Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить усунути [PERSON] , [INFO] , від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , спадкоємцями за законом є вона - [PERSON] , та їх сини [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] . Померлий [PERSON] був особою похилого віку, часто хворів, останні роки не міг самостійно себе обслуговувати та потребував постійної сторонньої допомоги, не міг вільно та самостійно пересуватись. Доглядом померлого чоловіка, забезпеченням його ліками, продуктами та побутовим обслуговуванням по мірі можливостей займалась, зокрема, позивач та син [PERSON] [PERSON] з 1989 року не проживав разом з позивачем та померлим. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 09.07.2012 року [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Так, жодного разу відповідач не приїжджав до родини та не мав наміру надавати батькам будь-якої матеріальної чи іншої допомоги, не надавав грошей на життєві потреби та придбання ліків. Поховання померлого чоловіка проходило без участі відповідача. Також, позивач за власні кошти здійснила поховання та придбала всі необхідні речі для померлого чоловіка. Так, як її чоловік - [PERSON] був похилого віку, протягом останніх років хворів на різні хвороби, потребував сторонньої допомоги та піклування, а його доглядом, утриманням та піклуванням [PERSON] не займався і не бажав цього робити, хоча мав таку можливість. Так, як позивач також є спадкоємицею за законом, то змушена звернутись з зазначеною позовною заявою до суду для захисту своїх майнових та соціальних прав на отримання спадкового майна померлого. Окрім того, з часу смерті її чоловіка і по даний час відповідач взагалі не з`являється і не приймає жодної участі в утриманні та розпорядженні спадковим майном, що також порушує її законні права та інтереси. Наданий час їй не відоме місце проживання відповідача. Викладені обставини змусили позивача звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивач та її представник в судове засідання не прибули, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав наполягав на їх задоволенні, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не одноразово не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Приймаючи до уваги, що сторона позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно зі свідоцтвом про право власності від 06.01.2005 року вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожному по 1/3 частки, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6154150 від 10.01.2005 року (а.с.8-9). Згідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , помер [INFO] (а.с.6). Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 09.07.2012 року [PERSON] , [INFO] , було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). З письмових пояснень свідка [PERSON] вбачається, що в 2011 році помер [PERSON] , десь з 2008 року померлий постійно хворів та потребував сторонньої допомоги. Відповідач по справі, знав про стан здоров`я батька, однак ніякої допомоги не надавав, ухилявся від покладених на нього законом обов`язків. Допомогу та догляд забезпечували він та його матір [PERSON] . Відповідач - [PERSON] з 1989 року в родині не проживав. З Акту вуличного комітету від 30.11.2018 року вбачається, що [PERSON] на протязі багатьох років та до смерті сильно хворів, не міг обходитись без сторонньої допомоги, у зв`язку з хворобою був непрацездатним. Син померлого [PERSON] в квартирі за адресою [ADDRESS] , не проживає з 1989 року по теперішній час. [PERSON] не приймав жодної участі в житті непрацездатного батька, матеріально його не утримував, не турбувався батьком а ні фізично, а ні духовно, на похоронах батька присутнім не був. З відповіді приватного нотаріуса Рижкова О.О. №311/01-09 від 24.04.2019 року вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON] з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, заповіти від імені [PERSON] не посвідчувались (а.с.32-33). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За змістом ч.2 та ч.4 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом. Водночас встановлено, що спадкодавець [PERSON] через похилий вік та хвороби був в безпорадному стані, у зв`язку з чим потребував допомоги [PERSON] , а [PERSON] , будучи обізнаним про безпорадність стану батька, ухилявся від надання йому такої допомоги. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. На підставі викладеного, ст.ст.1216, 1218, 1258, 1261 ЦК України,

Outcome: approved