Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Відповідач [PERSON] звернулася із заявою про ухвалення додаткового рішення у вказаній цивільній справі, зазначивши в заяві, що 26.01.2018 року рішенням Ладижинськкого міського суду Вінницької області було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] Ухвалюючи рішення по даній справі суд не вирішив питання про судові витрати, які понесла при розгляді справи відповідач [PERSON] і які складаються із витрат повязаних із наданням правової допомоги в сумі 3000 грн. Тому просила ухвалити додаткове рішення та стягнути з позивача на її користь 3000 грн. судових витрат. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась. Згідно поданої заяви просила проводити розгляд її заяви про ухвалення додаткового рішення в її відсутність. Згідно положень ст. 270 ЦПК України, її неявка не перешкоджає розгляду заяви. Представник позивача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні заяви, посилаючись на те, що рішення суду в задоволенні позову було відмовлено, відтак, підстав для примусового виконання рішення не було. Виконавче провадження по справі з виконання рішення суду не відкривалось. Із даною заявою відповідач звернулась більш ніж через 6 місяців після винесення рішення. Тому немає підстав для ухвалення додаткового рішення по справі. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Рішенням Ладижинського\~міського суду\~Вінницької області\~від\~ 26.01.2018\~року було\~відмовлено у\~задоволенні позову\~[PERSON] до\~[PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом встановлення межових знаків згідно належних [PERSON] державних актів на право власності на земельні ділянки по вул. Колгоспна, 4 в м. Ладижин Вінницької області. Зазначене рішення Ладижинського міського суду Вінницької області набуло законної сили 08.03.2018 року. Відповідно до п. 4 ч.1 ст.\~270\~ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. За змістом ч.2 ст.270\~ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент набрання рішення законної сили, виконавчі документи\~можуть бути\~предявлені до\~примусового виконання\~протягом трьох\~років,\~крім посвідчень\~комісій по\~трудових спорах\~та виконавчих\~документів,\~за якими\~стягувачем є\~держава або\~державний орган,\~які можуть\~бути предявлені\~до примусового\~виконання протягом\~трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. З наведеного вбачається, що строк протягом якого рішення повинно бути виконане вираховується з наступного дня після набрання рішенням законної сили, а сам строк, за правилами ЗУ «Про виконавче провадження», складав три роки. Згідно рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 26.01.2018 року в задоволенні позову позивача було відмовлено. Проте ця обставина сама по собі не може свідчити про те, що відповідач не може взагалі звернутись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про судові витрати, оскільки згідно положень ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. Тому суд вважає безпідставними посилання представника позивача на те, що суд в задоволенні заяви слід відмовити, оскільки відповідач звернулась до суду із пропуском строку на виконання рішення суду. Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на позивача у разі відмови в позові. Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1,2,3\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Судові витрати відповідача підтверджуються наявними в матеріалах справи договором про надання правової допомоги, квитанцією про сплату відповідачем коштів адвокату та розрахунком суми гонорару (а.с. 201). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що понесені відповідачем витрати на правову допомогу, враховуючи положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на відмову в задоволенні позову по даній справі, підлягають стягненню з позивача в розмірі 2400 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору. При цьому суд вважає, що із зазначених в розрахунку суми гонорару 3000 грн. витрат відповідача на правову допомогу підлягають виключенню 600 грн., оскільки консультування адвокатом свого клієнта, враховуючи складність справи, співмірно могло зайняти біля 1 години часу адвоката. Вартість затраченого часу 1 год. оцінена згідно розрахунку в 600 грн. Тому суд вважає доведеними витрати на правову допомогу в сумі 2400 грн., які підлягають стягненню з позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved