Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Відділ освіти Татарбунарської районної державної адміністрації 07.04.2015 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про повернення зайво отриманих коштів, посилаючись на наступні обставини. Білгород-Дністровською об'єднаною державною фінансовою інспекцією проведена ревізія фінансово-господарської діяльності відділу освіти Татарбунарської районної державної адміністрації за період з 01.01.2011 по 01.08.2014 року. За результатами ревізії встановлені фінансові порушення, які відображені в акті ревізії від 02.10.2014 року та вимогах від 16.10.2014 року і відповідно посадових осіб відділу освіти зобов'язано здійснити заходи щодо відшкодування зайво отриманих коштів. Ревізією встановлено, що відповідачу [PERSON], який працював водієм шкільного автобуса Приморської ЗОШ І-ІІІ ступенів, в період з 17.07.2013 по 13.10.2013 року здійснювалося нарахування зарплати та надбавки за класність в повному розмірі на цілу ставку, тоді як він в цей час не виконував роботу водія, в зв'язку з тим, що автобус було передлано до відділу освіти для вирішення питання проведення його капітального ремонту. На той час не було оформлено акт простою водієм [PERSON] та директором Приморської школи не було видано наказ про простій водія та не було його тимчасово переведено на іншу посаду (за його згодою) на увесь період простою. Таким чином відповідачу [PERSON] було переплачено зайво отриманої зарплати та надбавки до неї в розмірі 4810,15 грн. Після проведеної фінансовим управлінням перевірки, відділ освіти звернувся з листом до відповідача з проханням повернути зайво отримані кошти, але на теперішній час вони ним не повернуті. Тому відділ освіти вимушений звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути вказані кошти з відповідача . Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позов не визнав, надав до суду свої письмові заперечення на позовну заяву, пояснивши, що з позовної заяви та доданих до неї документів випливає, що заробітна плата йому була відділом освіти виплачена добровільно, за відсутності рахункової помилки, також не було втановлено факту недобросовісності з його боку. Крім того, в акті ревізії визначено посадових осіб, які помилково застосували норми чинного законодавтса при нарахуванні йому заробітної плати, а тому саме вони фактично мають нести відповідальність на сплату зайво нарахованих коштів. Отже, вимоги позовної заяви є безпідставними та не підлягаючими задоволенню. Представник третьої особи - державної фінансової інспекції в Одеській області в судове засідання не з'явилася та надала суду свої пояснення на позовну заяву, згідно яких повністю погодилася з вимогами позовної заяви, вважаючи, що безпідставно вилачена заробітна плата повинна бути стягнута саме з відповідача. Заслухавши пояснення та доводи сторін, вивчивши метаріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що Білгород-Дністровською об'єднаною державною фінансовою інспекією було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відділу освіти, витягом з акту якої та додатками до нього (а.с.3-4, 6-7) підтверджується, що водію Приморської школи [PERSON] в період з 17.07.2013 по 31.10.2013 року здійснювалося нарахування зарплати та надбавки за класність в повному розмірі на цілу ставку в той час, як він не виконував роботу водія шкільного автобуса, у зв'язку з передачею транспортного засобу до відділу освіти для вирішення питання щодо проведення його капітального ремонту, не було оформлено акту простою, документи про те, що автобус вийшов з ладу з вини водія відсутні, директором школи не було видано наказ про простій водія, не було переведено його на іншу посаду (за згодою водія) на увесь період простою або на інше підприємство в тій самій місцевості на строк одного місяця. Отже, внаслідок вказаних порушень [PERSON] було переплачено зарплати на загальну суму 4810,15 грн. Листом №1450 від 25.11.2014 року (а.с.5) відділом освіти відповідач [PERSON] повідомлявся про необхідність повернення ним надлишку виплачених коштів заробітної плати, відповідно до акту ревізії. Також судом встановлено, що водію [PERSON] заробітна плата за вказаний період нараховувалася бухгалтерією відділу освіти, відповідно до наказів директора Приморської школи про встановлення йому доплати як водію автобуса в розмірі 25% посадового окладу з 02.01.2013 року, про перевід його на 0,5 ставки 3 01.11.2013 року, а також табелів відпрацьованого ним часу на даній посаді (а.с.38-48,52). Згідно ч.1 ст.3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності регулює законодавство про працю. За змістом ст.127 КЗпП повернення підприємству зайво виплачених коштів можливо для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених унаслідок рахункових помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування, при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки; при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (ст. 136 КЗпП). Також ст.1212 Цивільного кодексу України зобов'язує особу, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. При цьому ст.1215 ЦК України встановлює, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти й інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто, з аналізу вищевикладених правових норм вбачається, що законодавством передбачено можливість вимагати повернення зайво виплаченої суми лише у виняткових, чітко визначених випадках, а в даному випадку за відсутності рахункової помилки. Рахункова помилка - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків, тобто неправильності в обчисленнях. Враховуючи, що нараховані та виплачені [PERSON] кошти є складовою частиною заробітної плати, нараховані йому були за відсутності рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності з боку відповідача, за відсутністю в діях відповідача ознак, передбачених ст.1215 ЦК України та ст.127 КЗпП України, що необхідно для повернення безпідставно набутих коштів, то суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed