Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Позивач [PERSON] у попередньому судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову відповідачем судом у попередньому судовому засіданні ухвалюється рішення у порядку встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України за наявності для того законних підстав при визнанні позову відповідачем суд ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по даній справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Судом в ході судового розгляду справи були досліджені: - свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] від 29.05.2010 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, згідно якого між [PERSON] і [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований вищеозначеним відділом 29.05.2010 року, актовий запис № 37, після реєстрації шлюбу чоловіку і дружині були присвоєні прізвища «[PERSON]»; - копія свідоцтва про народження доньки [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 20.01.2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, в якому батьками вказані позивач та відповідач; - копія паспорту громадянина України на ім`я позивача [PERSON], серії [NUMBER], виданого 19.08.2010 року Ренійським РВ ГУМВС України в Одеській області; - копія паспорту громадянина Р. Молдова на ім`я відповідача [PERSON], серії [NUMBER], виданого 23.12.2009 року в Р.Молдова. Дослідивши надані докази, судом було встановлено наступні обставини: позивач [PERSON] звернулася до Ренійського районного суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON], зареєстрований 29.05.2010 р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 37, мотивуючи заявлені вимоги тим, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, сумісне життя з ним не склалося. На протязі останніх років сімейне життя сторін поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Тривалий час сторони не підтримують подружніх стосунків, хоча і проживають в одному будинку. Позивач не має бажання бути разом з відповідачем, оскільки вони жили кожен своїм життям і не намагалися перейнятися проблемами один одного. Кожен зі сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в родині, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в родині, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами родини на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент ведення між позивачем та відповідачем спільного господарства та сумісне проживання не припинено, однак за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач також вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їхньої сумісної дитини. Сторонами вживались спроби щодо примирення, однак вони не дали позитивного результату. Також заявлені вимоги залишити проживати малолітню дочку разом з позивачем та після розірвання шлюбу залишити позивачеві шлюбне прізвище «[PERSON]». У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, додатково пояснивши, що вони з відповідачем фактично живуть у одному будинку, однак з травня 2014 року вони припинили шлюбні відносини. Позивач також пояснила, що відповідач за сумісного життя ображав та бив її. За поясненнями позивача, відповідач нормально відноситься до дитини та добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дочки. У судовому засіданні позивач просила не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги, пояснивши, що згоден на розірвання шлюбу, оскільки за час шлюбу не міг порозумітися з позивачем, пиячив, ображав та бив дружину. На теперішній час відповідач та позивач живуть у різних частинах будинку, однак на думку відповідача так більше продовжуватися не може. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно до ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до ст.56 ч.3 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши обставини припинення шлюбних відносин сторін, фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я сторін фактично розпалася, оскільки вони хоча і проживають сумісно та ведуть спільне господарство, однак припинили шлюбні стосунки. Як випливає із ситуації, яка склалася, між позивачем і відповідачем втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. За таких обставин шлюб сторін існує суто формально і підлягає розірванню. Приходячи до такого висновку, суд враховує фактичні обставини справи та інтереси кожного з подружжя, а також інтереси їхньої малолітньої дитини. Застосування заходів щодо примирення подружжя при даних обставинах, суд вважає недоцільним, оскільки спроби щодо примирення, які приймались позивачем та відповідачем позитивного результату не дали, на час розгляду справи у суді сторони зацікавленості в збереженні сім`ї не проявляють. Згідно з положеннями ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки заявлена вимога позивача про залишення їй шлюбного прізвища не суперечить діючому законодавству, суд задовольняє її та вважає за можливе залишити за позивачем після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 114 цього ж Кодексу у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Враховуючи ситуацію, що склалася на момент розірвання шлюбу, суд визначає, що за домовленістю сторін малолітню дитину [PERSON], [INFO], треба залишити проживати разом із матір'ю [PERSON] Статтею 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved