Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

В грудні 2020 року представник позивача - адвокат Рибалка Олена Сергіївна, яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АН №1024009 від 23.12.2020 року та договору про надання правової допомоги від 23.12.2020 року, звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» на користь [PERSON] моральну шкоду, отриману внаслідок професійного захворювання, спричиненого умовами виробництва, в розмірі 39 000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що, починаючи з 01.06.1985 року, він знаходився у трудових відносинах з відповідачем. За час роботи у ДП «Торецьквугілля» отримав професійне захворювання: хронічну попереково-крижову радикулопатію; а також зазнав трудового каліцтва, внаслідок проникаючого поранення склери правого ока, у зв`язку з чим йому встановлено 65% втрати працездатності безстроково (за сукупністю) та третю групу інвалідності довічно з 17.08.2020 року. Внаслідок отриманням вищезгаданого професійного захворювання та каліцтва стан позивача погіршився (біль у поперековому відділі, зниження зору), що потребує додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, систематичного проведення курсу лікування. Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоров`я, в розмірі 39 000,00 грн. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 30.12.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду на 24.02.2020 року. Відповідачем суду надано письмову заяву від 20.01.2021 року про розгляд справи за його відсутності з урахуванням письмового відзиву на позов. В свою чергу, у письмовому відзиві на позов від 20.01.2021 року №10/60 відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме, в розмірі 19 500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн., з розрахунку 300,00 грн. за один відсоток втрати працездатності. В решті позову просить відмовити. Дослідивши наявні у справі матеріали, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, судом встановлено наступне: починаючи з 01.06.1985 року, позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем ДП «Торецьквугілля», а саме, з його відокремленими підрозділами. Згідно з наказом № 160 від 01.09.2020 року позивач був звільнений з займаної посади з ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» за станом здоров`я згідно висновку МСЕК на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України і як пенсіонер за віком. Наведене підтверджено належним чином засвідченою копією трудової книжки (а.с.15-17). За час роботи на шахті позивачем було отримано професійні захворювання, а саме: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; вібраційна хвороба ІІ ст. (вегетосенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з дефартрозом між флангових, п`ястково-фалангових суглобів з дефартрозом 1 ступеню ліктьових суглобів. Факт отримання позивачем професійних захворювань підтверджений медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) Клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва національної академії медичних наук України» №1079 від 17.06.2020 року (а.с. 21). Окрім того, відповідно до довідки обласного центру медико-соціальної експертизи МСЕК у м. Краматорськ Донецької області серії 12 ААБ №851589 від 17.08.2020 року, довідки обласного центру медико-соціальної експертизи МСЕК у м. Донецьк Донецької області серії 10 ААА №126661 від 30.04.2013 року позивачеві встановлено 65% втрати працездатності за сукупністю з 17.08.2020 року, первинно-повторно, з наданням третьої групи інвалідності безстроково (а.с.14,23). Актом розслідування нещасного випадку шахти ім. Ф.Е.Дзержинського (на теперішній час - ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля») [PERSON] від 12.12.2006 року, підтверджено вину відповідача, порушення інструкції з охорони праці (а.с.7-8). Актом розслідування відокремленого підрозділу «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Торецьквугілля» хронічного професійного захворювання [PERSON] від 23.07.2020 року, підтверджено також вину відповідача, що виражається в незабезпеченні працівника засобами індивідуального захисту (а.с.10-13). Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В свою чергу, в рішенні Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року зазначено, що ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ст.ст. 6, 13 Закону України «Про охорону праці», безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Отже, враховуючи зазначені вище положення Конституції України та КЗпП України, підприємство мало створити позивачу, як і іншим працівникам, належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я були неможливими. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд враховує часткове визнання відповідачем позову, а саме на суму 19 500,00 грн. з розрахунку 300,00 грн. за один відсоток втрати працездатності, однак необхідно зазначити при цьому, що моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, адже відсутні точні критерії майнового виразу душевного болю, спокою. Отже, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням та матиме суто умовний вираз. Тобто, при визначенні розміру моральної шкоди суди повинні керуватися вимогами розумності та справедливості, на чому наполягає Верховний Суд в постановах від 14.02.2018 року у справі №686/10520/15-ц, від 08.05.2018 року у справі №638/9035/16-ц, від 14.11.2018 року у справі №487/2120/16. Таким чином, з урахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, враховуючи тривалий час роботи позивача на підприємстві за шкідливих умов виробництва та за умов незабезпечення засобами індивідуального захисту з вини відповідача, звільнення з підприємства - відповідача за станом здоров`я, значну втрату позивачем працездатності (65%) зі встановлення інвалідності третьої групи безстроково,

Outcome: approved