Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» в особі Східного відділення по обслуговуванню побутових споживачів звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 4427,84 гривень, а також понесених ним при пред'явленні позову судових витрат у розмірі 1378,00 гривень, посилаючись на те, що[PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], та згідно з особовим рахунком №[NUMBER] є споживачем електричної енергії за вказаною адресою. На теперішній час відповідач здійснила не повну оплату за надану позивачем у період з 25.11.2011 року по 26.12.2015 року електричну енергію, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість у розмірі 4427,84 гривень, яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. На підставі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. ВАТ «Запоріжжяобленерго» включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України і є юридичною особою. Відповідно до п.2.1 Статуту ВАТ «Запоріжжяобленерго», основною метою діяльності ВАТ «Запоріжжяобленерго» є одержання прибутку шляхом задоволення потреб споживачів електричної енергії, насичення ринку товарами та послугами відповідно до предмету діяльності, в умовах функціонування єдиної енергосистеми України (а.с.6-10). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], і є споживачем електричної енергії (особовий рахунок [NUMBER]), яка постачається ВАТ «Запоріжжяобленерго» (а.с.4-5). Таким чином, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є споживачем електричної енергії, що постачається ВАТ «Запоріжжяобленерго». Згідно із розрахунком суми заборгованості, [PERSON] має заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 15355 кВт/год за період з 25.11.2011 року по 26.12.2015 року в сумі 4427,84 гривень, яку добровільно нею не сплачено (а.с.3). Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законом України від 16 жовтня 1997 року «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.1 Закону України «Про електроенергетику» споживачі енергії - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. Відповідно до п.42 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року, споживач зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Згідно з п.19 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року, розрахунки населення за спожиту електроенергію здійснюються за діючими тарифами для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Пунктом 20 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року, передбачено, що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. На підставі ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved