Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

В жовтні 2018 року заявники звернулись до суду із заявою про розірвання шлюбу, в обґрунтування якої посилалися на те, що 10 квітня 2010 року між ними зареєстровано шлюб в Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві про що зроблено відповідний актовий запис № 198. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Заявники вказують, що спільне життя між ними не склалося, починаючи з моменту одруження по день подачі заяви до суду між ними постійно виникають сварки, після намагання зберегти шлюб та примирення зрозуміли, що не можуть бути та проживати разом, шлюбні відносини фактично припиненні, спільне сумісне господарство не ведеться, крім того зазначали, що відповідно до укладеного між ними договору досягнуто згоди про утримання, виховання та місця проживання спільного сина, а саме: малолітній син [PERSON] буде проживати разом з матір'ю, а всі витрати по утриманню сина розподіляються на батька, а також будь-які спори щодо поділу майна відсутні, а тому подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважають неможливим, тому сторони звернулись до суду з спільною заявою та просять суд укладений між ними шлюб розірвати. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, заяву підтримав та просив задовольнити. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В своїх заявах [PERSON] та [PERSON] заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в заяві, вказували, що з вересня 2016 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки, спільного бюджету не мають, рішення про розірвання шлюбу є зваженим та обміркованим, крім того, після розірвання шлюбу заявник [PERSON] виявила бажання залишити прізвище «[PERSON]». Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 квітня 2010 року між сторонами зареєстровано шлюб в Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 198, свідоцтво(повторно) про шлюб серія [NUMBER]). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] виданого 05.04.2011 року. Згідно з письмовим договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, посвідченого 03.10.2018 приватним нотаріусом КМНО Смоляніновою О.Я., між заявниками досягнуто згоди про утримання, виховання та місце проживання сина [PERSON]. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з'ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також у з'ясуванні відповідності умов договору інтересам дитини (дітей). Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. Враховуючи матеріали справи, з огляду на спільну заяву, договір, підписаний сторонами, обставин, викладених в заяві, про те, що шлюбні відносини між заявниками фактично припинилися з вересня 2016 року, спільне господарство вони не ведуть, між ними втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між заявниками існує формально і може бути розірваним. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 109 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved