Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] стягнення заборгованості за використаний природний газ. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував наступними обставинами. Відповідачі зареєстровані в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В житловому приміщенні встановлене наступне газове обладнання: газова плита, газова колонка. В результаті того, що відповідачі оплату нарахувань за газопостачання проводили не регулярно та не в повному обсязі, за період часу з 01 квітня1996 року по 01 серпня 2013 року виникла заборгованість за спожитий ним природний газ в сумі 545,45 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 536,08 грн., 3% річних у розмірі 156,65 грн. Представник позивача - Щербінін Євген Анатолійович, який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні вточнив позовну заяву, змінив прізвище відповідача «[PERSON]» на «[PERSON]». Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити застосував строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи в її відсутність до суду не надали. У зв'язку із чим суд визнав її неявку неповажною та ухвалив розглянути справу в її відсутність. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз» до [PERSON] та [PERSON] необхідно відмовити за необґрунтованістю. Згідно статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 8 Цивільного кодексу України визначає законодавство, відповідно до якого суд вирішує справи. Суд вирішує справи відповідно до Конституції України законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Частина 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 8 ст. 105-1 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу суд має право скасувати судовий наказ та роз'яснити, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову. Відповідно до ст. 67 Житлового кодексу УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно вимог ч. 1 ст. 68 Житлового кодексу УРСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 3 ст. 156 Житлового кодексу УРСР члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Згідно змісту ст. 162 Житлового кодексу УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг, якими є наймач (власник), споживач, виконавець та виробник, здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином і в термін відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання підлягають виконанню у вказаний в договорі строк, а якщо строк визначений моментом вимоги, то протягом семи днів з моменту отримання вимоги кредитора. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 10 «Правил надання населенню послуг з газопостачання», які затверджені постановою Кабінету міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року, розрахунок населення за надані послуги з газопостачання здійснюється починаючи з 1 січня 2007 року за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання, що встановлені НКРЕ, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу. Відповідно до вимог п. 29 «Правил надання населенню послуг з газопостачання», споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання. Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно змісту ч. 3-5 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що відповідно до розрахунку позивача, заборгованість відповідачів за спожитий природний газ з за період часу з 01 квітня 1996 року по 01 серпня 2013 року виникла заборгованість за спожитий ними природний газ в сумі 545,45 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 536,08 грн., 3% річних у розмірі 156,65 грн. При цьому заборгованість за період з 01 квітня 1996 року до 01 серпня 2010 року склала 545,45 грн.; заборгованість за період з 01 серпня 2010 року до 01 серпня 2013 року - відсутня, про що свідчить загальна картка за особовим рахунком [PERSON] за [NUMBER], що долучена до матеріалів справи. Як вбачається судом із долученої до матеріалів справи ухвали Калінінського районного суду м. Донецька від 16 жовтня 2013 року, позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу з вимогою про стягнення заборгованості з відповідачів за використаний природний газ за той же період часу, в тому ж самому розмірі. Як вбачається судом із довідки № б/н від 01.08.2013 року виданої КП «Керуюча компанія Калінінського району міста Донецька», долученої до матеріалів справи, в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрований зокрема відповідачі: [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи наведені норми закону, а також приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів щодо наявності заборгованості відповідачів за надані послуги з газопостачання за період з 01 квітня 1996 року по 01 серпня 2013 року в сумі 545,45 грн. Разом із тим, суд, беручі до уваги положення ст.ст. 257, 267 ЦК України, у даному випадку застосовує загальну позовну давність у три роки. Зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України, незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed