Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Відповідач, [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Позивач, [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія паспорту громадянки України - [PERSON], серії [NUMBER]; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 02.04.2008р.; копія витягу РБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.08.2008р. № 20010434; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], паспорт складений 26.08.2008р.; копія державного акту на право власності на земельну ділянку; копія договору купівлі - продажу від 01.06.2008р.; копія розписки від 01.06.2008р.; копія претензії [PERSON] від 01.08.2013р.; квитанція про сплату судового збору. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачу на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 02.04.2008р. належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується витягом РБТІ про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 26.08.2008р. № 20010434. 01 червня 2008р. між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж вищезазначеного житлового будинку. В той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір купівлі-продажу, позивач передала відповідачу обумовлену суму грошей, а відповідач передала документи на житловий будинок. Сторони також домовились, що згодом посвідчать договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Але, у зв'язку з тим, що відповідач виїхала за межі Ренійського району, вони не посвідчили договір належним чином. Крім того, вже після укладання договору позивач дізналась, що відповідач хоча й набула право власності на будинок на підставі рішення суду, але не зареєструвала своє право власності. Державну реєстрацію її прав відповідач здійснила лише вже після укладання договору купівлі - продажу, а саме 26 серпня 2008р. Таким чином, придбане позивачем нерухоме майно було відчужено особою, яка не мала на це право. Після отримання відповідачем правовстановлюючих документів оформити договір нотаріально сторонам так й не вдалось. Тому позивач була вимушена звернутися в суд. Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. По-перше, враховуючи вищевикладене, придбане позивачем нерухоме майно було відчужено особою, яка не мала на це право. А якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо, відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього (ст.330 ЦК України). Так, ст.388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленого для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно ст.397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивач, як добросовісний набувач, у відповідності ст.330 ЦК України набула право власності на житловий будинок [ADDRESS], придбавши у відповідача це нерухоме майно, яке відповідач фактично не мала право відчужувати. У відповідності ст.388 ЦК України, судом було встановлено, що майно придбане позивачем у відповідача, не було загублене власниками, не було вкрадено та не вибувало з володіння власників або особи, якій було передано майно у володіння, не з їхньої волі, іншим шляхом, а тому воно не може бути витребувано у позивача. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов'язки відповідача щодо житлового будинку, встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS], за позивачем як за добросовісним набувачем.

Outcome: approved