Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ПАТ «СК «України» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Ухвалою від 31.01.2017 року за клопотанням позивача до участі у справі у якості третьої особи, без самостійних вимог залучено ТОВ «Фінанс Лайн». В обгрунтування позову [PERSON] зазначив, що 10.12.2015р. о 09 год. 10 хв. на перехресті вул. Лазо та вул. Магнітогорській у м. Краматорську Донецької області, відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по другорядній дорозі, не надав переваги автомобілю [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 15.12.2015р. [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченго ст.124 КУпАП. На момент ДТП, цивільна відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоровю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу ВАЗ-21063, була застрахована в ПАТ «СК «Україна» за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/5553641 від 01.02.2015р. Також зазначив, що в результаті ДТП йому було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 61\~385 грн. 06 коп. Вартість проведення експертизи склала 500 грн. 00 коп. Окрім того, неправомірними діями відповідача [PERSON] йому завдана моральна шкода, що полягає у моральних стражданнях, які він зазнав внаслідок ушкодження свого автомобілю, зміні ритму життя тощо. Розмір завданої йому моральної шкоди оцінює у 5\~000 грн. 00 коп. Враховуючи викладене, просив суд стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду у розмірі 61385 грн. 06 коп., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 500 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 5\~000 грн. 00 коп. та судові витрати. У судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Також зазначив, що він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключено до [PERSON], так як страхова компанія ПАТ «СК «Україна» фактично не існує і отримати страхове відшкодування він не має можливості, хоча і подав усі необхідні для цього документи до ТОВ «Фінанс Лайн», яке здійснює послуги асистансу (агентських послуг у сфері страхування), за договором зі страховою компанією. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що дійсно 10.12.2015р. з його вини сталася ДТП, але його відповідальність була застрахована, а тому відшкодовувати шкоду позивачу повинна саме страхова компанія. Також зазначив, що не згоден з оцінкою завданої [PERSON] шкоди, так як спеціаліст робив висновок на підставі огляду пошкодженого транспортного засобу, який проводився без його участі. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача адвокат [PERSON] також наполягав на відмові у задоволенні позову. Представник відповідача ПАТ «СК «Україна» у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи, без самостійних вимог ТОВ «Фінанс Лайн» у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Допитаний у судовому засіданні експерт [PERSON] показав суду, що 19.12.2015р. ним був складений висновок автотоварознавчого дослідження автомобілю [NUMBER]. Дослідження було проведено у повній відповідності до методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Дослідження проводилось за заявою страхової компанії. Присутність або відсутність учасників ДТП під час проведення огляду пошкодженого автомобілю жодним чином не впливає на висновки дослідження. Заслухавши сторони, експерта, дослідивши письмові докази по справі суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи суд вбачає, що 15 грудня 2015 року постановою Краматорського міського суду Донецької області [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. (а. с. 6) Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, відповідно до встановлених судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення обставин, 10.12.2015р. о 09 год. 10 хв. на перехресті вул. Лазо та вул. Магнітогорській у м. Краматорську Донецької області, відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по другорядній дорозі, не надав переваги автомобілю [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.16.11 ПДР. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ734032 судом встановлено, що власником пошкодженого у ДТП транспортного засобу Хундай І30, д/н [NUMBER], є позивач [PERSON] (а.с.7) Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №230/15 від 19.12.2015р. вартість матеріальної шкоди, завданої володільцю автомобіля [NUMBER], без урахування УТС, складає 61\~385 грн. 06 коп. (а.с.45-63) 11.12.2015р. [PERSON] оплатив послуги з автотоварознавчого дослідження. Вартість послуг становить 500 грн. 00 коп. (а.с.7) Таким чином, судом встановлено, що в результаті ДТП [PERSON] завдана матеріальна шкода на загальну суму 61\~885 грн. 06 коп. При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача [PERSON] щодо неналежного способу визначення позивачем розміру шкоди з тих підстав, що відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У частині 2 ст. 59 ЦПК України закріплено імперативне правило, відповідно до якого обставини справи, що за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідач [PERSON] заперечуючи проти позовних вимог просив суд призначити автотоварознавчу експертизу. Клопотання відповідача було задоволено та 04.04.2017р. по справі була призначена автотоварознавча експертиза у Донецькому НДІ судових експертиз. (а.с.79) 29.06.2017р. у звязку з несплатою вартості експертизи протягом 45 днів експертом суду було повідомлено про неможливість надання висновку. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~ Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження його заперечень проти позову. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «СК «Україна» Згідно полісу обовязкового страхування АІ/5553641 від 31.01.2015р. (а. с. 8) Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 11661168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV\~ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 2231, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик). Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.\~ Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, враховуючи той факт, що [PERSON] на власний розсуд визначив спосіб захисту свого порушеного права та звернувся з позовом про відшкодування шкоди безпосередньо до [PERSON], як до особи, яка завдала шкоди, враховуючи приписи ст.1187 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Приписами ч. 1-4 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що душевні страждання позивача повязані з пошкодженням його майна, а тому, визначення розмір моральних страждань [PERSON] в грошовому еквіваленті слід визначити в розмірі 2\~500 грн. 00 коп., що є співмірним із глибиною таких душевних страждань останнього. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 2\~500 грн. 00 коп. у якості відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.1). Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial