Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. \~ \~ \~ \~Представник позивачки [PERSON] [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія договору дарування від 20.08.2013р.; копія витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 21.03.2012р. про реєстрацію права власності на Ѕ частину житлового будинку за [PERSON] ; копія свідоцтва на нерухоме майно від 21.03.2012р. (на Ѕ частину будинку) за [PERSON] ; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району про склад сім`ї [PERSON] ; копія свідоцтва про народження позивачки; копія свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON] ; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища позивачки; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] та [PERSON] ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 26.07.2018р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до [PERSON] , зазначивши, що 20.08.2013р. між нею та відповідачкою була досягнута домовленість про дарування нерухомості. Тоді ж між сторонами був письмово укладений договір дарування нерухомості, згідно якого відповідачка подарувала, а позивачка прийняла у дар житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.03.2012р. відповідачка є власником Ѕ частини вищевказаного житлового будинку, інша Ѕ частина вищевказаної нерухомості рахується за [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, з 2013р. позивачка прийняла в дар від відповідачки об`єкт нерухомості, від нього не відмовлялася, це підтверджується доводами позивачки, викладеними у позові, та не заперечується відповідачкою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Після вчинення правочину позивачка користується отриманою у дар нерухомістю, доглядає за її збереженням в цілому, сплачує всі необхідні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивачка неодноразово зверталася до колишнього власника (який є спадкоємцем і майна [PERSON] ), однак, [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачки не реагує, мотивуючи нестачею часу, матеріальними складнощами. Пізніше, при зустрічі, відповідачка пояснила, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо і через те, що вона на час укладення договору купівлі-продажу (у 2013р.) не рахувалася зареєстрованим власником Ѕ частини будинку (що належала її померлому чоловікові), а фактично володіла нею, тобто вона фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, але не оформлювала її юридично. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, дарувальник передав безоплатно дарунок позивачці, обдарований прийняв цей дарунок та не відмовився від нерухомості. Позивачка фактично вступила у володіння і розпорядження нерухомістю в цілому, постійно наглядає за збереженням майна, мешкає у будинку, - тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки доводи позивачки знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 220 ЦК України договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є нікчемним. Однак, в ч.2 вищевказаної статті зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Таким чином, по даній справі між сторонами при укладанні договору дарування була досягнута угода по всіх істотних умовах: щодо об`єкта нерухомого майна житлового будинку, який був безоплатно переданий позивачці у дарунок і яким вона на теперішній час користується, проте через нотаріальне непосвідчення договору, інші моменти, не може переоформити на себе. Факти укладення угоди, передачі об`єкту нерухомості підтверджуються доводами позивачки, які відповідачка визнала, крім того, обставини дарування сама відповідачка не заперечує. В даний час звернення за оформленням договору дарування є неможливим, оскільки прохання позивачки з цього приводу відповідачкою не сприймаються, так як потребують додаткових матеріальних витрат. Крім того, засвідчити договір дарування у нотаріальному порядку також неможливо і з причини того, що на час проведення дарування Ѕ частина житлового будинку не була зареєстрована на відповідачку в порядку спадкування після смерті чоловіка. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивачки, тому є правові підстави визнати договір дійсним та право власності на житловий будинок за позивачкою (у тому числі

Outcome: approved