Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

В вересні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, в якій зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В зазначеному будинку крім позивачки ніхто не зареєстрований, однак проживає відповідач о справі, з яким було розірвано шлюб 15.05.2000 року. [PERSON] провокує скандали, влаштовує бійки. Позивач зверталась до органів поліції. У зв`язку з наведеним позивач просить позов задовольнити, яким зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення. В судове засідання сторони з`явились. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.12.2016 року по справі №504/3860/16-ц за позовом [PERSON] до Новомиколаївської сільської ради Лиманського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі. Визнано за [PERSON] право приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Рішення вступило в законну силу. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.01.2017 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1156008551227 належить [PERSON] на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області. Згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.05.2000 року по справі №2-215/2000 за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб, укладений 02.11.1991 року було розірвано. Відповідно до довідки Новомиколаївської сільської ради Лиманського району Одеської області від 23.08.2017 року №02-13/382, [PERSON] , 1965 року народження, зареєстрований в [ADDRESS] . Згідно довідки Новомиколаївської сільської ради Лиманського району Одеської області від 14.08.2017 року №02-13/362, [PERSON] , 1972 року народження, зареєстрована в [ADDRESS] , одна. Відповідно до висновку за результатом розгляду повідомлення [PERSON] Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області від 30.12.2016 року, гр. [PERSON] та гр. [PERSON] офіційно розлучені, але продовжують спільно мешкати. В діях [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з чим відносно останнього складено адміністративний протокол, матеріали адміністративної справи відправлені на розгляд до Лиманського районного суду Одеської області. Відповідно до ст.ст.41,\~47 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Матеріалами справи та поясненнями позивача в ході розгляду справи підтверджено факт неодноразових звернень позивача до поліції, у зв`язку із систематичним порушенням відповідача, який не є власником житлового будинку, правил проживання в ньому, порушуючи при цьому права та інтереси власника будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~ст.116ч.1ЖК України\~виселенню підлягають особи, які систематично порушують [PERSON] співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. Відповідно 157\~ЖК України\~членів сім`ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою\~статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 за №2 при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116\~ЖК\~осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжитті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Outcome: approved