Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу до підготовчого судового засідання без його участі. \~ \~ \~ \~Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. \~ \~ \~ \~Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: договір купівлі-продажу від 05.12.2016 р.; розписка від 05.12.2016р., копія паспорта гр. України на імя [PERSON], копія паспорту гр. [PERSON] на імя [PERSON] та нотаріально посвідченого перекладу; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 04.11.2009р., копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.09.2010р., копія технічного паспорту на житловий будинок по вул. Радянська, 27 в с. Котловина Ренійського району Одеської області. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача, зазначивши, що 05.12.2016 р. між нею та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами № 27, розташованого по вул. Радянська в с. Котловина, Ренійського району, Одеської області за 75000 (сімдесят пять тисяч) грн. У той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав нерухомість в натурі та ключі від будинку. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонував відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. На вказані вимоги позивача, відповідач вказав, що наразі вони не зможуть засвідчити нотаріально договір купівлі-продажу будинку, так як на момент укладання договору між сторонами, відповідач не був зареєстрованим у встановленому законом порядку власником земельної ділянки під будинком , що є предметом договору про купівлі-продаж від 05.12.2016р. Відповідач взяла на себе зобовязання оформити земельну ділянку згідно з вимогами діючого законодавства. Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку, відповідач (продавець) не був зареєстрованим у встановленому законом порядку власником земельної ділянки під нерухомим майном у виді житлового будинку із надвірними спорудами № 27 по вул. радянська у с. Котловина, Ренійського району, Одеської області, хоча він і був власником будинку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.09.2010 року. Таким чином, на момент укладання вказаного договору, відповідач (продавець) не був зареєстрованим у встановленому законом порядку власником земельної ділянки під будинок, який є предметом договору купівлі-продажу між сторонами від 05.12.2016р., і до цієї реєстрації не мав право відчужувати позивачу (покупцю) майно (житловий будинок), тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яке не мала на це право. Враховуючи вищенаведене, позивач був вимушений звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, позивач по справі (покупець) за договором купівлі-продажу без нотаріального посвідчення від 05.12.2016р. [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на момент укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами № 27, розташованого по вул. Радянська у с. Котловина Ренійського району Одеської області, вона не знала про існування тих обставин, що відповідач по справі [PERSON] (продавець) за договором купівлі-продажу, не мав права на відчуження вказаної нерухомості, оскільки на той час не був зареєстрованим у встановленому законом порядку власником земельної ділянки під будинком, який є предметом домовленості між сторонами договору купівлі-продажу. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода з усіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передав покупцю ключі та нерухомість в натурі. Позивач фактично вступив у володіння і користування нерухомістю, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі-продажу від 05.12.2016р. і розпискою [PERSON] про отримання грошей саме за продаж нерухомості від 05.12.2016р., однак нотаріального посвідчення угоди про купівлю-продаж нерухомості між сторонами не відбулося з незалежних від позивача обставин. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо права володіння спірним житловий будинок (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок із надвірними спорудами № 27, розташованого по вул. Радянська у с. Котловина, Ренійського району, Одеської області за позивачем як добросовісним набувачем. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved