Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

В жовтні 2020 року на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи тим, що вона, [PERSON] (далі - Заявник) є невісткою [PERSON] ( [INFO] ), що померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . Заявник є її єдиною ріднею померлої [PERSON] і після смерті здійснила її поховання. До дня смерті [PERSON] перебувала на обліку в Узинському відділі обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та отримувала пенсію. У зв`язку з тим, що Заявник за власний рахунок здійснила поховання свекрухи, з метою отримання допомоги на поховання пенсіонера, вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в особі Узинського відділу обслуговування громадян із відповідною письмовою заявою, на яку отримала відповідь - лист від 17.07.2020 р., згідно якого її повідомлено про неможливість виплати згаданої допомоги на поховання у зв`язку з розбіжностями в прізвищі померлої пенсіонерки, а саме між свідоцтвом про смерть, в якому прізвище вказане як [PERSON] та матеріалами пенсійної справи, в якій прізвище померлої вказане як [PERSON] . Іншим способом аніж судовим, усунути таку невідповідність неможливо. Правильність прізвища померлої [PERSON] , підтверджується наступними документами: копією паспорту серія [NUMBER] (оригінал вилучено); копією державного акту на земельну ділянку; копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 17.05.2006 р.; копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть; копією заповіту, що посвідчений Макіївської сільською радою від 08 грудня 2017 року; копією довідки Макіївської сільської ради. Зауважує, що свідоцтво про народження сина [PERSON] - [PERSON] видане російською мовою, однак в свідоцтві про смерть її сина [PERSON] , його прізвище зазначене як [PERSON] . Просила суд встановити факт належності [PERSON] ( що народилась [INFO] та померла [INFO] ) правовстановлюючого документу - пенсійної справи (документів пенсійної справи) № 932220129267, яка знаходиться в Узинському відділі обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, що оформлена на ім`я [PERSON] , що народилась [INFO] та померла [INFO] ( а. с. 1-3 ). Ухвалою судді від 12 жовтня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення. Постановлено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження та справу призначено до розгляду в судове зсідання на 09 листопада 2020 року ( а. с. 23 ). Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявна розписка ( а. с. 60 ). До того ж, 17.11.2020 року за вх. № 44217 судом отримано заяву, підписану [PERSON] про розгляд справи без участі заявника та його представника. Заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення, де отримано судову повістку уповноваженою особою 13.11.2020 року. В судовому засіданні, яке відбувалося 09.11.2020 року заявник [PERSON] та її представник [PERSON] , кожний окремо, підтримали заяву, надали пояснення аналогічні викладі в ній та просили її задовольнити. Згідно ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Враховуючи те, що заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області отримала судову повістку 13.11.2020 року, тому повідомлена завчасно про дату, час та місце слухання справи. Заяв та клопотають з боку заінтересованої особи на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Неявка учасника справи, який належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання і від якого не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, не перешкоджає його розгляду. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у продовжені судового розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення надані заявником та її представником в судовому засіданні 09.11.2020 року, приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 статті 315 ЦПК України встановлено перелік справ про встановлення фактів, які розглядає суд. Даний перелік не є вичерпним та ч.2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] є невісткою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] ( а. с. 8 ). До дня смерті [PERSON] , [INFO] перебувала на обліку в Узинському відділі обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та отримувала пенсію, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами ( а. с. 40-45 ). Заявник по справі за власний рахунок здійснила поховання свекрухи, з метою отримання допомоги на поховання пенсіонера, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в особі Узинського відділу обслуговування громадян із відповідною письмовою заявою, на яку отримала відповідь - лист від 17.07.2020 р., згідно якого її повідомлено про неможливість виплати згаданої допомоги на поховання у зв`язку з розбіжностями в прізвищі померлої пенсіонерки, а саме між свідоцтвом про смерть, в якому прізвище вказане як [PERSON] та матеріалами пенсійної справи, в якій прізвище померлої вказане як [PERSON] ( а. с. 17 ). Звертаючись до суду з даною заявою заявник [PERSON] обумовлює її необхідністю встановлення юридичного факту для реалізації останньої права на отримання допомоги на поховання, так як іншим способом аніж судовим, усунути таку невідповідність неможливо. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що дійсно прізвище померлої [PERSON] в різних документах зазначено по різному, а саме прізвище в багатьох документах з апострофом та в деяких без токового. Так, прізвище померлої, як [PERSON] зазначена в наступних документах: копією паспорту серія [NUMBER] (оригінал вилучено); копією державного акту на земельну ділянку; копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 17.05.2006 р.; копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть; копією заповіту, що посвідчений Макіївської сільською радою від 08 грудня 2017 року; копією довідки Макіївської сільської ради ( а. с. 7, 8, 9, 10, 11, 14, 16 ). В інших документах, які наявні в матеріалах справи, які були надані Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, а саме: розпорядження про перерахунок пенсії; копія довідки про заробітну плату № 29, № 7; довідка № 54; копія представлення № 34; копія паспорта; копія ідентифікаційного номера; копія заяв з яких вбачається, що прізвище зазначено, як Семянівська ( а. с. 41-50 ). Отже, відмовляючи Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області в особі Узинського відділу обслуговування громадян заявнику в отриманні допомоги на поховання, останнім було зазначено про розбіжності в прізвищі померлої пенсіонерки, а саме між свідоцтвом про смерть, в якому прізвище вказане як [PERSON] та матеріалами пенсійної справи, в якій прізвище померлої вказане як [PERSON] . Однак, з боку Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в особі Узинського відділу обслуговування громадян було видано пенсійне посвідчення саме на прізвище Сем`янівська ( а. с. 10 ). До того ж, направляючи на адресу заявника пакет документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області в особі Узинського відділу обслуговування громадян додано разом із вище переліченими документами, наступні документи із пенсійної справи, а саме: посвідчення «Ветеран праці», видане на ім`я [PERSON] ( а. с. 51 ); трудова книжка колгоспника, яка видана на ім`я [PERSON] ( а. с. 52 ); сертифікат на право на земельну частку ( пай ) на прізвище [PERSON] ( а. с. 53 ), а також Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області від 03.06.2011 року було спрямоване лист [PERSON] , де також зазначено прізвище, як [PERSON] ( а. с. 54 ). Отже, аналізуючи матеріали справи та наявні в них документи, суд приходить до висновку, що дійсно в документах пенсійної справи містяться відомості про особу з прізвищем, як « [PERSON] » та « [PERSON] », тобто наявні розбіжності в прізвищі. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми прав пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України заначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, під час розгляду вказаної цивільної справи знайшло своє підтвердження належності [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] правовстановлюючого документу - пенсійної справи № 932220129267, яка знаходиться в Узинському відділі обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, що оформлена на ім`я [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що встановлення факту, що має юридчне значення, який просить встановити заявник [PERSON] є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, тому заявлені вимоги є обґрунтовані, а встановлення даного факту має для заявника юридичне значення у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved