Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за розпискою від 11 серпня 2017 року у розмірі 10439,30 доларів США, в гривневому еквіваленті 283488,05 грн., що складається з основного боргу у розмірі 10000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 271558,49 грн., 3% річних у розмірі 83,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 2253,95 грн., процентів за користування коштами в розмірі 356,30 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 9675,57 грн., та судовий збір у розмірі 2835,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 11 серпня 2017 року він з відповідачем уклали договір позики, за яким він передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США. Договір було укладено у письмовій формі у вигляді розписки. У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув, ухиляється від зустрічі з ним, а тому він звернувся до суду з даним позовом. Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується телефонограмою (а.с.104), але доказів поважності причини неявки суду не надав, тому суд визнає неявку [PERSON] не поважною та вважає за необхідне розглянути справу у його відсутність враховуючи конкретні обставини справи, встановлені\~строки розгляду справи та те, що неявка відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання без поважних причин згідно\~не тягне відкладення розгляду справи. Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Право кожного на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановлений законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~та ст. 4, 5 ЦПК України. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період з дня надходження до суду позовної заяви до завершення виконання рішення суду. Право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (рішення ЄСПП у справі «[PERSON] проти Італії»). Європейський суд дотримується думки, що неможливість особи домогтися виконання рішення протягом тривалого часу становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном у сенсі пункту 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції. (рішення ЄСПП у справі «Шмалько проти України»). Обов'язок забезпечувати ефективну реалізацію прав, захищених цим документом, має бути результатом позитивних обов'язків держави (зокрема, рішення ЄСПП у справі «X і Y проти Нідерландів»), ці позитивні зобов'язання повинні встановлювати певні засоби, потрібні для захисту права на власність (рішення ЄСПП у справі «Лопез Остра проти Іспанії»). Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються (для позивача це стаття 1 Першого Протоколу), має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення ЄСПП у справі «Кудла проти Польщі»). Суд не зобовязаний відкладати засідання, якщо сторона навіть вперше не зявилася на розгляд і має право ухвалити рішення за наявними у справі матеріалами, про що Вищий Господарський Суд України виклав в своїй постанові від 07 липня 2016 року у справі № 910/21819/15. ВГС України підкреслив, що підставою для відкладення є не відсутність представника сторони, а саме неможливість вирішити спір у судовому засіданні, тобто відкладення справи є правом, а\~ не обовязком суду. Якщо матеріалів у справі достатньо і суд правильно застосовує при вирішенні спору законодавство, то відсутність представника сторони вже ні на що не впливає. Єдиною умовою в такому випадку для суду, щоб рішення не було скасоване у вищих судових інстанціях, це належне повідомлення сторін та учасників справи про час та місце розгляду справи, зокрема відсутність в матеріалах справи поштових повернень про невручення стороні відповідних повідомлень суду. В силу вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (параграф 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до положень ст. 210 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи вказаної категорії протягом розумного строку, при цьому, згідно з ухвалою судді провадження по справі було відкрито 26 січня 2018 року, а відповідно до положень ст. 2 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Чергове відкладення розгляду справи, сприятиме порушенню гарантованих державою прав та інтересів [PERSON], а навмисне затягування [PERSON] розгляду справи унеможливить вчасний розгляд справи судом. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Встановлено, що 11 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, підтверджений розпискою (оригінал а.с.121), за яким відповідач зобовязався повернути позивачу грошові кошти у розмірі 10000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на момент укладення договору складало 271558,49 грн., до 24 серпня 2017 року. Вищевказаний договір позики (розписка) підписаний відповідачем в присутності двох свідків [PERSON] (а.с.112,120) та [PERSON] (а.с.114-116,122), отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Отже факт знаходження боргового документа оригіналу розписки у [PERSON], який був вилучений судом та зберігається в матеріалах справи, свідчить про невиконання із сторони [PERSON] своїх боргових зобов'язань. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по договору позики (розписки) із сторони [PERSON] перед [PERSON] Відповідач грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернув, а тому суд прийшов до висновку, що основний борг відповідача складає 10000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 271558,49 грн., які необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами складають: за період з 25.08.2017 року по 26.10.2017 року у розмірі 215,75 доларів США, за період з 27.10.2017 року по 04.12.2017 року у розмірі 140,55 доларів США, а всього проценти складають 356,30 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 04 грудня 2017 року складає 9675 грн. 57 коп. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, сума 3% річних з суми боргу у розмірі 83,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 04 грудня 2017 року складає 2253 грн. 95 коп. Таким чином, загальна сума, яка належить до сплати позивачу, визначається наступним чином: основний борг у розмірі 10000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 271558,49 грн., 3% річних у розмірі 83,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 2253,95 грн., процентів за користування коштами в розмірі 356,30 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 9675,57 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 2835,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved