Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутність. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про народження відповідача; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія свідоцтва про зміну імені [PERSON] на [PERSON] ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.03.2021р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.10.2020р. (дата заведення спадкової справи - 10.10.2020р.); копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 03.02.2012р. про визнання права власності на спадкове майно; копія договору дарування Ѕ частини житлового будинку від 10.12.2019р.; копії квитанцій про оплату за комунальній послуги; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 24.03.2021р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що сторони у справі та вже нині померла [PERSON] являються дітьми [PERSON] та [PERSON] . За життя на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 03.02.2012р. [PERSON] та [PERSON] належало майно: по Ѕ частині житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] - кожному. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO] - померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Про це свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.10.2020р. (дата заведення спадкової справи - 10.10.2020р.). Відповідач за прийняттям спадщини після смерті сестри не звертався, на неї не претендує. Проте, незважаючи на своєчасне звернення позивачки за прийняттям спадщини, оформити її неможливо у зв`язку із тим, що в неї відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів. У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказаний будинок, про що 26.03.2021р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи позивачка надати не може у зв`язку із втратою їх спадкодавцем. Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючого документу - при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) правовстановлюючого документу проставляється відповідна відмітка «згідно з оригіналом» із зазначенням дати та підпису нотаріуса. Отже, після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на будинок, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка прийняла спадщину за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої [PERSON] , і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності (на Ѕ частину жилового будинку із надвірними спорудами) на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач на неї не претендує. Крім того, судом в ході судового розгляду справи також було встановлено, що 10.12.2019р. між [PERSON] та відповідачем була досягнута домовленість про дарування нерухомості. Тоді ж між сторонами був письмово укладений договір дарування нерухомості, згідно якого відповідач подарував, а позивачка прийняла у дар 1/2 частину житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] . Таким чином, у грудні 2019р. позивачка прийняла в дар від відповідача об`єкт нерухомості (його Ѕ частину), від нього не відмовлялася, це підтверджується доводами позивачки, викладеними у позові, та не заперечується відповідачем. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Після вчинення правочину позивачка користується отриманою у дар частиною нерухомості, доглядає за її збереженням, сплачує всі необхідні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивачка неодноразово зверталася до колишнього власника, однак, [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачки не реагує, мотивуючи нестачею часу, матеріальними складнощами. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на 1/2 частину житлового будинку на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, дарувальник передав безоплатно дарунок позивачці, обдарована прийняла цей дарунок та не відмовилася від нерухомості. Позивачка фактично вступила у володіння і розпорядження нерухомістю, постійно наглядає за збереженням майна, - тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки доводи позивачки знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Щодо визнання права власності за позивачкою в порядку спадкування, суд зазначає наступне: Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем другої черги за законом. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті сестри у неї були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на належну частину спадкового будинку. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину юридично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у подачі нею заяви про прийняття спадщини, її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих документів на житловий будинок, розпорядження щодо його цільового використовування, оплата комунальних послуг тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки своєчасно подала заяву про прийняття спадщини, прийняла її за законом. Інший спадкоємець на спадщину не претендує. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на Ѕ частину житлового будинку з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.1 ст.1269 ЦК України. Щодо визнання права власності за позивачкою з підстав вчинення правочину, суд зазначає наступне: Згідно ст. 220 ЦК України договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є нікчемним. Однак, в ч.2 вищевказаної статті зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Таким чином, по даній справі між сторонами при укладанні договору дарування була досягнута угода по всіх істотних умовах: щодо об`єкта нерухомого майна - Ѕ частини житлового будинку, яку було безоплатно передано позивачці у дарунок і якою вона на теперішній час користується, проте через нотаріальне непосвідчення договору, не може переоформити на себе. Факти укладення угоди, передачі об`єкту нерухомості підтверджуються доводами позивачки, які відповідач визнав, крім того, обставини дарування сам відповідач не заперечує. В даний час звернення за оформленням договору дарування є неможливим, оскільки прохання позивачки з цього приводу відповідачем не сприймаються, так як потребують додаткових матеріальних витрат. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо 1/2 частини житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивачки, тому є правові підстави визнати договір дійсним та право власності на відповідну частину будинку за позивачкою.

Outcome: approved