Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

В грудні 2014 року КЖРЕП № 2 м. Комсомольська звернулось до суду із зазначеним позовом із вимогою зобовязати [PERSON] звільнити житлове приміщення - кім. № 2 в секції № 9 в будинку № 30 по вул. Леніна в м. Комсомольську. Змінивши з відкриттям провадження у справі предмет позову, позивач звернувся до суду із вимогою виселити [PERSON] із спірного житлового приміщення без надання іншого. Позов обґрунтований посиланням на положення ст.ст.109,116 ЖК України (а.с.34 ). До суду представник позивача не зявився, направивши заяву про розгляд справи за його відсутності. На задоволенні вимог наполягає з підстав, викладених в позові. Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлений у відповідності до положень ч.5 ст.74 ЦПК України. Приймаючи до уваги наявні у справі докази, а також позицію позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши представлені у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Згідно із рішенням виконкому Комсомольської міської ради № 261 від 30.11.1998 р. житловий будинок № 30 по вул. Леніна в м. Комсомольську прийнятий у власність міської ради, як житловий будинок для тимчасового проживання сімей, що мають потребу в соціальному захисті та переданий в оперативне управління КЖРЕП № 2 . Заочним рішенням Комсомольського міського суду від 04 лютого 2014 року вимоги КЖЕП №2 задоволені частково [PERSON] визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кім. № 2 в секції № 9 в будинку № 30 по вул. Леніна в м. Комсомольську (а.с. 8). Судове рішення набуло законної сили 17 лютого 2014 року. Проте, як вбачається із змісту позовної заяви та представлених позивачем письмових доказів зокрема актів, складених комісійним складом працівників КЖЕП №2 (а.с. 11-15), на час складання згаданих актів провести огляд спірної кімнати не представилось можливим через відсутність згоди представників муніципальної влади на примусове розкривання дверей в кімнату, що в разі здійснення привело би до значних матеріальних збитків. За посиланням позивача, звільнити спірне жиле приміщення в добровільному порядку відповідач відмовляється. Вирішуючи характер правовідносин, що виникли між сторонами, суд враховує, що з прийняттям будинку, де значився на той час зареєстрованим відповідач, у комунальну власність міської ради, власником було прийняте рішення про його використання як житлового будинку для тимчасового проживання сімей, які мають потребу в соціальному захисті (житловий фонд соціального призначення). Але судом в даному випадку не може бути застосована норма ЖК України, яка регулює порядок користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, оскільки відсутня правова процедура визначення статусу згаданого житла, підстава надання для заселення та порядок користування таким житлом, як вони передбачені ЗУ Про житловий фонд соціального призначення від 12.01.2006 року. Разом з тим, приймаючи до уваги, що спірні відносини не врегульовані Законом, суд відповідно до положень ч. 7 ст. 11 ЦПК України застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини в даному випадку аналогію закону і погоджується з позицією позивача щодо можливості застосування до спірних відносин положень ст.109, 116 ЖК України, які регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, з огляду на законодавчо закріплений обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов висновку, що відповідач, який в добровільному порядку відмовляється звільнити спірне жиле приміщення, за наявності судового рішення про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, є особою, яка займає спірну кімнату без достатньої правової підстави, тобто всупереч вимогам ст. 58 ЖК України, відповідно до положень якої єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер, а відтак підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення у відповідності до положень ч.3 ст.116 ЖК України. Питання про судові витрати вирішене судом відповідно до положень ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved