Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Виконком Інгулецької районної у місті у місті Кривому Розі ради, як орган опіки та піклування звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа 1 - Комунальний навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа - інтернат №9 з посиленою спортивною підготовкою» Криворізької міської ради, третя особа 2 - орган опіки та піклування - виконком Самарська районна у місті Дніпрі рада про скасування усиновлення. Позивач просить: 1. Усиновлення [PERSON], [INFO], (після усиновлення [INFO], [INFO], уродженки м. Дніпропетровськ (Дніпро)), громадянами України [PERSON], [INFO], уродженець м. Орджонікідзе Дніпропетровської області (паспорт [NUMBER], виданий 29.10.2001 Орджонікідзевським МВ УМВС України у Дніпропетровській обл.) та [PERSON], [INFO], уродженка з/с Степняк (паспорт [NUMBER], виданий 31.03.2003 Бабушкінським PB ДМУ УМВС України у Дніпропетровській обл.) - скасувати; 2. Неповнолітню [PERSON], [INFO], передати органу опіки та піклування - виконкому Самарської районної у місті Дніпрі ради, для призначення піклувальника чи влаштування до державного дитячого закладу; 3. Після набрання чинності рішенням суду його копію надіслати до відділу РАЦС Красногвардійського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міське управління юстиції Дніпропетровської області, для внесення відповідних змін до актового запису № 46 від 19.01.2004 про народження [PERSON]. За клопотанням третьої особи - 2 (а.с.89-90) та заявою представника відповідача-2 адвоката Захарової Г.В., що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 15.12.2017 (а.с.80-81), поданою нею 03.01.2018 (а.с.122), у зв'язку із тим, що [PERSON], згідно довідки від 07.12.2017, до усиновлення перебувала на обліку в управлінні-службі у справах дітей виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради (а.с.84), ухвалою суду від 03.01.2018 третю особу-2 замінено на орган опіки та піклування - виконком Чечелівської районної у місті Дніпрі ради (а.с.124-125). В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що з 01.09.2016 року до комунального закладу «Навчально-виховний комплекс «Криворізька загальноосвітня школа-інтернат №9 з посиленою спортивною підготовкою» за заявою батьків, на платній основі, на підставі путівки управління освіти і науки виконкому Криворізької міської ради, влаштовано малолітню [PERSON], [INFO], як таку, що має певні спортивні здібності. 21.04.2017 до виконкому Інгулецької районної у місті ради надійшло повідомлення від адміністрації комунального закладу «Навчально-виховний комплекс «Криворізька загальноосвітня школа-інтернат №9 з посиленою спортивною підготовкою» про небажання [PERSON] повертатись за будь - яких обставин до родини та про розгляд питання щодо скасування усиновлення. Під час з'ясування обставин справи встановлено, що згідно рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.03.2008 малолітню [PERSON], [INFO], уродженку м. Дніпропетровська, було усиновлено громадянами України [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] На підставі рішення суду про усиновлення та за заявою усиновлювачів до Красногвардійського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції прізвище дитини «[PERSON]» змінено на «[INFO]», ім'я залишене без змін, по-батькові «[PERSON]» змінено на «[INFO]», дату народження залишено змін. Біологічна мати дитини, [PERSON], згідно рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2007 позбавлена батьків прав. З рішення суду вбачається, що відомості про батька в актовому записі про народження дитини внесені на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Згідно психологічної характеристики КНВК «Загальноосвітня школа - інтернат № 9 з посиленою спортивною підготовкою» [PERSON] характеризується середнім рівнем розумового розвитку. За результатами діагностичного обстеження актуальний психоемоційний стан характеризується підвищеним рівнем стресу та емоційної напруженості, станом пригніченості, що частково компенсується досить розвиненими вміннями саморегуляції. Власна сімейна ситуація оцінюється дівчиною як досить напружена. Під час виконання методики «Незакінчені речення» вказує на те, що не вдається підтримувати гарних стосунків з батьками. Емоційно дитина більше прихильна до батька, ніж до матері, має потребу у спілкуванні з ним. Протягом 2017 року батьки продовжують спілкуватись з дитиною, неодноразово намагалися налагодити стосунки, фінансують всі потреби [PERSON]. Але до позитивних змін у відносинах їхні дії не призвели. Фахівцями соціально - психологічних служб було проведено години медіації, які виявили можливі негативні наслідки подальшого проживання [PERSON] в родині. Підстав для нормалізації відносин між усиновлювачами та усиновленою немає. Батьки вважають, що заходи щодо налагодження відносин, позитивних результатів не дали. Агресивна поведінка [PERSON], її байдужість до членів родини для них є підтвердженням того, що вихованням дівчини повинні займатися фахівці. Дитину було додатково обстежено психологами - медико - педагогічною консультацією НРЦ «Натхнення». Психофізичних вад розвитку у дитини немає. Інтелект дитини є віковим, поведінку дитини пояснюють психотравмою від розриву з родиною, але при цьому відмічають відсутність емоційного зв'язку з рідними. Дана поведінка дитини підтверджується характеристиками з місця навчання КЗО «Навчально- виховне об'єднання №28 гімназія-школа-позашкільний центр» Дніпропетровської обласної ради та КНВК «ЗШІ №9 з посиленою спортивною підготовкою». На теперішній час ситуація в родині [PERSON] не змінилася, взаємопорозуміння між дитиною та батьками не відновлено. [PERSON] звернулась до служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради з заявою про надання згоди на скасування її усиновлення родиною [PERSON]. В судове засідання представник позивача не з'явився, до суду надійшла письмова заява про розгляд справи у відсутність представника позивача, на задоволенні позову наполягають, просять його задовольнити (а.с.71-72) Відповідачі надіслали до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнають та просять позов задовольнити, посилаючись на те, що сімейні відносини між ними (Відповідачами, Усиновлювачами) та Усиновленою дитиною [PERSON] не склалися. Більш того, на даний момент між ними (Відповідачами, Усиновлювачами) і вказаною 14-річною Усиновленою дитиною [PERSON] склалися, незалежно від волі Усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливими їх подальше спільне проживання і виконання ними (Усиновлювачами) своїх батьківських обов'язків. Причинами неможливості їх спільного проживання є вкрай емоційно-агресивна і асоціальна поведінка Усиновленої ними дитини [PERSON], її розпусні дії, особисте спілкування вказаної 14-річної дитини (починаючи з того часу, коли їй було ще 12 років) та комп'ютерна переписка з невідомими відповідачам асоціальними особами, з якими вона веде цинічні відверті розмови на сексуальні теми, повідомляє їм інформацію про матеріальний стан відповідачів, наявність, перелік і місцезнаходження майна, подробиці їхнього приватного життя, шляхи пересування, коло спілкування, режим життя, звички, тощо, розповідає їм про зміст їх розмов. Численні бесіди та спроби вплинути на Усиновлену дитину і спонукати її поводитися чемно та морально не дали бажаного результату. Вона ставиться до відповідачів зухвало, не проявляє до них елементарної поваги, не реагує на заходи виховного характеру, не сприймає їх ані як своїх батьків, ані як авторитетних для себе осіб, не має до них теплих родинних відносин. З метою врегулювання існуючого конфлікту і налагодження їх стосунків з Усиновленою дитиною вони зверталися за допомогою до психологів, осіб з педагогічною освітою, консультувалися з іншими батьками-усиновлювачами, але обстановка у їх родині так і залишилася неможливою для їх подальшого спільного проживання і для виконання відповідачами своїх батьківських обов'язків щодо Усиновленої дитини. Відповідачі використали усі способи і засоби та здійснили всі можливі дії для налагодження взаємовідносин з Усиновленою дитиною [PERSON], однак відносини між ними так і залишилися вкрай негативними. Усиновлення не забезпечує відповідачам спокою. Інших способів врегулювання вказаного конфлікту не вбачається. Усиновлена дитина [PERSON] не реагує на їх спроби та намагання, ігнорує всі їх дії, веде себе зухвало, матюкається та погрожує вбити їх, - відповідачів по справі та їхніх батьків, дітей та онуків, знищити їх житло та інше майно. Враховуючи форму і характер вказаних погроз, їх конкретність та систематичний характер, попередню поведінку Усиновленої дитини, взаємовідносини між ними, відповідачі (Усиновлювачі) сприймають ці погрози як конкретні та реальні. Вказані погрози Усиновленої дитини [PERSON] викликають у відповідачів побоювання за своє життя та здоров'я, життя та здоров'я їх рідних, батьків, дітей та онуків, побоювання за схоронність їх помешкань, іншого придбаного ними майна. Усиновлена дитина [PERSON] погано впливає на малолітніх онуків відповідачів, тому діти не приводять їх до них додому, бажаючи уникнути негативного впливу на них Усиновленої дитини [PERSON]. У зв'язку з цим відповідачі стали набагато рідше спілкуватися зі своїми рідними дітьми та онуками. Окрім того, враховуючи вищевказані обставини, погрози і схильність Усиновленої дитини [PERSON] до вчинення і організації крадіжок з їх помешкання, вони (Усиновлювачі) бояться залишати її одну вдома, перебувають у постійному відчутті тривоги і страху, знаходяться на грані нервового зриву. З урахуванням вищевикладеного, на думку відповідачів, є всі підстави стверджувати, що поведінка Усиновленої дитини [PERSON] є протиправною і загрожує життю, здоров'ю відповідачів (Усиновлювачів) та інших членів сім'ї відповідачів (Усиновлювачів). Таким чином, на теперішній час неможливо поновити сімейні зв'язки відповідачів з Усиновленою дитиною [PERSON], побудувати сімейні відносини на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, доброти та сімейного тепла. Відповідачі вважають, що їх сім'я з Усиновленою дитиною [PERSON] фактично припинила своє існування, розпалася остаточно і ніщо не зможе відновити їх спільність і колишні відносини. Налагодження їх стосунків з Усиновленою дитиною [PERSON], подальше спільне проживання та збереження їх сім'ї є неможливим (а.с.85-88). Від [PERSON] до суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить розглянути справу у її відсутність та позов задовольнити, вказує на те, що з 2016 року по теперішній час її наміри щодо скасування усиновлення її родиної [PERSON] залишилися без змін, це рішення прийнято нею остаточно, після тривалих спроб примирення та роботи з психологами. Дану заяву зроблено та підписано у присутності в.о. директора Комунального навчально-виховний комплексу «Загальноосвітня школа - інтернат №9 з посиленою спортивною підготовкою» Криворізької міської ради Костриця С.В. (а.с.66). Від третьої особи 1 - Комунального навчально-виховний комплексу «Загальноосвітня школа - інтернат №9 з посиленою спортивною підготовкою» Криворізької міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити (а.с.67-68). Від третьої особи 2 - органу опіки та піклування - виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. Проти задоволення позову не заперечують, повідомляють, що у разі задоволення позовних вимог, дитину буде поновлено на місцевому обліку з усиновлення відповідно до п.п.2 п.18 «Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №905 від 08.10.2008. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст.ст.12, 264 ЦПК України, в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, виходить з такого. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.12 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. З наданих доказів судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2007 у справі №2-1272/07, біологічну матір [PERSON] - [PERSON] було позбавлено батьківських прав. Відповідно до цього ж рішення, відомості про батька [PERSON] внесено в актовий запис про народження дитини на підставі ч.1 ст.135 СК України, тобто батько невідомий (а.с.10). Рішенням Самарського суду м. Дніпропетровська від 31.03.2008 у справі №2-о-84/08 удочерено [PERSON] подружжям [PERSON] та [PERSON], в актовому записі про її народження змінено її прізвище та по-батькові: прізвище дитини «[PERSON]» змінено на «[INFO]», ім'я залишене без змін, по-батькові «[PERSON]» змінено на «[INFO]», дату народження залишено змін (а.с.12). До усиновлення [PERSON] перебувала на обліку в управлінні-службі у справах дітей виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради (а.с.84). Відповідно Акту про вибуття дитини у сім'ю усиновлювачів з будинку дитини №1 м. Дніпропетровська, [PERSON] передано подружжю [PERSON] в задовільному стані (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 30.04.2008 (повторного), визначено, що [PERSON] народилася [INFO], її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). 23.08.2016 [PERSON] звернулася до Соборного відділу поліції ДВП ГУНП у Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України відносно [PERSON] з боку невідомої особи через соціальні мережі Інтернету (а.с.14-15). Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання громадян, [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] з 21.03.2017 по теперішній час, в комунальному закладі «Навчально-виховний комплекс «Криворізька загальноосвітня школа-інтернат №9 з посиленою спортивною підготовкою» (а.с.5), де вона навчається з 01.09.2016 року на платній основі, на підставі путівки управління освіти і науки виконкому Криворізької міської ради, куди її було влаштовано як таку, що має певні спортивні здібності. 21.04.2017 до виконкому Інгулецької районної у місті ради надійшло повідомлення від адміністрації комунального закладу «Навчально-виховний комплекс «Криворізька загальноосвітня школа-інтернат №9 з посиленою спортивною підготовкою» про небажання [PERSON] повертатись за будь - яких обставин до родини та про розгляд питання щодо скасування усиновлення (а.с.19-20, 27). 03.11.2017 [PERSON] звернулася із письмовою заявою до начальника служби у справах дітей Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради про її згоду на скасування її усиновлення родиною [PERSON] (а.с.26). Відповідно до психологічної характеристики з місця навчання КЗО «Навчально-виховне об'єднання №28 гімназія-школа-позашкільний центр» Дніпропетровської обласної ради [PERSON] - учениці 7 класу, сімейна ситуація нею оцінюється як напружена, вона вказує на те, що їй не вдається підтримувати гарні стосунки з прийомними батьками (а.с.17-18). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики КНВК «ЗШІ №9 з посиленою спортивною підготовкою» [PERSON] - учениці 8 класу, фахівцями відмічено її здатність до агресивних дій та погроз, виявлено, що в соціальних мережах вона негативно висловлюється на адресу прийомних батьків - відповідачів по справі, застосовуючи при цьому ненормативну лексику, вони не користуються авторитетом у [PERSON], висловлює думки, що не відчуває себе членом сім'ї. Батьки неодноразово намагалися налагодити стосунки з [PERSON], фінансують усі її потреби, проте до позитивних змін їхні дії не призвели (а.с.19-20). Відомості, викладені відповідачами у їх заяві про визнання позову підтверджуються роздруківками скрін-шотів з переписках [PERSON] в соцмережах, в яких вона негативно відзивається про батьків (а.с.92-113). Указані обставини визнані учасниками справи, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, окремому доказуванню не підлягають і у суду відсутній обґрунтований сумнів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Відповідно до рішення виконкому Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради №373 від 15.11.2017, визнано доцільним скасування усиновлення [PERSON] відповідачами (а.с.28). Згідно з ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, що набрала чинності для України з 01.09.2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» дитина має право на сім`ю, спілкування з обома батьками та на піклування як з боку матері, так і з боку батька. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім'ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров'я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив'язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. Відповідно до положень частини 1 ст. 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. У справі, яка є предметом розгляду, підставою позову указано саме те, що між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов'язків. Проводячи оцінку поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх досліджені, надаючи їм оцінку в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає, що за період з серпня 2016 року по теперішній час між дитиною та учиновлювачами дитини був втрачений позитивний психоемоціний зв'язок, без якого неможливий нормальний та гармонійний розвиток дитини та створення люблячого сімейного оточення для дитини, хоча усиновлювачі здійснили всі дії на створення стосунків для спільного проживання та виконання ними своїх батьківських обов'язків, відсутня взаємна злагода в силу особистих якостей усиновленого, в результаті чого усиновлювачі не користуються авторитетом у дитини, вона не відчуває себе членом сім'ї усиновлювачів, дитина обізнана про обставини усиновлення, пригнічена асоціальною поведінкою біологічної матері, що негативно впливає на її емоційний стан. За таких обставин слід дійти висновку, що підстави для нормалізації відносин між усиновлювачами та усиновленою відсутні і подальше усиновлення може порушувати інтереси дитини, у виниклій ситуації вона буде позбавлена права на належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. З огляду на обставини справи, у даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких скасування усиновлення не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)) - адже відповідачі неодноразово зазначали, що вичерпали усі доступні їм можливості щодо виховного впливу на усиновленої, однак у неї відсутня емоційна прихильність до них як до своїх батьків. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду, як зазначено в ч.4 ст.238 СК України. За змістом ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов'язки, що виникли у зв'язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами. У разі скасування усиновлення відновлюються права та обов'язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. У разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування. У разі скасування усиновлення дитина має право на збереження прізвища, імені та по батькові, які вона одержала у зв'язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім'я, по батькові, які вона мала до усиновлення. З огляду на висновки суду щодо доцільності скасування усиновлення [PERSON] усиновлювачами [PERSON] та [PERSON], слід дійти висновків, що у такому випадку на майбутнє припиняються права та обов'язки, що виникли у зв'язку із усиновленням. У зв'язку з тим, що біологічна матір [PERSON] - [PERSON] позбавлена батьківських прав рішенням суду, а її батько невідомий, після набрання рішенням суду у даній справі законної сили, вона обов'язково повинна бути передана на опікування органів опіки та піклування. Крім того, статтею 241 СК України передбачено, що після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов'язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. З огляду на викладене, слід дійти висновку про наявність підстав для задоволення позову. У відповідність до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачів має бути стягнено до Державного Бюджету України 1762.00 грн. в рахунок сплати судового збору пропорційно, тобто по 881 грн. з кожного, оскільки відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», розмір ставки судового збору у разі звернення до суду юридичної особи із позовом немайнового характеру, становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач же, будучи юридичною особою, судовий збір, як орган місцевого самоврядування, не сплачував. З огляду на викладене,

Outcome: approved