Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернулася в суд із вищезазначеним позовом, в якому просить суд розірвати Договір №МЕ 4247 від 05.09.2015, укладений між сторонами, (далі - Договір) стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 11 000,00 грн., вирішити питання про судові витрати, мотивуючи свої вимоги наступним. Так, 05.09.2015 між позивачем та фізичною особою підприємцем (далі - ФОП) [PERSON] було укладено вищезазначений Договір, згідно якому позивач доручила відповідачу організувати роботу по виготовленню і переданню у власність замовника ПВХ-конструкції (далі - Виріб) по розцінкам виконавця. Вартість Виробу була передбачена в Договорі в сумі 18 351,00 грн., з яких позивачем було сплачено завдаток в сумі 1 000,00 грн. Крім того, стверджує позивач, в подальшому нею було сплачено ще 10 000,00 грн., а решту 7 351,00 грн., за переконанням позивача, вона мала б сплатити після виконання робіт щодо виготовлення Виробу та передачі останнього їй. Однак, позивач зазначає, що відповідач в порушення умов Договору після такої оплати протягом 24 робочих днів з моменту підписання Договору не передав Виріб позивачу. Навіть на час розгляду справи такий Виріб не переданий позивачеві, що, на її думку, є безумовним підтвердженням порушення з боку відповідача умов Договору та підставою для його розірвання. Далі позивач акцентує увагу суду на тому, що відповідач взагалі не мала бажання виконувати такий Договір від початку, оскільки сама позивач з`ясувала, що невдовзі після підписання останнього, а саме 23.09.2015 відповідачем вже були внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про припинення підприємницької діяльності (а.с.2-4) Під час розгляду справи позивач та її представник просили позов задовольнити з підстав, викладених судом вище, в подальшому просили розглядати справу за їх відсутності (а.с.43) Відповідач та її представник кожний окремо категорично заперечували проти позову, зазначали, що саме позивач порушила умови Договору, оскільки умовами останнього передбачена 100% передоплата, в разі сплати якої обов`язки відповідача будуть виконані. Наполягали на тому, що підстав розривати Договір через невиконання відповідачем своїх зобов`язань немає. Щодо тверджень позивача про те, що в кінці вересня 2015 року відповідач припинила свою підприємницьку діяльність вважали, що взагалі не може впливати на предмет даного позову, оскільки відповідач як фізична особа в разі виконання своїх зобов`язань позивачем повинна б була нести відповідальність за своє невиконання. Крім того, підкреслили, що на відповідача в тому числі розповсюджується свобода підприємницької діяльності і ставити йому у провину ту обставину, що відповідач прийняла рішення про припинення своєї діяльності як ФОП неможна, проте зауважили, що це жодним чином не вплинуло б на виконання своїх зобов`язань за вищезазначеним договором відповідачем, що по суті позивачем не спростовано. В подальшому просили суд розглянути справу за їх відсутності (а.с.43) Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Судовим розглядом встановлено, що 05.09.2015 між позивачем та ПП [PERSON] укладено Договір (індивідуальний номер замовлення МЕ4247) (далі - Договір), згідно якого позивач доручила відповідачу, а останній відповідно взяв на себе зобов`язання організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ - конструкцій (Виробів) по розцінкам відповідача (а.с.5) Даний Договір містить посилання на конкретні розміри Виробів, а також інші характеристики. Також п.2.1 Договору передбачає, що вартість Виробів складає 18 351,00 грн. Завдаток - 1 000,00 грн. (п.2.2 Договору) Заборгованість до передачі у власність - 17 351,00 грн. (п.2.3) Згідно п.3.1 Договору позивач взяла на себе зобов`язання сплатити вартість Виробів в сумі 18 351,00 грн. Згідно п.3.2 Договору саме після виконання позивачем пункту 3.1 Договору відповідач повинен передати у власність позивача виготовлені Вироби протягом 24 годин з моменту укладення Договору. Згідно п.3.12 Договору останній діє від дня підписання Договору сторонами до повного виконання сторонами всіх зобов`язань. Сторонами під час розгляду справи не заперечувалося, що дійсно відповідач сплатила відповідачу суму завдатку в розмірі 1 000,00 грн. та в подальшому 08.09.2015 ще 10 000,00 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.7) Також позивач визнає, що нею не було виконані умови Договору, а саме п.3.1, тобто вся сума не була сплачена. Та обставина, що позивач дізнавшись про те, що 23.09.2015 в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесені відомості про припинення зайняття підприємницькою діяльність ПП [PERSON] дала їй законне право не виплачувати решту заборгованості за Договором, за переконанням суду не відповідає умовам укладеного між сторонами Договору, про що зазначено судом вище (а.с.8) Також суд критично оцінює твердження позивача щодо того, що нібито їй відповідач пообіцяла, що можливе встановлення їй Виробів без 100% оплати їх вартості, оскільки сама відповідач це категорично заперечувала, а таких умов чи застережень сам Договір не містить. Навпаки, згідно п.4.1 Договору в разі невиконання позивачем п.3.1 Договору, даний Договір вважається розірваним. В разі внесення позивачем завдатка, і наступного невиконання п.3.1 Договору, завдаток позивачу не повертається. Аналіз встановлених обставин не дає підстав стверджувати про те, що саме відповідач порушив умови укладеного між сторонами Договору, через що його слід розірвати. Законних підстав стверджувати про те, що обов`язок у відповідача по передачі у власність позивача Виробів виник протягом 24 днів від моменту підписання Договору за минування проплати позивачем повної вартості немає, оскільки це не відповідає досягнутої між сторонами домовленості. Зважаючи на те, що суд розглядає справи виключно в межах позовних вимог і на підставі тих доказів, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, з урахуванням чітко визначених саме позивачем підстав позову, то оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що підстав для розірвання Договору через порушення його умов відповідачем немає. Відповідач в судовому засіданні неодноразово акцентувала увагу позивача на тому, що в разі виконання нею п.3.1 Договору і повною сплати вартості Виробів як це прямо передбачено в Договорі, нею буде виконаний п.3.2 Договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України) На підставі викладеного та

Outcome: dismissed