Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

В вересні 2019р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Волкова О.Ю., в якому просив суд: - визнати зобов`язання позивача за кредитним договором № 200181453 від 30 грудня 2104р. (далі по тексту - кредитний договір) припиненими (далі по тексту - вимога № 1); - зобов`язати відповідача вилучити із бухгалтерського обліку та програмного забезпечення АБСБ2 відомості про прострочену заборгованість по нарахованим відсоткам за кредитним договором, укладеним між сторонами (далі по тексту - вимога № 2); - зобов`язати відповідача вилучити з бази даних кредитних історій, ведення якого здійснюється ТОВ «Українське бюро кредитних історій» відомості про прострочену заборгованість по нарахованим відсоткам по кредитному договору, укладеному між сторонами (далі по тексту - вимога № 3); Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 грудня 2014р. між сторонами був укладений кредитний договір. 19 травня 2016р. відповідач відступив на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до позивача за кредитним договором, відповідно до договору факторингу за № 1905 та реєстру прав вимог від 19 травня 2016р. № 1. 20 травня 2016р. ТОВ «ФК «Плеяда» відступило на користь ТОВ «ФК «Фагор» право вимоги до позивача за кредитним договором, відповідно до договору факторингу за № 1 та реєстру прав вимог від 20 травня 2016р. № 1. Після отримання позивачем від первісного кредитора повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором, позивачем були здійсненні дії щодо належного виконання зобов`язань за кредитним договором шляхом перерахування всієї суми заборгованості на користь нового кредитора ТОВ «ФК «Фагор» та отримання довідки від нового кредитора від 04 січня 2017р. про повне погашення заборгованості за кредитним договором. Під час звернення до іншої банківської установи для отримання чергового кредиту, позивач дізнався, що йому відмовлено у надані кредиту, оскільки відповідачем в бази даних кредитних історій, ведення якого здійснюється ТОВ «Українське бюро кредитних історій» подані відомості про невиконання позивачем зобов`язань за кредитним договором, а правочини щодо уступки прав вимоги за кредитним договором відповідачем не визнаються взагалі. Оскільки договори про відступлення прав вимоги не визнанні в установленому законом порядку недійсними і на думку позивача, оскільки на час виконання ним зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором договір про відступлення права вимоги був дійсним, і кредитні зобов`язання виконанні ним в повному обсязі, а тому кредитні зобов`язання за кредитним договором є припиненими. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2019р. відкрито провадження поправі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09 січня 2020р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки в порядку господарського судочинства здійснюється розгляд питання про недійсність договорів факторингу, які були укладенні з ТОВ «ФК «Плеяда», та в подальшому з ТОВ «ФК «Фагор». Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. До судового засідання стороною позивача було подано на адресу суду заяви про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові. Відповідач, про час та місце розгляду справи, був повідомлений в установленому законом порядку, свого представника до суду не направив, поважності причин неявки не повідомив. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й інші юридичні факти. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошувала, що ним, як боржником за кредитним договором, укладеним з відповідачем, після отримання від первісного кредитора повідомлення про укладення 19 травня 2016р. між відповідачем та ТОВ «ФК «Плеяда» договору факторингу за № 1905 та реєстру прав вимог від 19 травня 2016р. № 1 та 20 травня 2016р., укладення між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» договору факторингу за № 1 та реєстру прав вимог від 20 травня 2016р. № 1, було здійснення виконання зобов`язань за кредитним договором на користь нового кредитора ТОВ «ФК Фагор», а тому сторона позивача вважає, що зобов`язання за цим кредитним договором припинилися, у зв`язку з їх повним виконанням позивачем, про що останнім було отримано довідку від ТОВ «ФК «Фагор». Судом встановлено, що Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021р. по справі № 910/11298/16, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на рішення Господарського суду м. Києва від 04 березня 2021р. у справі № 910/11298/16 - задоволено. Рішення Господарського суду м. Києва від 04 березня 2021р. у справі № 910/11298/16 скасовано, в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016р. № 1905, а саме: зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з договором факторингу від 19 травня 2016р. № 1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016р. № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016р. №1905, реєстрах прав вимог від 19 травня 2016р. № 1 та від 20 травня 2016р. № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20 травня 2016р. № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20 травня 2016р. № 1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Зобов`язано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський», згідно договору факторингу від 19 травня 2016р. № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016р. № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016р. № 1905, реєстрах прав вимог до нього від 19 травня 2016р. № 1 та від 20 травня 2016р. № 2, актах прийому-передачі від 20 травня 2016р. до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20 травня 2016р. № 1 та додатках до нього. Здійснено розподіл судових витрат. Так, згідно з положеннями ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. ст. 215, 216 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Таким чином, з урахуванням положень ст. 216 ЦК України, суд вважає, що стороною позивача не були виконанні належним чином кредитні зобов`язання з повернення суми боргу за кредитним договором, враховуючи те, що ТОВ «ФК «Фагор» не набув статусу нового кредитора за кредитним договором. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині вимоги № 1. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимоги № 1, то відсутні правові підстави для задоволення і вимоги № 2 і № 3, як похідні від вимоги № 1. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed