відповідачу за останньою відомою адресою були направлені судова повістка, позовна заява з додатками, про що в матеріалах справи містяться реєстри. Згідно із ст.77 ЦПК України,у разі відсутності заяви сторони або іншої особи,яка бере участь у справі,про зміну місця проживання або місця знаходження,судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою,навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Жодних заяв про зміну місця проживання або про направлення кореспонденції на іншу адресу,відмінну від адреси реєстрації,відповідач не подавав,таким чином не повідомляв про необхідність направляти судові повістки за місцем його перебування,невідомим позивачу та суду. Відповідно до ст.224,225 ЦПК України суд на згодою представника позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 29.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством «[PERSON] банк «Приватбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ZPJKG40000003812 від 29.02.2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 54540,00 Долларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.02.2037 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідачем 29.02.2008 р. було укладено договір іпотеки № ZPJKG40000003812. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 72.38, житловою площею 43.90 кв.м, яка розташована за адресою: Запорізька обл., м. Запорiжжя, [ADDRESS]. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Як вбачається зі змісту ст. ст. 509, 526, 610, 611, 624, 625, 651, 1050 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином у строки та в порядку відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З наданої копії рішення встановлено 26 жовтня 2009 р. Шевченківським районним судом міста Запоріжжя винесено рішення по справі №2-2397/2009 за позовною заявою ЗАТ КБ „ПРИВАТБАНК до [PERSON], про звернення стягнення на заставлене майно, яким позовні вимоги Приватбанку було задоволено. Відповідно до вказано рішення: - В рахунок заборговності [PERSON] перед Закртитим акціонерним товариством комерційним банком Приватбанк, звернути стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно квартиру №138, що знаходиться у будинку №22 по вул. Мікояна в м. Запоріжжя, та належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується договором купівлі продажу посвідченим [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 29.02.2008 року за №659, шляхом продажу вказаного нерухомого майна Закритим акціонерним товаристовом комерційним банком Приватбанк, з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з наданням Закритому акціонерним товариству комерційному банку Приватбанк всіх повноважень необхідних для здійснення продажу для погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON] Рішення набрало сили 31.03.2010 року та на теперішній час не виконано. В силу\~ст..3 Закону України «Про іпотеку», У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. З наданої копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 12.05.2009 року державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ, при примусовому виконані виконавчого листа №2-855 виданого 26.02.2007 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №7175347 (655/10), та накладено арешт на все нерухоме майно відповідача [PERSON] (іпн [NUMBER]), у тому числі на вищевказану квартиру, що є предметом іпотеки. В подальшому вказане виконавче провадження було передане на виконання до Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ, за місцем фактичного проживання боржника. 21.11.2014 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ при примусовому виконані виконавчого листа № 2-4843/11 виданого 06.12.2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №36011256, та накладено арешт на все нерухоме майно відповідача [PERSON] (іпн [NUMBER]), у тому числі на вищевказану заставну квартиру, що є предметом іпотеки. 24 листопада 2014 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ при примусовому виконані виконавчого листа № 2-4843/11 виданого 06.12.2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №36011154, та накладено арешт на все нерухоме майно відповідача [PERSON] (іпн [NUMBER]), у тому числі на вищевказану заставну квартиру, що є предметом іпотеки. Ст..33\~Закону\~України «Про іпотеку»передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. \~Відповідно до\~Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»обтяжувач має право у разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов»язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, а обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Як передбачено ч.1\~ст.54 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець повідомляє заставодержателя про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз»яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Судом встановлено, що позивач, як заставодержатель, має переважне право на задоволення своїх вимог, щодо погашення заборгованості за кредитним договором в рахунок реалізації предмета застави перед іншими кредиторами. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлений позов законний, обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, підтверджений документально. Разом з вищезазначеним, суд не встановив підстав доручення відділам ДВС ЗМУЮ вилучення записів про арешти із відповідних реєстраційних баз,оскільки такі дії вчиняються уповноваженими органами відповідно до Методичних рекомендацій щодо особливостей роботи з єдиними та державними реєстрами інформаційної мережі Міністерства юстиції України при виконанні рішення суду про зняття арешту.

Outcome: partial