Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позивачка вказує на те, що [INFO] померла [PERSON] - її мати, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS]. Зазначена квартира належить на праві спільної часткової власності їй, позивачці, та її матері на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2011 року. За свого життя [PERSON] склала заповіт на її користь. Вона звернулася до нотаріальної квартири з метою вирішити питання оформлення своїх спадкових прав, проте їй було відмовлено, оскільки судове рішення як правовстановлюючий документ на нерухоме майно не було зареєстровано в установленому порядку. Посилаючись на викладене, просила суд задовольнити позов, визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2011 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по праву спадкування за законом по 1/2 частині за кожним на житловий будинок [ADDRESS], право власності на який належало [PERSON], який помер [INFO]. Рішення суду 28 лютого 2011 року набрало законної сили. Проте, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомості - житлового будинку [ADDRESS] - від 6 січня 2015 року відомості про реєстрацію відсутні. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки у праві власності на зазначений житловий будинок. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 9/2013, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] до майна померлої [PERSON], [PERSON] за свого життя 24 червня 2011 року зробила розпорядження, за яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON]. Позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за заповітом. Проте, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, державна реєстрація права власності на яке не здійснено в установленому законом порядку. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст.. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В силу ст. ст. 1233-1236 ЦК України, заповітом є здійснене особисто на користь однієї або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин, розпорядження фізичної особи з повною цивільною дієздатністю на випадок своєї смерті. Згідно статей 1268 - 1270, 1272 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення в натурі. За такого суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved