Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона зареєстрована та мешкає разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] в належному останнім житловому будинку [ADDRESS]. В будинку також зареєстрований її колишній чоловік та батько співвласників житла - відповідач по справі. Також [PERSON] вказувала на те, що [PERSON] за місцем реєстрації з січня 2013 року без поважних причин не проживає та не бажає в подальшому проживати, витрати по утриманню житла не несе, його особистих речей в будинку немає, проте останній не знявся з реєстрації з місця попереднього проживання. В зв'язку з цим [PERSON] на підставі норм ст. 405 ЦК України просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні представники позивачів [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Також просили врахувати те, що відповідач, не бажаючи користуватися належним позивачам житловим будинком та не заявляючи жодних прав або вимог щодо нього, без поважних причин не знявся з реєстраційного обліку з місця попереднього проживання, що створює численні незручності та перешкоди в користуванні будинком, зокрема пов'язані зі сплатою комунальних послуг. Тому просили захистити права неповнолітніх шляхом задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи через оголошення в пресі, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим розглянути справу в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представники позивачів проти цього не заперечували. Заслухавши пояснення представників позивачів, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрована та мешкає разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] в належному останнім житловому будинку [ADDRESS]. В будинку також зареєстрований її колишній чоловік та батько співвласників - відповідач по справі. Проте [PERSON] за місцем реєстрації з січня 2013 року без поважних причин не проживає, витрати по утриманню нерухомого майна не несе. Останній не заявив жодних претензій на користування житловим приміщенням, однак не знявся з реєстрації за попереднім місцем мешкання. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини припинення сервітуту. Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За такого, враховуючи встановлені обставини та відсутність будь-яких особливих домовленостей між співвласниками житла (їх законним представником) та відповідачем з приводу користування цим майном, а тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки представники позивачів відмовилися від стягнення з відповідача судових витрат, а тому такі витрати судом не розподіляються.

Outcome: approved