Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

В жовтні 2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому свої вимоги обґрунтувала наступним чином. 05 серпня 2008 року між нею та відповідачем приватним підприємством БАЯ (далі - ПП БАЯ) був укладений договір оренди землі, площею 4,5 га, яка належить їй на праві приватної власності, і розташована в межах Грейгівської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. Строк оренди складав 49 років. Посилалася на те, що орендар не виконує умови укладеного договорув, в тому числі, не сплатив орендну плату в 2015 та 2016 роках, тому просила розірвати укладений між ними договір оренди землі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити з тих же підстав, що й були викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову вказуючи, що на порушення умов договору оренди землі не було представлено належних та допустимих доказів. А підстави для розірвання договору через через систематичну несплату орендної плати не доведені, так як розмір орендної плати не був визначений його сторонами, бо повинен був розраховуватися від з оціночної вартості землі, однак вона проведена не була. Суд, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши докази в справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 05 серпня 2008 року між позивачкою [PERSON] та ПП БАЯ був укладений письмовий договорів оренди її земельної ділянки, площею 4,5 га, кадастровий номер 4823380700:03:000:0160, яка знаходиться в межах Грейгівської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. 19 серпня 2009 року договір був зареєстрований в державному органі. Виходячи з положень ч. 3 ст. 640 ЦК України, ст. 18 Закону України Про оренду землі вони є укладеними з моменту державної реєстрації. Строк оренди за договором складав 49 років, а мета користування землею - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п. 9 та п. 11 договору, орендна плата на рік складала 2 % від оціночної вартості земельної ділянки у гривнях або натуральною платою за згодою, і повинна була вноситися не пізніше 1 листопада поточного року. Розмір орендної плати повинен був переглядатися один раз на три роки. Главою 5 Земельного кодексу України передбачені види земель сільськогосподарського призначення, в тому числі і землі, призначені для виробництва сільськогосподарської продукції. Статтями 93 та 96 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувач зобов'язаний забезпечувати використання землі за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних зі встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Законом України Про оренду землі № 161-ХІV від 06 жовтня 1998 року (зі змінами) в статті 25 передбачені обов'язки орендаря, в тому числі: виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Положеннями ст. 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 32 Закону України Про оренду землі, де визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Отже, закон пов'язує можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду у зв'язку з невиконанням сторонами обов'язків, передбачених укладеним між ними договором. Так, відповідно до п. 38 договору оренди його дія може бути припинена шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання іншою стороною обов'язків, передбачених договором. На підтвердження несплати орендної плати за 2015 та 2016 роки позивачкою були представлені суду довідки ПП БАЯ від 28 жовтня 2016 року та 17 січня 2017 року, відповідно до яких в зазначені роки їй було нараховано, але не виплачено орендну плату в сумі 2139 грн. за кожен рік. Представник відповідача вказував, що ці довідки не можна вважати доказами на підтвердження доведеність несплати орендної плати, оскільки в них не міститься відомостей, що заборгованість виникла через несплату оренди саме за оскаржуваним договором, а не якимось іншим. Однак такі посилання суд не приймає як обґрунтовані з огляду на наступне. 18 травня 2012 року між ПП БАЯ та ТОВ БАЯ-АГРО укладено договір суборенди вищезазначеної земельної ділянки строком на 7 років. У п.2.4 вказаного договору сторонами визначено, що нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки становить 86 661,81 грн. (а.с.25-27). Також, відповідно до довідки відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 22 лютого 2018 року нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки складала: у 2008 році 102612,97 грн., у 2009 році - 118210,14 грн., у 2010-2014 роках - 125184,54 грн., у 2015 році - 156355,49 грн., у 2016 році - 187626,59 грн. (2% від зазначеної оцінки). Таким чином у 2015 році розмір орендної плати повинен був складати не менше 4690,66 грн. за рік, а у 2016 році 3752,53 грн. На спростування вказаних довідок ПП «БАЯ», виданих позивачці про нараховування, але несплату орендної плати за 2015-2016 роки, належних та допустимих доказів не надано (а.с.9). Тобто слід констатувати, що в 2015 році та 2016 році орендна плата взагалі не виплачувалася позивачці. Позиція відповідача щодо відсутності оціночної вартості землі не може слугувати підставою для несплати орендної плати, так як суперечить загальним принципам виконання договірних зобов'язань, в тому числі зазначених положень закону про обов'язкові умови договору оренди землі: вид та розмір орендної плати та строки її внесення. Також суд не приймає посилання представника відповідача про неналежність доказу листа відділу Держгеокадастру від 22 лютого 2018 року, оскільки він був складений належним чином і виданий уповноваженим органом, не суперечить будь-якому офіційному документу, виданому уповноваженим органом. Виходячи з того, що відповідач, як орендар земельної ділянки громадянки [PERSON], не виконує умови договору оренди і не сплатив їй орендну плату за два роки, тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, а договір розірвати. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при поданні позову до суду в сумі 640 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved