Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

В грудні 2015р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-9 т.1) до відповідача [PERSON], в якому просила суд, з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 40 т.2): 1. Визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] наступне майно: - квартиру [ADDRESS]; - квартиру [ADDRESS]; - домоволодіння, що складається з житлового будинку загальною площею 164,6 кв.м. і земельної ділянки площею 119 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]; - ? частка нежитлових приміщень (в літ. А) площею 6422,2 кв.м., у нежитловому будинку загальною площею 11178,2 м2, що розташований в [ADDRESS]; - ? частка нежитлових приміщень (в літ. А) площею 1365,7 м2, у нежилому будинку загальною площею 11178,2 м2, що розташований в [ADDRESS]. 2. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право приватної власності на наступне майно: - квартиру [ADDRESS]. - ? частку домоволодіння, що складається з житлового будинку загальною площею 164,6 кв.м. і земельної ділянки площею 119 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]; - ? частку нежитлових приміщень (в літ. А) площею 6422,2 м2, у нежитловому будинку загальною площею 11178,2 кв.м., що розташований в [ADDRESS]; - ? частку нежитлових приміщень (в літ. А) площею 1365,7 кв.м., у нежилому будинку загальною площею 11178,2 кв.м., що розташований в [ADDRESS]. 3. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право приватної власності на наступне майно: - квартиру [ADDRESS]; - ? частку домоволодіння, що складається з житлового будинку загальною площею 164,6 кв.м. і земельної ділянки площею 119 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]; - ? частку нежитлових приміщень (в літ. А) площею 6638,5 кв.м., у нежитловому будинку загальною площею 11178,2 кв.м., що розташований в [ADDRESS]; - ? частку нежитлових приміщень (в літ. А) площею 1365,7 кв.м., у нежилому будинку загальною площею 11178,2 кв.м., що розташований в [ADDRESS]. 4. Судові витрати покласти на Відповідача. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що з 25 квітня 1987р. вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду, при цьому сторони припинили шлюбні стосунки і не ведуть спільного господарства з лютого 2015р. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано вищезазначене спірне майно за спільні кошти, і це майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в порядку встановленому законодавством. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. В судовому засіданні 04 вересня 2017р. позивачкою було подано до суду заяву про залишення позову без розгляду в частині її позовних вимог (а.с. 41 т.2), при цьому сторона позивача зазначила, що між сторонами не існує спір, щодо зазначених квартир (квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS]), а частина нежитлового приміщення - ? частка (в літ. А) площею 1365,7 м2, у нежилому будинку загальною площею 11178,2 м2, що розташований в [ADDRESS] є у власності юридичної особи - ТОВ «Юридична компанія «Альянс». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2017р. позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя; поділ майна подружжя залишено без розгляду на підставі п. 5) ч. 1 ст. 207 ЦПК України в частині наступних вимог: - визнання спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] наступне майно: ? частка нежитлових приміщень (в літ. А) площею 1365,7 кв.м., у нежилому будинку загальною площею 11178,2 кв.м, що розташований в [ADDRESS]; - в порядку поділу спільного майна подружжя визнання за [PERSON] право приватної власності на наступне майно: ? частка нежитлових приміщень (в літ. А) площею 1365,7 кв.м., у нежилому будинку загальною площею 11178,2 кв.м, що розташований в [ADDRESS]; - в порядку поділу спільного майна подружжя визнання за [PERSON] право приватної власності на наступне майно: ? частка нежитлових приміщень (в літ. А) площею 1365,7 кв.м., у нежилому будинку загальною площею 11178,2 кв.м, що розташований в [ADDRESS]; - визнання спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] наступне майно: * квартири [ADDRESS]; * квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог щодо теперішньої назви [ADDRESS] та заяви про залишення позову без розгляду в частині вимог. Позивачка звертала увагу суду, що зазначене вище майно було придбано за спільні кошти подружжя, в шлюбі, але останнім часом відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями і не в змозі розуміти значення своїх дій та керувати ними, з його боку були неодноразові спроби подружньої зради. На теперішній час позивачка фактично здійснює управління цим майном. Також позивачка та її представник зазначили, що квартира [ADDRESS] є особистою власністю відповідача, він в ній проживає і особисто несе витрати, щодо виконання кредитних зобов'язань, а квартира [ADDRESS], є особистою власністю позивачки, в якій вона проживає окремо від відповідача. До того ж позивачка звертала увагу суду, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було встановлено, що сторони проживали разом до 2015р. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, зазначаючи, що дійсно сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, однак починаючи з 2001р. сторони не ведуть спільного господарства проживають окремо, у відповідача [INFO]. народилась друга дитина, від іншої жінки, з якою він перебуває у зареєстрованому шлюбі. Також представник звертав увагу суду, що твердження позивачки про те, що відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями є надуманими та безпідставними, зазначаючи, що сторони фактично на початку 2001р. вирішили питання про поділ майна, і на теперішній час кожен із них несе витрати і утримує належне йому майно. Так, квартира [ADDRESS], є особистою власністю відповідача по теперішній час він сплачує за неї кредит, як і несе всі витрати, пов'язані з майном, розташованим в [ADDRESS]. В свою чергу, з часу придбання цього майна, позивачка ним не цікавилась і не несла жодних витрат. З урахуванням того, що між сторонами було фактично вирішено питання про поділ майна, ще в 2002р., сторона відповідача просила суд застосувати строки позовної давності. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він знайомий зі сторонами з 1998р., тривалий час працював з відповідачем, а зараз з ним товаришує. Свідку відомо, що починаючи з 2001р. сторони не проживають разом, оскільки відповідач фактично створив нову сім'ю, відповідач є успішним підприємцем, і навіть після фактичного припинення шлюбних стосунків з позивачкою, тривалий час утримував салон краси позивачки, в якому вона працює. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знайомий з відповідачем з вересня 2001р. і підтримують дружні стосунки по теперішній час, а також знає його дружину на ім'я «[PERSON]», познайомились, коли відповідач починаючи з 2001р. часто орендував у нього яхту (декілька разів на рік) для родини та друзів під час якої відповідач був лише з однією жінкою - дружиною «[PERSON]», свідку це відомо, оскільки він входив до складу команди, яка є обов'язковою на зазначеному транспортному засобі. Позивачку свідок ніколи не бачив. Свідок [PERSON] суду повідомила, що знайома з [PERSON] та його колишньою дружиною [PERSON] з 2000р., коли і познайомилась з першою дружиною відповідача - [PERSON]. На теперішній час свідок спілкується лише з відповідачем та його нинішньою дружиною [PERSON], з якою відповідач проживає разом з 2001р., про це свідку відомо, оскільки вони часто відвідують один одного, оскільки відповідач є хрещеним батьком її сина. Свідок [PERSON] суду пояснив, що перебуває у дружніх стосунках з відповідачем останні 17-18 років, і йому відомо, що з 2001р. відповідач почав проживати з своєю теперішньою дружиною [PERSON] та її сином від першого шлюбу. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона знайома з обома сторонами, оскільки її чоловік товаришує з відповідачем по теперішній час. Свідку відомо, що з 2001р. відповідач припинив проживати зі своєю дружиною [PERSON] - відповідачкою по справі, оскільки фактично створив нову сім'ю з іншою жінкою - [PERSON], яка йому народила доньку, проте тривалий час допомагав своїй дружині [PERSON], яка дуже важко переживала фактичне припинення шлюбних стосунків, про це свідку відомо, оскільки в 2002-2004р. у позивачки були приступи депресії з суїцидними схильностями, і свідок допомагала позивачці з ними впоратись. Свідку відомо, що на теперішній час відповідач допомагає і старшому сину, оскільки вона була присутня на його весіллі. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивачка і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 1987р. (а.с. 11 т.1). Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 14 червня 2011р. по цивільній справі № №2-1621/11 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017р. (апеляційне провадження №22-ц/796/403/2017) апеляційну скаргу [PERSON] - задоволено частково. Рішення Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 14 червня 2011р. - змінено, а саме: виключено з мотивувальної частини рішення встановлення судом факту припинення сторонами шлюбних відносин з 2000р. та ведення спільного господарства, в іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 153-154 т. 1). Судом встановлено, що [INFO]. у відповідача та [PERSON] народилась донька - [PERSON] (а.с. 167 т.1). 05 лютого 2016р. [PERSON] зареєстрував у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві шлюб з [PERSON] (а.с. 208 т.1). Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України (ст. 22 КпШС України), майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об'єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов'язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними. Судом встановлено, що 18 травня 2004р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу (а.с. 14, 15 т. 1), відповідно до якого [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] та зареєструвала право власності 26 травня 2004р. в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна». 29 червня 2004р. між АТ «Український інноваційний банк» та фізичними особами: [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу (а.с. 139-141 т. 1), відповідно до якого продавець АТ «Український інноваційний банк» продав, а покупці: [PERSON], [PERSON] в рівних долях придбали 63/100 частин від нежитлового будинку загальною площею 11178,2 кв.м., в будинку [ADDRESS], приміщення, що відчужується загальною площею 7002,6 кв.м. Згідно з записами, які містяться на останній сторінці цього договору, 12 квітня, 14 грудня 2007р. мало відчуження за договорами купівлі - продажу приміщень загальною площею 83,5 кв.м. та 233,0 кв.м., а також 16 лютого 2011р. за договором дарування було відчужено 14/2000 частки зазначеного вище приміщення. 21 березня 2005р. відповідачем [PERSON] було отримано свідоцтво про право власності (а.с. 12, 13 т. 1) на квартиру [ADDRESS], на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 01 березня 2005р. № 340-С\\КІ, та зареєстровано право власності на цю квартиру 25 березня 2005р. в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна». 10 червня 2005р. між ВАТ «Центр розвитку моди» та ТОВ «Юридична компанія «Альянс» було укладено договір купівлі - продажу (а.с. 27-30 т.1), відповідно до якого ВАТ «Центр розвитку моди», як продавець продав, а ТОВ «Юридична компанія «Альянс» придбало нежитлові приміщення площею 1365,7 кв.м., що складає 12/100 частин від нежитлового будинку [ADDRESS], загальною площею 11178,2 кв.м., при цьому учасниками ТОВ «Юридична компанія «Альянс», згідно Статуту цього товариства, в редакції на 09 жовтня 2013р. є фізичні особи: [PERSON], [PERSON] (а.с. 30-49 т.1). 27 березня 2007р. між [PERSON] та ВАТ «Раффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/2080/74/53688 (а.с. 45-52 т. 2), відповідно до якого відповідачем було отримано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 303000,0 євро на строк до 27 березня 2027р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,25 % річних. Крім того, на виконання умов зазначеного кредитного договору між [PERSON] та ВАТ «Раффайзен Банк Аваль» було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідачем було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS]. 06 квітня 2007р. відповідачем [PERSON] було придбано за договором купівлі - продажу нежитлову будівлю літ. Л, площею 164,6 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 119,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 20 т. 1). Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007р. передбачено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. За змістом ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідно до правових позицій та висновків, які були висловлені Верховним Судом України в постановах по справах: № 6-612цс15 від 01 липня 2015р., № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015р., № 6-241цс15 від 16 грудня 2015р., №6-801цс16 від 07 вересня 2016р. №6-846цс16 від 12 жовтня 2016р., № 6-1568цс16 від 07 грудня 2016р., № 6-399цс17 від 05 квітня 2017р. належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що зазначене вище майно є спільним майном подружжя [PERSON], зазначаючи, що сторони фактично перебували у шлюбних стосунках та вели спільне господарство до лютого 2015р., однак, як встановлено судом, шляхом допиту в судовому засіданні свідків, а також наданні для огляду та приєднанні до матеріалів справи фотокартки з сімейного архіву відповідача, останній фактично припинив шлюбні стосунки з позивачкою з 2001р., створивши і перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках разом з [PERSON], при цьому подружжя [PERSON] саме з цього часу проживає окремо, на спростування чого стороною позивача не було надано суду жодного доказу. Доводи сторони позивача, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017р. (апеляційне провадження №22-ц/796/403/2017) було встановлено, що сторони не припинили до часу розірвання шлюбу вести спільне господарство судом оцінюється критично. Як і не погоджується суд з твердженнями сторони позивача, що відповідач зловживає алкогольними напоями, у зв'язку з чим не розуміє значення своїх дій та не може їх контролювати. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи вище наведенні правові позиції висловлені Верховним Судом України, суд приходить до висновку, що стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування вимог, що майно: - домоволодіння, що складається з житлового будинку загальною площею 164,6 кв.м. і земельної ділянки площею 119 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS], - ? частка нежитлових приміщень (в літ. А) площею 6422,2 кв.м., у нежитловому будинку загальною площею 11178,2 м2, що розташований в [ADDRESS], було набуто спільною участю подружжя, його коштами або працею, при цьому судом враховано, що всі витрати пов'язані, з придбанням та утриманням цього майна ніс саме відповідач (а.с. 242. 243, 246 т. 1, а.с. 3, 4 т.2). Твердження сторони позивача, що про факт придбання цього майна за спільні кошти подружжя можуть свідчити заяви, які надавались сторонами (а.с. 142-145, 211, 218 т. 1) судом не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки вони не містять цих відомостей. До того ж, в судовому засіданні сторона відповідача звертала увагу суду, що відповідачем не придбавався житловий будинок в АРК, а приміщення яке було набуте є нежитловим. Не підлягають задоволенню і вимоги позивачки про поділ майна, в порядку, який нею було зазначено в прохальній частині позову, а саме: 1) в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право приватної власності на наступне майно: - квартиру [ADDRESS]. - ? частку домоволодіння, що складається з житлового будинку загальною площею 164,6 кв.м. і земельної ділянки площею 119 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]; - ? частку нежитлових приміщень (в літ. А) площею 6422,2 м2, у нежитловому будинку загальною площею 11178,2 кв.м., що розташований в [ADDRESS]; - ? частку нежитлових приміщень (в літ. А) площею 1365,7 кв.м., у нежилому будинку загальною площею 11178,2 кв.м., що розташований в [ADDRESS]. 2) в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право приватної власності на наступне майно: - квартиру [ADDRESS]; - ? частку домоволодіння, що складається з житлового будинку загальною площею 164,6 кв.м. і земельної ділянки площею 119 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]; - ? частку нежитлових приміщень (в літ. А) площею 6638,5 кв.м., у нежитловому будинку загальною площею 11178,2 кв.м., що розташований в [ADDRESS]; - ? частку нежитлових приміщень (в літ. А) площею 1365,7 кв.м., у нежилому будинку загальною площею 11178,2 кв.м., що розташований в [ADDRESS]. Так, в судовому засіданні, сторона позивача зазначала, що зазначені квартири є особистою власністю кожного з подружжя, заявивши клопотання про залишення позову без розгляду, в порядку п. 5) ч. 1 ст. 207 ЦПК України, в частині вимог про визнання цих квартир спільним майном подружжя, при цьому суд не повинен враховувати їх вартість, а також не повинен враховувати боргові зобов'язання, якщо вони існують. Також не підлягають задоволенню, і вимоги позивачки про поділ вищезазначених нежитлових приміщень, розташованих в м. Києві та АРК, оскільки суд прийшов до висновку. що зазначене майно не належить до спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON]

Outcome: dismissed