Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

В вересні 2015 року заявник звернувся до суду з даною заявою, в якій просив ухвалити рішення щодо госпіталізації у примусовому порядку [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Жовтневий район, вул. Лоцманська, буд. 44, до профільного туберкульозного відділення Комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», вул. Богданова, 2-а строком три місяці, зобовязати Жовтневий РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області виконати примусову доставку [PERSON] до туберкульозного відділення Комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», вул. Богданова, 2-а. В обґрунтування своєї заяви вказано на те, що [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку в диспансерно-поліклінічному відділенні № 1 Комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» з грудня 2014 року. Знаходився на стаціонарному лікуванні в туберкульозному відділенні Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради» з 22.12.2014 року по 27.01.2015 року з діагнозом: інший туберкульоз (18.12.2014 року) легень (дисемінований), дестр. (+), МБТ (-), М (-), К (0), рез. (0), гіст. (0), кат. 2, ког. 1 (15). При до обстеженні виявлено бактеріовиділення, у звязку з чим, переведено на лікування в легенево-туберкульозне відділення № 1 Комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» . Лікувався з 05.02.2015 року по 31.03.2015 року. Виписаний з відділення за порушення лікарняного режиму - самовільний ухід. На неодноразові виклики в телефонному режимі хворий не реагує. При відвідуванні вдома лікуючим лікарем [PERSON] хворому розяснено, що він несе епідемічну загрозу населенню, проте для продовження лікування не з'явився. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії диспансеру від 17.09.2015 року № 14 [PERSON] має діагноз: інший туберкульоз (08.12.2014 року) легень (дисемінований), дестр. (+), МБТ (+), М (-), К (+), рез. (0), гіст. (0). кат. 2. ког. 1 (2015). [PERSON] є бактеріовиділювачем, розповсюджувачем інфекції туберкульозу, не дотримується протиепідемічного режиму та становить епідемічну загрозу для суспільства, порушує права громадян на безпечні умови життя. В судовому засіданні представник заявника підтримав дану заяву та просив задовольнити її в повному обсязі, оскільки [PERSON] становить епідемічну загрозу для суспільства, а також для своєї родини. Пояснив, що у Комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» стаціонарне лікування хворих з таким діагнозом проводиться у відділенні, яке знаходиться на вул. Богданова, 2-а. Заінтересована особа [PERSON], згідно ст. 285 ЦПК України, в судове засідання не викликалася, оскільки згідно даних протитуберкульозного закладу становить загрозу розповсюдження хвороби. Вислухавши представника заявника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню по наступним підставам. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», у разі, якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], хворіє на заразну форму туберкульозу та потребує госпіталізації, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії № 14 Комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» про необхідність примусової госпіталізації [PERSON], [INFO], до протитуберкульозної установи строком на три місяці від 17 вересня 2015 року. Відповідно до Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» - туберкульоз віднесено до соціально небезпечних захворювань. Так, [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку в Комунальному закладі «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» з 18.12.2014 року по теперішній час з діагнозом: інший туберкульоз (08.12.2014 року) легень (дисемінований), дестр. (+), МБТ (+), М (-), К (+), рез. (0), гіст. (0). кат. 2. ког. 1 (2015). При цьому, за час спостереження він самовільно переривав лікування. Таким чином, [PERSON] є бактеріовиділювачем та розповсюджувачем інфекції туберкульозу. При цьому, він відмовляється від госпіталізації до протитуберкульозної установи на стаціонарне лікування, чим не дотримується протиепідемічного режиму, становить епідемічну загрозу для суспільства та порушує права громадян на безпечні умови життя. Згідно ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», особи, хворі на особливо небезпечні інфекційні хвороби, в разі відмови від госпіталізації підлягають примусовому стаціонарному лікуванню. Таким чином, враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що [PERSON] в епідеміологічному відношенні є небезпечним для оточуючих, однак в добровільному порядку відмовляється пройти курс лікування від захворювання на туберкульоз, який супроводжується бактеріовиділенням, суд вважає, що заява є обґрунтованою, а тому, підлягає задоволенню. При цьому, згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 286 ЦПК України, рішення про задоволення заяви підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації або продовження строку примусової госпіталізації особи в протитуберкульозному закладі на встановлений законом строк. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved