Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом, в якому просила визнати недійсним розірваний договір між батьками [PERSON] та [PERSON] Про сплату аліментів на дитину від 15.07.2016, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А., зареєстрований в реєстрі за №1903, як такий, що вчинений під впливом помилки. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 26.07.2002 до 15.07.2014 вона, [PERSON] , перебувала у шлюбі з відповідачем. У шлюбі в них народилась донька - [PERSON] . У липні 2016 року вона виявила намір виїхати до Держави Ізраїль на постійне місце проживання, однак донька відмовилась виїжджати разом із нею. У зв`язку із цим, рішеннями суду було змінено місце проживання [PERSON] - визначено з батьком та стягнуто на її утримання аліменти на користь [PERSON] .. Між нею та [PERSON] було укладено договір на вимогу відповідача про сплату аліментів на дитину. У квітні 2017 року вона була вимушена повернутись до України, оскільки не отримала право на постійне проживання в Державі Ізраїль. Рішенням суду від 07.12.2017 договір між сторонами було розірвано. 16.05.2017 відповідач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості по сплаті аліментів відповідно до договору. Вважає, що договір було вчинено під впливом помилки, оскільки вона не могла передбачити те, що їй буде відмовлено у наданні права на постійне проживання, а зміна обставин зумовлена причинами, які вона не могла усунути після їх виникнення. Крім того, в порушення умов договору, відповідач по справі пред`явив до виконання виконавчий лист по справі та з травня 2016 року отримує аліменти за виконавчим листом. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Лукій В.В. підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Вказав, що укладаючи спірний договір позивач вважала, що рішення суду про стягнення з неї аліментів не буде виконуватись, оскільки вони з відповідачем визначили інший порядок утримання нею доньки, і відобразили його в спірному договорі. Зазначив, що на даний час відповідач по справі намагається стягнути з позивача аліменти на утримання дитини в подвійному розмірі - як за рішенням суду, так і за договором. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач надіслав суду відзив на позов в якому вказав, що заперечує проти задоволення вимог в повному обсязі. Зазначив, що спірний договір було укладено за взаємною згодою з метою врегулювання питань утримання [PERSON] , яка залишилась проживати разом з ним. Вважає, що викладені позивачем доводи, на обґрунтування наявності помилки під час укладення договору, були покладені позивачем і в основу позову про розірвання договору. Звертав увагу, що позивачем не було надано відповідних документів, виданих компетентними органами Держави Ізраїль, про відмову [PERSON] у наданні права на постійне проживання. Вважає, що повернення позивача в Україну після укладення договору не місить ознак помилки в розумінні ст.229 ЦК України. На його думку, на даний час предмет спору відсутній, оскільки спірний договір було розірвано за рішенням суду. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечував. Вказав, що перебуваючи на території Держави Ізраїль [PERSON] не виконувала умови договору і лише в січні 2017 року він отримав від неї лист і з вимогою надання реквізитів для зарахування аліментів в дол.США. Разом із тим, коштів так і не отримав. Батько позивача погасив заборгованість по сплаті аліментів за рішенням суду. ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ Третя особа, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А., в судове засідання не з`явилась, пояснень суду не надала. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва пр. народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Автозаводського районного управління юстиції м.Кременчука Полтавської області. 15 липня 2014 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області було ухвалено рішення по справі №524/5916/14-ц, яким розірвано шлюб між сторонами та місце проживання [PERSON] , [INFO] визначено з матір`ю. За рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 04.08.2015 по справі 524/5628/15-ц з [PERSON] , було стягнуто аліментів на користь [PERSON] , на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06.07.2015, тобто з моменту пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.07.2016 по справі №524/3960/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання, позов [PERSON] задоволено: визначено нове місце проживання дитини, [PERSON] , - з її батьком , [PERSON] , за його місцем проживання; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини, [PERSON] , аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30.05.2016 і до досягнення дитиною повноліття. 15 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір між батьками про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А.. Відповідно до умов договору він укладався між батьками у зв`язку із виїздом [PERSON] на постійне місце проживання до Держави Ізраїль; договір набуває чинності з дня перетину [PERSON] кордону України для переїзду на постійне місце проживання до Держави Ізраїль та діє до досягнення дитиною повноліття. З наданої відповідачем відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, [PERSON] виїхала до Держави Ізраїль 09 листопада 2016 року. 07 грудня 2017 року Автозаводським районним судом м.Кременчука було ухвалено рішення по справі №524/4898/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на дитину, яким задоволено позов та розірвано договір між батьками про сплату аліментів на дитину, укладений 15.07.2016 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А., зареєстрований в реєстрі за № 1903. Вказаним рішенням суду було встановлено, що 04.04.2017 в паспорті громадянина України для виїзду за кордон на ім`я [PERSON] анульовано штамп «постійне проживання» та 03.05.2017 позивачу виданий паспорт громадянина України № [NUMBER] . Вказане, на думку суду, свідчило про те, що обставини, які слугували підставою для укладення спірного договору на даний час змінились. Згідно довідки державного виконавця Автозаводського ВДВС м.Кременчук ГТУЮ в Полтавській області від 16.05.2017 №43285 заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом №524/3960/16 від 19.07.2016 станом 15.05.2017 відсутня. НОРМИ ПРАВА Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст..180, ч.ч.1, 2 ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ОЦІНКА СУДУ Оцінюючи доводи сторін, викладені ними, суд відзначає наступне. Враховуючи те, що предметом спору є, зокрема, недійсність договору між батьками про сплату аліментів на дитину, з моменту його укладання, суд не може погодитись із доводами відповідача про те, що у зв`язку із розірванням договору за рішенням суду на даний час відсутній предмет спору. Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Істотність помилки встановлює суд. Істотне значення має помилка не щодо будь-яких властивостей та якостей речі, а саме таких, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Неправильне уявлення про будь-які інші обставини, крім тих, які зазначені в законі, не може бути підставою для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом помилки. Не є істотною помилка в мотивах правочину, тобто в причинах, які спонукали до його вчинення, крім випадків, встановлених законом. Аналогічні роз`яснення містяться в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» та в п.11 Аналізу окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», проведеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи 456/1339/16-ц вказав, що: «Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки, необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК України розуміє: помилку в характері (природі) правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей та якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Під природою правочину слід розуміти юридичну природу того чи іншого правочину, тобто, основні (типові) характеристики, притаманні зазвичай правочинам цього виду. Істотне значення має помилка не щодо будь-яких властивостей та якостей речі, а саме таких, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Неправильне уявлення про будь-які інші обставини, крім тих, які зазначені в законі, не може бути підставою для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом помилки. Це стосується і особи контрагента (навіть у тому випадку, коли особа контрагента має істотне для правочину значення).» Так, обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що як би вона могла передбачити те, що їй буде відмовлено у наданні права на постійне проживання в Державі Ізраїль, вона б не уклала спірний договір. Однак, суд не може погодиться із тим, що зміна обставин свідчить про укладення спірного договору під впливом помилки, з наступних підстав. Так, відповідно до умов спірного договору, сторони підтвердили, що Договір не носить характеру удаваного правочину, не приховує інший правочин і відповідає намірам сторін створити для себе та дитини юридичні наслідки. Також, підписанням спірного договору сторони підтвердили, що договір уклали добровільно, без впливу оману та попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами чинного законодавства, що регулюють укладений правочин. Суд враховує, що спірний договір нотаріально посвідчений і нотаріусом було роз`яснено зміст статей Сімейного кодексу України, які регулюють питання утримання дитини. Суд також приймає до уваги те, що на момент укладення договору були відсутні обставини щодо яких позивач помилявся, крім того такі обставини були відсутні і на час виїзду позивача до Держави Ізраїль. Суд відзначає, що позивачем не було доведено належними та допустимими докази, те що на момент укладання спірного договору вона помилялась щодо природи правочину, або щодо тих прав та обов`язків, які сторони визначили у договорі. Також, суд вважає слушними доводи відповідача про те, що зміна обставин - повернення позивача на територію України для подальшого проживання, є підставою для розірвання договору, однак не свідчить про існування помилки на момент його укладення. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] про визнання недійсним розірваного договору між батьками про сплату аліментів задоволенню не підлягає. Відповідно до п.2 ч.2 ст..141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу відповідачем надано суду копію договору про надання правничої допомоги №04/02 від 08.10.2018, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №485, копію акту приймання наданих послуг(виконаних робіт) від 22.10.2018 та копію квитанції до прибуткового касового ордера №3 від 22.10.2018 про сплату 3150 грн відповідно до договору №04/02 від 08.10.2018. Згідно положень ст..141 ЦПК України вказані витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Судовий збір суд покладає на позивача.

Outcome: approved