Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

В грудні 2019 року до суду надійшов позов [PERSON] про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини, в якому зазначено, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 21 листопада 2016 року з нього на користь [PERSON] на утримання їх дитини [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. На даний час позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, має на утриманні ще одну дитину [PERSON] , 2009 року народження, тому не має можливості сплачувати встановлений судом розмір аліментів. Посилаючись на викладені вище обставини, а також враховуючи положення ч. 1 ст. 192 СК України, позивач просить зменшити розмір аліментів, при цьому він не вказує як саме зменшити, та змінити розмір аліментів, які стягуються із нього, із 1/4 частини до твердої грошової суми 2000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 04 вересня 2020 року судом була прийнята зустрічна позовна заява [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в якому просила стягнути з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] аліменти у розмірі ј частини доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав, проти задоволення зустрічного позову категорично заперечував. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] з первісним позовом не погодилась, зазначила, що немає підстав для його задоволення та просила задовольнити зустрічну позовну заяву. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 62). Рішенням Сумського районного суду Сумської області № 587/1896/16-ц від 21.11.2016 року з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , стягнуто щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20 вересня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини [PERSON] , на підставі якого був виданий виконавчий лист (а. с. 8). В подальшому шлюб між сторонам було розірвано. Також з матеріалів справи вбачається, що 22 липня 2017 року позивач зареєстрував шлюб із [PERSON] , яка має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідно до довідки відділу ЦНАП м. Суми № 14.03-08/49949 від 26 листопада 2019 року позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , з дружиною [PERSON] та [PERSON] (а. с. 11). Крім того, позивач надав в якості доказів інформацію КНП «Клінічна лікарня № 5», з яких вбачається, що його дружина [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні (а.с. 12-13). Згідно з довідкою Сумського центру зайнятості [PERSON] з 29 листопада 2019 року перебуває на обліку як безробітній (а.с. 14). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в свою чергу зазначила, що отримує незначний дохід, тому потребує матеріальної допомоги на утримання дитини, батьком якої є відповідач за зустрічним позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У справах про зміну розміру аліментів підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такий висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, зміна розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку обставин, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 81, ст. 76 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Всупереч вказаним вимогам законів позивачем не надано доказів на підтвердження того, що з часу примусового стягнення аліментів, настала будь-яка з обставин, передбачених ч. 2 ст. 192 СК України, яка б була підставою зменшення розміру аліментів. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] мотивував свої вимоги тим, що на його утриманні перебуває двоє дітей, дружина, яка потребує лікування, він не працює, у зв`язку з чим не має можливості сплачувати встановлений судом розмір аліментів, а тому аліменти, які з нього стягуються, підлягають зменшенню. У судовому засіданні позивач зазначив, що неможливо влаштуватися на гарну роботу, а тому на даний час стоїть на обліку в центрі зайнятості. Суд вважає, що тимчасове безробіття позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що він є працездатною, здоровою людиною. Саме такий правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №464/3480/17. Окрім того, позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що зменшення розміру аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини викликано утриманням його другої неповнолітньої дитини. Проте, суд погодитись з вказаним фактом не може, оскільки в свідоцтві про народження [PERSON] батьком вказано [PERSON] , а тому обов`язок утримання прокладено саме на нього, а не на позивача. (а.с. 10). З огляду на викладене, суд вважає, що на даний час підстав для зменшення розміру аліментів не вбачається, у зв`язку з чим у задоволенні первісного позову [PERSON] необхідно відмовити. За викладених обставин задоволення зустрічного позову в повному обсязі не суперечить діючому законодавству, оскільки законом передбаченого стягнення аліментів на утримання дитини не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved