Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

В жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 12.03.2011 року уклав шлюб з відповідачкою. 12.10.2018 року рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області шлюб між ними було розірвано. В період їхнього шлюбу, а саме 23.11.2011 року за їхні з відповідачкою спільні кошти за договором купівлі-продажу була придбана квартира [ADDRESS] . Придбана ними квартира складається з трьох житлових кімнат, а саме: кімната №1 - 17,9 кв.м., кімната №2 - 11,9 кв.м., кімната №3 - 8,0 кв.м., а також з: коридору - 4,6 кв.м., кладової - 0,3 кв.м., кладової - 0,6 кв.м., кухні - 7,8 кв.м., кладової - 0,2 кв.м., кладової 0,6 кв.м., вбиральні - 1,3 кв.м., ванної кімнати - 2,7 кв.м., коридор - 3,1 кв.м., балкон - 0,7 кв.м., лоджії - 1,3 кв.м. Загальна площа квартири 61,0 кв.м., житлова площа - 37,8 кв.м. На даний час в їхній спільній квартирі зареєстрована відповідачка, в добровільному порядку вона не бажає провести поділ майна. Позивач після розірвання шлюбу змушений був виселитися з квартири, та 01.11.2018 року, знявся з реєстрації. За той час, коли ними була придбана квартира і до розірвання шлюбу, позивач за власні кошти та своєю працею проводив поточний ремонт в квартирі, були замінені вікна, вхідні та міжкімнатні двері, замінена сантехніка та електропроводка. Ухвалою суду від 04.11.2019 року було відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від відповідача, [PERSON] , у запропонований їй ухвалою про відкриття провадження строк, відзиву на позов до суду не надходило. Про розгляд справи відповідач була повідомлена належним чином. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 12 березня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області 12 жовтня 2018 року (а.с.9). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.11.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Кубай Л.В. та згідно з витягом про державну реєстрацію прав №32404760 від 09.12.2011 року, [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.29-31). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №177617958 від 15.08.2019 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.7-8). Оскільки в добровільному порядку відповідач не бажає провести поділ майна, то є необхідність такого поділу судом. Відповідно вимог статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, тому майно колишнього подружжя знаходиться у спільній частковій власності сторін. Відповідно до п.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення на завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Враховуючи викладене, те що спірна квартира була придбана у період шлюбу між сторонами за договором купівлі-продажу, тому вона не є особистою власністю, то суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про поділ цієї квартири є законні та обгрунтовані, а позов слід задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати по справі. На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і

Outcome: approved