Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

В жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовною заявою до Білгород-Дністровської міської ради та просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 33,0 кв.м., житловою площею 24,6 кв.м., літньої кухні літ. «Б», підвалу літ. «В», вбиральні літ. «Г», сараю літ. «Д», сараю літ. «Е», сараю літ. «Ж», гаражу літ. «І», споруд № 2-7, ІІІ, IV. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] посилається на те, що вказаний житловий будинок належав її батькам, які за життя не встигдли оформити належним чином право власності на нього. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , після чого відкрилась спадщина на Ѕ частку вказаного житлового будинку по [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , після чого відкрилась спадщина на іншу Ѕ частину будинку. Все своє життя позивачка проживала з батьками та після їх смерті взяла на себе управління їх майном - житловим будинком, сплачує податки, комунальні послуги, робила поточні ремонти, зберігає документи батьків. Позивачка є єдиною донькою спадкодавців та в 2020 році вона звернулась до державного нотаріусу з заявами про прийняття спадщини батьків, однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва. Ухвалою суду від 19.10.2020 року провадження по справі було відкрито та визначено загальний порядок її розгляду з призначенням підготовчого судового засідання. 17.12.2020 року до канцелярії суду надійшов відзив Білгород-Дністровської міської ради на позовну заяву. Ухвалою суду від 26.01.2021 року було задоволено клопотання позивачки та від державного нотаріусу витребувані копії спадкових справ до майна [PERSON] та [PERSON] . 18.02.2021 року витребувані копії спадкових справ надійшли до канцелярії суду. Ухвалою суду від 03.03.2021 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання 17.03.2021 року сторони не з`явились. В матеріалах справи наявна заява позивачки з проханням справу розглянути без неї та задовольнити позов. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 487, складений відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Білгород-Дністровської міськради народних депутатів Одеської області. Спадкоємцями померлого були дружина - [PERSON] , та донька - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 23.06.1960 року Бритівською сільською радою Білгород-Дністровського району, актовий запис № 83). [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 712, складений відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Білгород-Дністровської міськради народних депутатів Одеської області. Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 30.08.2001 року за № 629 були узаконені самовільні будівлі громадян міста, зокрема у домобудові [ADDRESS] гр.. [PERSON] вбиральню літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Ж», сарай літ. «Е», гараж літ. «І», веранда літ. «б», тамбур літ. «а». 10.10.2001 року комісія виконкому Білгород-Дністровської міської ради, головою якою був начальник міської інспекції ГАСК, видала Акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку [ADDRESS] . Згідно з копіями спадкових справ [PERSON] та [PERSON] , їх спадкоємицею є донька [PERSON] яка з народження проживає у вказаному будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрацію № 376, видана КП «ЖЕО-№1». Відповідно до ст.. 524 Цивільного кодексу УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом Згідно з ч.1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Стаття 548 ЦК УРСР: Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК УРСР: визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Згідно з п.4.15 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Зазначене підтверджує ту обставину, що потенційний спадкоємець не має змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. Разом з тим, відсутність право встановлювальних документів на спірне нерухоме майно не є підставою для відмови у задоволенні позову (10 жовтня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 557/1209/16-ц, провадження № 61-19875св18. Адже позов про превентивний захист права власності ((попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися) може бути пред`явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою (11.04.18 р. Верховний Суд у складі колегії суддів палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі №910/5630/17). 31 серпня 2018 року набрав чинності Наказ Мінрегіону 03.07.2018 року №158 «Про затвердження Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт». Вказаний Наказ встановив процедури та умови прийняття в експлуатацію збудованих без дозвільного документа на виконання будівельних робіт індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Тепер громадяни можуть у спрощеному порядку ввести в експлуатацію, зокрема, збудовані (без оформлення дозвільних документів) у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів, за умови, що вони збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення. Однак, [PERSON] не є власницею спірного житлового будинку, а є лише його титулованим володільцем як спадкоємиця власників будинку. Саме тому, спрощена державою процедура введення в експлуатацію самочинно збудованого об`єкту нерухомості не розповсюджується на позивача, що свідчить лише про можливість судового захисту своїх спадкових майнових прав. Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.06.2018 по справі №597/1070/15-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. На підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги є обґрунтованими, правомірними та спрямовані на захист спадкових прав позивачки .

Outcome: approved