Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, в якому просив суд постановити рішення яким усунути перешкоди у користуванні будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення у будинок; судові витрати по справі стягнути з відповідача. В травні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просила суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові; позовні вимоги за зустрічним позовом не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. [PERSON] та її адвокат за ордером про надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги за основним позовом не визнали, а заявлені вимоги за зустрічним позовом підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. Вислухавши сторони та їх представників, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з відзивом на зустрічний позов, суд прийшов до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що з 23 вересня 1989 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.6), який рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року був розірваний (а.с.9). Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.10), [PERSON] , [INFO] (а.с.11), [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Під час перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, за Договором дарування житлового будинку укладеним 18 червня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т.М. та зареєстрованим в реєстрі за №1825 (а.с.64), [PERSON] набула права власності на житловий будинок [ADDRESS] . В будинку зареєстровані сторони та їх спільні діти (а.с.52-53). За твердженням [PERSON] , колишня дружина [PERSON] не визнає його право власності та користування на спірний будинок і створює перешкоди у користуванні домоволодінням, які він просить усунути в судовому порядку шляхом вселення до житлового будинку, з приводу чого звернувся до суду з даним позовом. [PERSON] вважаючи, що колишній чоловік [PERSON] втратив право користування домоволодінням, оскільки з червня 2019 року не проживає в будинку, та стверджуючи, що вона є єдиним власником будинку за адресою: [ADDRESS] , звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. [PERSON] наразі перебуває в новому шлюбі з 06 грудня 2019 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 06 грудня 2019 року (а.с.60). Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1, 2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Частиною 3 ст. 61 СК України, визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Вказані правові позиції висловлені Верховним Судом України у постановах від 01 липня 2015 року (справа №6-612цс15), від 25 листопада 2015 року (справа №6-2333цс15), від 16 грудня 2015 року (справа №6-2641цс15), від 07 вересня 2016 року (справа №6-801цс16). Встановлено, що під час придбання спірного будинку сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, тобто житловий будинок [ADDRESS] був придбаний в інтересах сім`ї для проживання в ньому разом з спільними дітьми. У вказаному будинку сім`я [PERSON] проживала понад двадцять років, а до моменту переїзду в будинок сім`я [PERSON] разом з дітьми проживали в двокімнатній квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS] , і яка була отримана [PERSON] в результаті обміну належної членам родини (батькам та сестрі [PERSON] ) трьохкімнатної квартири. Також встановлено, що у [PERSON] були наявні грошові кошти на придбання будинку, отримані ним від продажу вищевказаної квартири. Про наявність грошових коштів у сім`ї [PERSON] та [PERSON] на момент придбання будинку також свідчили допитані у судовому засіданні свідки. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Разом з тим, [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що колишній власник спірного будинку [PERSON] не є її родичем, чи близьким знайомим, вона не перебувала з останнім в дружніх стосунках, а договір дарування будинку був укладений на її ім`я за взаємною згодою та домовленістю з колишнім чоловіком. Відповідно ч. 1 і ч. 4 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилими приміщеннями нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих правовідносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 64 ЖК України визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина (чоловік) наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. З моменту, коли [PERSON] вирішила розірвати шлюб з [PERSON] , вона почала чинити [PERSON] перешкоди у користуванні будинком, вчиняла сварки та скандали, а коли [PERSON] був на роботі (працює змінами у денний на нічній час), [PERSON] зібрала деякі його речі та виставила їх за межі житлового будинку та прибудинкової території, за паркан, і не допустила [PERSON] до будинку після того, як останній повернувся додому з роботи. Факт вчинення перешкод у користуванні будинком, підтвердили допитані у судовому засіданні свідки. Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про відсутність у [PERSON] права користування спірним будинком, [PERSON] суду не надала і судом таких доказів не здобуто. [PERSON] не визнає право користування [PERSON] спірним будинком [ADDRESS] та створює перешкоди у користуванні, які [PERSON] просить усунути в судовому порядку шляхом надання йому доступу до житлового будинку. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що [PERSON] по відношенню до [PERSON] порушені зазначені вище норми права, а тому, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення, суд вважає обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що домовленість між сторонами з приводу порядку володіння та користування спірним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами не досягнута. Враховуючи той факт, що між сторонами виникла конфліктна ситуація з приводу користування спільним майном, яку сторони не можуть вирішити мирним шляхом, [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] не проживає з поважних причин. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім`ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не втратив інтерес до будинку, його відсутність в житловому приміщенні пов`язана із поважними причинами (вчинення перешкод у користування будинком з боку [PERSON] ), він не проживає в указаному будинку більше ніж шість місяців, однак місце реєстрації в добровільному порядку не залишав, а тому відсутні підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком, бо належних доказів на підтвердження факту не проживання [PERSON] у будинку без поважних причин більше шести місяців матеріали справи не містять. Заявлений [PERSON] зустрічний позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у зв`язку з не проживанням в будинку понад шість місяців без поважних причин є не обґрунтованим та безпідставним, а тому задоволенню не підлягає. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 768,40 грн., а судові витрати за зустрічним позовом віднести за рахунок позивачки [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved