Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу до підготовчого судового засідання без його участі. Позивач, його представник [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 25.01.2015 р.; копія паспорта гр. Р. Молдови на імя позивача; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку та експертної грошової оцінки вартості земельної ділянки; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул. Почтова, 23 в с. Лиманське, Ренійського району Одеської області; копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 16.12.2014 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] Іон звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача, зазначивши, що 25.01.2015 р. між ним та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами № 23, розташованого по вул. Поштова в с. Лиманське, Ренійського району Одеської області на земельній ділянці загальною площею 0,1329 га. за 60\~000 (шістдесят тисяч) грн. У той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав нерухомість в натурі та ключі від будинку. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонував відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. На вказані вимоги позивача, відповідач вказав, що наразі вони не зможуть засвідчити нотаріально договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки під нього, так як на момент укладання договору між сторонами, відповідач не був зареєстрованим у встановленому законом порядку власником нерухомого майна (домоволодіння) в Єдиному державному реєстрі прав власності, хоча рішенням суду 16.12.2014 р. за ним було визнано право власності на спірний будинок. Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки на якій він розташований, відповідач (продавець) не був зареєстрованим власником вказаного нерухомого майна, хоча він і був власником майна на підставі рішення суду від 16.12.2014 року. Таким чином, на момент укладання вказаного договору, відповідач (продавець) не був зареєстрованим власником майна, і до цієї реєстрації не мав право відчужувати позивачу (покупцю) майно, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яке не мала на це право. Враховуючи вищенаведене, позивач був вимушений звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, позивач по справі (покупець) за договором купівлі-продажу без нотаріального посвідчення від 25.01.2015 р. [PERSON] Іон є добросовісним набувачем, оскільки на момент укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами № 23, розташованого по вул. Поштова у с. Лиманське Ренійського району Одеської області та земельної ділянки розміром 0,1329 га., він не знав про існування тих обставин, що відповідач по справі (продавець) за договором купівлі-продажу, не мав права на відчуження вказаної нерухомості, оскільки на той час не був зареєстрованим у встановленому законом порядку власником вищевказаного житлового будинку який є предметом домовленості між сторонами договору купівлі-продажу. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода з усіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передав покупцю ключі та нерухомість в натурі. Позивач фактично вступив у володіння і розпорядження нерухомістю, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі-продажу від 25.01.2015 р., однак нотаріального посвідчення угоди про купівлю-продаж нерухомості між сторонами не відбулося з незалежних від позивача обставин. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо права власності на спірний житловий будинок та земельної ділянки (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок із надвірними спорудами № 23, розташований по вул. Поштова у с. Лиманське Ренійського району Одеської області на земельній ділянці загальною площею 0,1329 га. за позивачем як добросовісним набувачем. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Так як позивач набув право власності на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, до нього, у відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України, перейшло право власності на земельну ділянку, на яку розташована ця нерухомість.

Outcome: approved