Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

В вересні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати виконавчий напис за № 1125, вчинений 29 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про звернення стягнення на нерухоме майно [PERSON] - нежиле приміщення, загальною площею 831,6 кв.м. за адресою: м. Дніпро, вул. Театральна, буд. 2, на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 20 вересня 2016 року [PERSON], отримав по пошті постанову Красногвардійського відділу ДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження від 12.09.2016 року, винесену на підставі виконавчого напису нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 29.12.2015 року № 11258, згідно якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно позивача (предмет іпотеки) та за рахунок коштів, отриманих від його реалізації задовольнити вимоги ПАТ «ОТП Банк», що складаються з суми кредиту в розмірі 96463,61 доларів США та суми процентів за користування кредитом в розмірі 11095,47 доларів США, в гривневому еквіваленті у розмірі 2218330,71 грн. Строк, за який провадиться стягнення - 1 рік 15 днів, а саме: з 27.04.2014 року по 12.05.2015 року. Позивач вважає, що виносячи виконавчий напис, нотаріус не пересвідчився щодо безспірності заборгованості позивача перед ПАТ «ОТП Банк». Як на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, так і на момент подання його для виконання до відділу ДВС, між позивачем та відповідачем існували судові спори стосовно саме заборгованості, а точніше, її відсутності у позивача перед відповідачем. Так, між позивачем та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» 01 червня 2006 року було укладено Кредитний договір № СМ-300/1706/2006. В подальшому, всі права та обовязки кредитора за Кредитним договором перейшли до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк». Згідно положень укладеного Кредитного договору, відповідач зобовязався надати позичальнику (позивачу) споживчий кредит в сумі 529000,00 доларів США на умовах встановлених цим договором, а позичальник зобовязується погашати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та можливі штрафні санкції в порядку і на умовах цього договору. Цільове використання кредиту - на споживчі цілі. Для забезпечення виконання Кредитного договору, між сторонами було укладено Договір іпотеки № РМ-300/1660/2006 від 01.06.2006 року, за умовами якого в іпотеку відповідачу було передано нежиле приміщення, загальною площею 831,6 кв.м., за адресою: м. Дніпро, вул. Театральна, буд. 2, яке складається з: частини приміщення комерційного призначення № 111 у будівлі літ. А'-3, А'-1: у підвалі поз. І-30, І, ІІ, заг. площею 364,9 кв.м.; на першому поверсі поз. І заг. площею 12,6 кв.м.; на третьому поверсі поз. І-25, II, IV, заг. площею 336,5 кв.м.; на мансардному поверсі поз. І-6 заг. площею 117,6 кв.м., що належить на праві власності позивачу. 17 лютого 2015 року за № 22-2/865856 відповідачем було направлено на адресу позивача досудова вимога, згідно якої він вимагав дострокового виконання зобовязань за Кредитним договором в повному обсязі, а саме: впродовж 30 календарних днів з дати відправлення Банком вимоги сплатити наступні суми: суму Кредиту в розмірі 96463,61 доларів США та суму процентів за користування кредитом в розмірі 7543,68 доларів США. На виконання зазначеної досудової вимоги, 30.03.2015 року позивач прийшов до відділення банку з сумою грошей у валюті кредиту з наміром сплатити існуючу заборгованість та зробити частковий достроковий платіж. На що отримав згоду від працівників «ОТП Банк», які підготували Заяву на переказ готівки на поточний рахунок позивача № 305Т00W1IQ від 30.03.2015 року, але касир банківської установи відповідача відділення «Гвардійське» приймати іноземну валюту (долари США) у вигляді монет відмовився. Позивачем того ж дня, у приміщенні відділення «Гвардійське» було власноруч написано заяву до керівництва відділення, з вимогою пояснити відмову. 08 квітня 2015 року у відділенні «Гвардійське» позивач отримав відповідь на свою заяву за № 305-01 -3/316 від 08.04.2015 року за підписами керуючого відділенням та провідного експерта, в якій відповідач мотивував свою відмову тим, що внутрішніми положеннями Банку внесення готівкових коштів іноземної валюти у вигляді монет не передбачено, в той же час стверджуючи, що керується нормативно-правовими актами Національного банку України. 25 серпня 2015 року за № 307-3/2078 від 21.08.2015 року позивач отримав інше за змістом розяснення від банку: «...для можливості прийняття іноземної валюти від фізичних осіб у вигляді монет (валюти долари США) повинне бути відповідне рішення Банку. Таке рішення Банком не приймалось, у звязку з чим Вам було відмовлено у прийняті монет (валюти долари США).». Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2016 року по справі № 200/1329/16-ц, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги позивача та розтлумачено зміст п.3.1. договору № 424 від 23.12.2003 року про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб-резидентів та нерезидентів наступним чином, що Клієнт має право при здійсненні розрахунково-касових операцій за договором № 424 від 23.12.2003 року про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб-резидентів та нерезидентів, вносити готівку іноземної валюти в касу банку у вигляді банкнот і монет, що перебувають в обігу та є законними платіжним засобом на території відповідної держави. В даному рішенні суду, суд встановив, що відмовляючи клієнту у прийнятті та зарахуванні на його поточний рахунок готівкову іноземну валюту у вигляді монет та банкнот, банк порушив Постанови НБУ № 174 та № 365. Тим більше, що умови укладеного договору не містять будь яких обмежень щодо здійснення розрахунку монетами, або недопустимість внесення коштів у вигляді монет клієнтом на свій поточний рахунок, тому до сплати банк повинен приймати як банкноти іноземної валюти (доларів США) так і монети, що мають застосування на території США. З огляду на наведені факти та докази позивач вважає, що в порушення зазначених вимог чинного законодавства, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та спірності характеру правовідносин сторін, чим порушив зазначені норми чинного законодавства. Означене вказує на відсутність у напису сили виконавчого документу, через що, напис підлягає визнанню судом таким, що не підлягає примусовому виконанню. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просив розглянути без участі представника позивача та зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Треті особи в судове засідання також не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 01 червня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № CNL-300/1706/2006, згідно з умовами якого Банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 529000 доларів США, з кінцевою датою повернення кредиту до 01.06.2013 року, а [PERSON] прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку (а.с.11-18). В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором № CNL-300/1706/2006 від 01.06.2006 року, а також усіх додаткових угод до нього, між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] 01 червня 2006 року був укладений Договір іпотеки № РМ-300/1660/2006, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4012 (а.с.19-25). 01 лютого 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір про внесення змін № 1 до Договору іпотеки № РМ-300/1660/2006 від 01.06.2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом. Згідно вищевказаного договору позивач передав Банку в іпотеку належне йому нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Театральна, 2, яке складається з: частини приміщення комерційного призначення № 111 у будівлі літ. А'-3, А'-1: у підвалі поз. І-30, І, ІІ, заг. площею 364,9 кв.м.; на першому поверсі поз. І заг. площею 12,6 кв.м.; на третьому поверсі поз. І-25, II, IV, заг. площею 336,5 кв.м.; на мансардному поверсі поз. І-6 заг. площею 117,6 кв.м. Банк свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 529000 доларів США, які останній отримав особисто, що визнається та не заперечується самим [PERSON] Проте, у порушення умов договору № CNL-300/1706/2006 від 01.06.2006 року, [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав та не здійснив повернення використаних ним кредитних коштів з відсотками позивача. В результаті вищевказаного, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий надпис № 1125 від 29.12.2015 року, щодо стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» суми боргу у розмірі 2218330,71 грн., шляхом звернення стягнення на нежиле приміщення, загальною площею 831,6 кв.м. за адресою: м. Дніпро, вул. Театральна, буд. 2. Оцінюючи правомірність вчинення оспорюваного виконавчого напису, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 2 п. 283 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року за № 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 року за № 283/8882, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання боржником письмової вимоги про усунення порушень. Відповідно до ч. ч. 1, 2 п. 284 вищевказаної Інструкції, нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Відповідно до п. 1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Таким чином, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Так, відповідач (Банк) надав приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] розрахунок заборгованості позивача за Кредитним договором № CNL-300/1706/2006 від 01.06.2006 року, згідно якого заборгованість позивача станом на 12.05.2015 року склала 107559,08 доларів США. Така ж заборгованість зазначена у досудовій вимозі від 02.09.2015 року за вих. № 85-85-2/2224, яка надана нотаріусу, та у спірному виконавчому написі. Разом з тим, досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором № CNL-300/1706/2006 від 01.06.2006 року Банком не направлялася на адресу позивача взагалі і доказів отримання її [PERSON] суду не надано. В свою чергу, Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» була направлена позивачу досудова вимога за вих. № 22-2/865856 про погашення заборгованості за кредитним договором № CNL-300/1706/2006 від 01.06.2006 року, згідно якої позивач має протягом 30 днів погасити заборгованість за кредитом, яка складається з: сума кредиту - 96463,61 доларів США; сума відсотків за користування кредитом - 7543,68 доларів США. Тобто, заборгованості є різними. Крім того, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року по цивільній справі № 200/1329/16-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року, встановлено, що 30 березня 2015 року позивач звернувся до відділення Банку «Гвардійське» з метою поповнити поточний рахунок на суму 20000 доларів США у вигляді монет. Працівниками Банку було підготовлено Заяву на переказ готівки на поточний рахунок позивача № 305Т00W1IQ від 30.03.2015року на суму 20000,00 доларів США. Але касир відділення Банку «Гвардійське» приймати іноземну валюту (долари США) у вигляді монет відмовився, у звязку з чим [PERSON] у приміщенні відділення «Гвардійське» було написано заяву до керівництва відділення, з вимогою пояснити відмову. 08 квітня 2015року позивач отримав відповідь на свою заяву № 305-01-3/316 за підписами керуючого відділенням та провідного експерта, в якій відповідач мотивував свою відмову тим, що внутрішніми положеннями Банку внесення готівкових коштів іноземної валюти у вигляді монет не передбачено. 01 липня 2015 року позивач звернувся до відділення Банку «Калинове», з метою поповнити поточний рахунок на суму 104008 доларів США у вигляді монет та банкнот. Працівниками «ОТП Банк» було виготовлено заяву на переказ готівки на поточний рахунок [PERSON] № 307Т0116028 від 01.07.2015року на суму 104008,00 доларів США. Але касир відділення Банку «Калинове» відмовився приймати іноземну валюту (долари США) у вигляді монет та банкнот, у звязку з чим [PERSON] склав письмову заяву з вимогою пояснити відмову у зарахуванні на поточний рахунок коштів у вигляді монет та банкнот (доларів США) для погашення боргових зобовязань перед Банком по досудовій вимозі. Позивач отримав відповідь на свою заяву за №307-3/2055 від 20.07.2015 року за підписами керуючого відділенням та експерта з обслуговування, в якій зазначено, що банком прийняте відповідне рішення, згідно якого Банк (операційні каси Банку) не приймають іноземну валюту у вигляді монет. Після цього, за №307-3/2078 від 21.08.2015року позивач отримав наступне розяснення від Банку, що для можливості прийняття іноземної валюти від фізичних осіб у вигляді монет (валюти долари США) повинне бути відповідне рішення Банку. Таке рішення Банком не приймалось, в звязку з чим позивачу було відмовлено у прийняті монет (валюти долари США). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вищевказані обставини доказуванню не підлягають, оскільки вони встановлені рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року по цивільній справі № 200/1329/16-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року. Тобто, наведені обставини свідчать, що до заяви про вчинення виконавчого напису додані документи, які не підтверджують безспірність заборгованості боржника за вказаним кредитним договором, а відтак, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинив виконавчий напис від 29 грудня 2015 року за реєстровим № 1125 про звернення стягнення на нежиле приміщення, загальною площею 831,6 кв.м. за адресою: м. Дніпро, вул. Театральна, буд. 2, в порушення вимог ст. ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» та «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», якими передбачено умови вчинення виконавчих написів. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за № 1125, вчинений 29 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про звернення стягнення на нерухоме майно [PERSON] - нежиле приміщення, загальною площею 831,6 кв.м. за адресою: м. Дніпро, вул. Театральна, буд. 2, на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved