Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третьої особи - Старокостянтинівського районного відділу державної міграційної служби України в Хмельницькій області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову вказує, що на підставі договору купівлі - продажу квартири, укладеним між нею та відповідачами [PERSON],[PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу [PERSON] від 28.05.2010 року, є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до п.14 зазначеного Договору купівлі-продажу відповідачі зобов'язувалися виконати всі дії, пов'язані із зняттям з реєстраційного обліку до 10 червня 2010 року, проте не дивлячись на взяті на себе зобов'язання, відповідачі із реєстраційного обліку не знялися. При цьому відповідачі в добровільному порядку не знімаються з реєстрації за даною адресою, що перешкоджає їй, як власнику, належним чином користуватись та розпоряджатись квартирою. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, де позов підтримала і просила провести розгляд справи у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, до суду не з»явилися, причини неявки суду не повідомили. Представник Старокостянтинівського районного відділу державної міграційної служби України в Хмельницькій області, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з»явився, причини неявки суду не повідомив. У відповідності до ст.224 ч.1 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 28 травня 2010 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 28 травня 2010 року, посвідченого цього ж дня приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №678 , а також витягом Старокостянтинівського БТІ №26667874 від 09 липня 2010 року про державну реєстрацію за позивачкою права власності на спірну квартиру (а.с.6). З 28 листопада 2006 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON], з 06 грудня 2002 року у цій квартирі зареєстрував своє місце проживання [PERSON], а з 08 травня 1987 року у вищезазначеній квартирі зареєстрував своє місце проживання [PERSON], що підтверджується довідкою Старокостянтинівського РС УДМС України в Хмельницькій області №31/3590 від 22 грудня 2014 року (а.с.9). На момент набуття права власності на спірну квартиру позивачкою 28 травня 2010 року, відповідачі залишались зареєстрованими у спірній квартирі, однак на даний час у ній не проживають. Ці обставини підтверджуються: договором купівлі-продажу квартири від 28.05.2010 року, витягом з Державного реєстру правочинів, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Старокостянтинівського БТІ від 09.07.2010 року. довідкою Старокостянтинівської ЖЕК №023392 від 17 травня 2011 року. Відповідно до положень ст.ст.379, 380, 381 ЦК України об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування [ADDRESS] При розподілі судових витрат суд виходить з положень ст.88 ЦПК України і стягує з відповідачів на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 81 грн. 20 коп. з кожного (243,60 грн. : 3).

Outcome: approved