Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Відповідачка [PERSON] суму заборгованості у розмірі 12560, 05 грн., визнала, однак просила надати їй розстрочку виконання рішення на 36 місяців у звязку з тяжким матеріальним становищем, а саме: вона є непрацюючим пенсіонером та отримує пенсію у розмірі 1057 грн. та перебуває на кардіологічному обліку в Ренійській ЦРЛ, у звязку з чим два рази на рік отримує медикаментозне лікування, вартість якого складає 2000 2500 грн. Крім того, чоловік відповідачки, який також проживає разом із нею потребує постійного лікування, оскільки переніс мікроінсульт. Представник позивача направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягав, заперечував проти розстрочення виконання рішення суду, оскільки хвороба боржника чи членів її родини не є винятковою обставиною, яка ускладнює виконання рішення суду. Винятковими можуть бути визнані обставини, які безпосередньо повязані з життям людини, оскільки в іншому разі порушуватимуться інтереси стягувача. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: розрахунок заборгованості за договором № б/н/ від 04.06.2007 р., укладеного між позивачем та [PERSON] станом на 29.02.2016 р., заборгованість складає 12560 грн. 05 коп.; анкета заява [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та отримання кредитної карти від 21.06.2007 р.; копія витягу про умови та правила надання банківських послуг; висновок лікарсько консультативної комісії при Ренійському центрі первинної медико санітарної допомоги від 14.11.2016 р., згідно якого [PERSON] встановлено діагноз: стенокардія, артесклероз сосудів головного мозку; довідка УПФ у Ренійському районі від 14.11.2016 р., згідно якої пенсія [PERSON] складає 1057 грн. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитними зобовязаннями в розмірі 12560,05 грн.. та стягнути з неї судовий збір у сумі 1378 грн. 00 коп., зазначивши, що 04.06.2007 р. із відповідачкою [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг № б/н (оформлений у вигляді заяви позичальника), згідно із яким позичальнику був наданий кредит в сумі 80000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом \~в розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Між сторонами договору про надання банківських послуг були узгоджені порядок користування картковим рахунком згідно заяви позичальника та умов та правил надання банківських послуг. У звязку із тим, що відповідачка [PERSON] (позичальник) не виконала умови договору (заяви позичальника), Умови та правила надання банківських послуг, тобто своєчасно не повернула позивачеві (кредитору) встановлену суму кредитних коштів та не сплатила відсотки за користування ними, а також винагороду банку, у неї склалася заборгованість за кредитними зобовязаннями станом на 29.02.2016 р. в розмірі 12560 грн.. 05 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 7786,81 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом 3598,95 грн.; заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом 100,00 грн.; штрафів: 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 574,29 грн. \~(процентна складова). Сума заборгованості відповідачкою у добровільному порядку досі не погашена. Заподіяння відповідачкою матеріальних збитків та їх невідшкодування негативно впливає на фінансову діяльність кредитної установи, заборгованість підлягає стягненню у примусовому порядку. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.2 ст. 1054 ЦК України до даних відносин можуть застосовуватися положення ст.ст. 1046-1053 ЦК України. Згідно із ст.ст. 1048-1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Між позивачем та [PERSON] 04.06.2007 р. був укладений договір про надання банківських послуг № б/н (оформлений у вигляді заяви позичальника), ним були передбачені умови надання та порядок повернення кредиту, які позичальник порушив, у звязку з чим склалась заборгованість за кредитом 7786,81 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом 3598,95 грн.. Як передбачено Договором, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому грошовому зобовязанню, передбаченому цим Договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від ціни позову. Тому у звязку з порушенням відповідачкою строків платежів по грошовому зобовязанню більше ніж на 30 днів, було нараховано штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 574,29 грн. (процентна складова), що складає 5% від ціни позову. Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. При чому у разі порушення боржником зобовязання, кредитор має право на стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. ст. 549-552 ЦК України), у звязку з чим відповідачу була нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором у розмірі 100,00 грн. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] 12560,05 грн. є правомірними і законними, виходять із кредитних договірних зобовязань. Крім того, згідно\~ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Таким чином, визначання порядку виконання рішення не є обовязковим, тому суд вважає недоцільним задовольняти клопотання, оскільки розстрочення виконання рішення суду не буде мати значного ефекту для боржника за причиною продовження дії кредитних правовідносин. У сукупності, з врахуванням заборгованості боржника, на кінець виплат відповідно до розстрочення, у наявності буде новий борг, який дона рахується протягом визначеного часу. Заперечення представника позивача про розстрочення виконання рішення, суд не приймає до уваги, оскільки представник позивача у своїх запереченнях посилається на ст. 373 ЦПК України, суд а даному випадку керується ст. 217 ЦПК України. У відповідності із ст. 88 ЦПК України, суд також задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача судового збору: 1378 грн. 00 коп.

Outcome: approved