Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

В жовтні 2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. В заяві посилалася на те, що 18.02.2011 року вони з відповідачем уклали шлюб. У шлюбі у них народились діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . На момент подання позову у сторін фактично відсутні подружні відносини, з листопада 2020 року вони спільно не проживають. Діти проживають разом з позивачкою, у сторін відсутні спори щодо проживання дітей, укладений договір про сплату аліментів, визначення місця проживання дітей та участі батьків у їх вихованні. Вважає примирення недоцільним та недієвим, таким, що буде суперечити інтересам сторін. 12 жовтня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, направили до суду заяви про розгляд справи за відсутності сторін, просили шлюб розірвати. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог частини другої статті247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 лютого 2011 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] , зареєстрованим Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №88. Відповідно свідоцтв про народження у сторін [INFO] народився син [PERSON] , [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON] . Із позову та клопотань сторін, поданих на адресу суду, встановлено, що подальше спільне проживання позивача та відповідача є неможливим. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved