Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутність. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS]; копія рішення Котловинської сільської ради Ренійсьького району № 43 від 08.12.1993р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості будинку; копія Державного акту [NUMBER] на право власності на земельну ділянку ; копія довідки відділу Держгеокадастру у Ренійському районі від 28.10.2016р.; копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.09.2016р.; копія Державного акту [NUMBER] на право власності на земельну ділянку; копія витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки; копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.11.2016 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є сином нині померлого [PERSON] За життя йому належало: житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] земельні ділянки площею 1,50 га та 0,2353 га на підставі державних актів на земельні ділянки [NUMBER] та [NUMBER]. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO]. - помер. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач не звернуся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Цього не зробив і відповідач. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивача за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у зв'язку із тим, що на той час право власності на житловий будинок не було належним чином зареєстроване у Державному реєстрі прав власності на нерухомість, а на земельні ділянки були відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок та на земельні ділянки, як на об'єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. На момент смерті [PERSON] разом із ним мешкав позивач та відповідач - його дружина. Відповідач за прийняттям спадщини після смерті чоловіка не зверталася, на неї не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивач. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом. Він прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя [PERSON] не було належним чином зареєстровано право власності на нерухомість та ін. , у зв'язку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємиця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (догляд за спадковою нерухомістю, сплата витрат по утриманню будинком, користуванням земельними ділянками та ін.). Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності спадкове майно.

Outcome: approved