Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

В грудні 2019 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивував тим, що на підставі договору дарування частини будинку він є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Співвласником іншої частини будинку є його мати [PERSON] . У належній йому частині вказаного будинку був зареєстрований колишній співмешканець його доньки - [PERSON] , [INFO] . Позивач в позові вказує, що місцезнаходження [PERSON] йому не відоме і вже понад 1,5 роки він не проживає у будинку, не бере участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг. В позові також вказано, що реєстрація відповідача у будинку позивача перешкоджає позивачу в отриманні державної субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, в добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації за вказаною адресою не бажає. Тому позивач просить визнати [PERSON] , такими, що втратив право на користування жилим приміщенням у будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , будучи повідомлений належним чином про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Про причини своєї неявки у судові засідання відповідач суду не повідомив, заяви про відкладення судового розгляду, відзиву на позовну заяву чи зустрічної позовної заяви до суду не подав, та відповідно до положень ч.11\~ст.128 ЦПК України\~вважається, що відповідач повідомлений належним чином про розгляд справи. Третя особа, [PERSON] , будучи повідомлена належним чином про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, проте надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та не заперечує проти їх задоволення. Частина 1 статті 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно статті 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Суд у судовому засіданні, враховуючи письмову згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності позивача, відповідача, враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно договору дарування частини будинку від 27.02.2007 р. [PERSON] подарувала [PERSON] 41/100 частину житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до акту від 14.11.2019 р., за підписами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили той факт, що [PERSON] не проживає по [ADDRESS] понад 1,5 роки. Його особисті речі - відсутні. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~визначено,\~що цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна буд-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі 6-ти місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім`ї права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п.11\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України»\~відповідно до ст.\~107 ЖК України\~(аналогічна\~ст.167 ЖК України) наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, утворення сім`ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] , є законною, обґрунтованою і підлягає задоволенню. Позовна вимога про встановлення порядку\~виконання судового\~рішення,\~відповідно до\~якого після\~набрання ним\~законної сили,\~це рішення\~є підставою\~для знаття\~з реєстраційного\~обліку [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~з житлового будинку, [ADDRESS] - не підлягає задоволенню з таких підстав. З норм\~статей 3,\~7,\~10\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»\~№ 1382-IV\~від 11.12.2003\~вбачається,\~що зняття\~з реєстрації\~місця проживання\~особи здійснюється\~вповноваженим органом\~реєстрації \~виконавчим органом\~міської ради\~ відповідно\~до затверджених\~Кабінетом Міністрів\~України правил\~на підставі,\~зокрема,\~судового рішення,\~яке набрало\~законної сили,\~про позбавлення\~цієї особи\~права користування\~житловим приміщенням. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 ЦПК України. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання суду дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Виходячи зі змісту положень ЦПК України щодо компетенції суду, останній не може підміняти інший державний орган та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього державного органу. Судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом. У зв`язку з наведеним суд вважає, що вимога позивача про встановлення порядку виконання судового рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для зняття з реєстраційного обліку [PERSON] з житлового будинку, [ADDRESS] , не може бути задоволена. Відповідно до ст.89\~ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином,\~\~оцінюючи належність,\~допустимість і\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~суд прийшов\~до висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial