Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності, про що надали письмові заяви. Позивач, його представник на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся із відповідними вимогами та просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя її чоловікові [PERSON] належало: -? частина житлового будинку із надвірними спорудами № 80 по вул. Українська в м. Рені Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 31.01.1986 р., зареєстровано в реєстрі за № 210, технічним паспортом на вказаний житловий будинок, складеного Ренійським БТІ 01.07.2016 р. Інша ? частина житлового будинку із надвірними спорудами № 80 по вул. Українська в м. Рені Одеської області належить відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 31.01.1986 р., зареєстровано в реєстрі за № 210, технічним паспортом на вказаний житловий будинок, складеного Ренійським БТІ 01.07.2016 р. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 09.04.2005р. - помер. Спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. До кола спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] увійшли наступні особи: дружина [PERSON] (позивач), донька [PERSON] (відповідачка), мати [PERSON], яка померла 20.07.2014 р., актовий запис № 335, зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції Одеської області. Інших спадкоємців на момент розгляду справи судом не встановлено. На день смерті спадкодавця разом із ним у житловому будинку № 80 по вул. Українська в м. Рені, проживали його дружина та донька, [PERSON] та [PERSON] відповідно, які мешкають у вказаному будинку по сьогодення, тобто, вже більш як 12 років (з дня смерті [PERSON]В.). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому ? частку спірного житлового будинку, як на об`єкт спадщини, яка на момент смерті належала померлому спадкодавцю. Таким чином, у відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак позивачка та її донька [PERSON] прийняли спадщину з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини, позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем. Протягом строку, встанволеного для прийняття спадщини з моменту її відкриття, позивач про відмову від спадщини не заявляла, а отже фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON], в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вступом в управління та володіння спадковим майном. Враховуючі ці обставини, позивачка пізніше звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на ? частку спірного житлового будинку, однак їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, (який не був належним чином зареєстрований у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), про що 23.08.2016р. нотаріусом було винесено вмотивовану постанову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на частину житлового будинку, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, та в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка [PERSON] не заперечувала, щоб позивачка оформила право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця на своє ім'я, інших спадкоємців не встановлено. Також, враховуючи той факт, що співвласником ? частки житлового будинку з надвірними спорудами № 80 по вул. Українська в м. Рені є [PERSON] (відповідач), який на протязі 21 року не несе ніяких зобовязань, щодо своєї частки у праві спільної часткової власності на спірний житловий будинок, позивачка вимушена була порушити питання про визнання за нею права власності на ? частки, належної [PERSON] майна, в порядку набувальної давності. Так, починаючи з 2005р. (після смерті [PERSON]В.) по теперішній час позивачка фактично, відкрито та безперервно володіє житловим будинком з надвірними спорудами № 80 по вул. Українська в м. Рені Одеської області, стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги (про що були укладені відповідні договори) та ін. З 2005 р. відповідач [PERSON], як власник ? частки вищевказаного нерухомого майна, жодного разу не витребував у позивачці майно, вимог щодо повернення свої частки у спірному майні не висував, на будинок не претендує та не заперечує, щоб позивачка оформила на себе право власності на нерухоме майно. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що вона правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим нерухомим майном більше десяти років, а тому набула право власності на житловий будинок з надвірними спорудами № 80 по вул. Українська в м. Рені Одеської області, оскільки з 2005р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, як фактичний власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на вищевказану нерухомість. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). У відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак позивач на момент смерті [PERSON], мешкала разом із ним, після його смерті продовжувала проживати на житлоплощі спірного спадкового будинку, отже фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, та в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не було проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно у Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, таким чином нотаріус не може оформити та видати свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця, у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті, про що нотаріусом було винесено вмотивовану постанову від 23.08.2016 р., у звязку із чим позивач була вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на ? частку вказаного спірного житлового будинку, з підстав прийняття спадщини за законом, однак, з незалежних від неї причин вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на частину вищевказаного обєкту спадкового майна, у звязку із чим була вимушений звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, починаючи з 2005р. (після смерті [PERSON]В.) по теперішній час позивачка фактично, відкрито та безперервно володіє у тому числі ? часткою житлового будинку з надвірними спорудами № 80 по вул. Українська в м. Рені Одеської області, яка належить відповідачу [PERSON], стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, тощо. За весь час володіння позивачкою будинком, [PERSON] як власник ? частки нерухомого майна, не предявляв до позивачки жодних вимог про витребування нерухомості, не брав участі у її утриманні та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач [PERSON], не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою житловим будинком є добросовісним (тобто позивачка вважає, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки починаючи з 2005 р., вона фактично володіє та користується нерухомим майном ), правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання квартири, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок з надвірними спорудами № 80 по вул. Українська в м. Рені Одеської області цілком з законних підстав був переданий у володіння та користування позивачки, внаслідок чого у останньої виникло право власності на нього із спадкових правовідносин (після смерті [PERSON]В.) та за набувальною давністю.

Outcome: approved