Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач звернувся в суд із вищезазначеним позовом, в якому просить визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: виділити в користування позивачу - [PERSON] житлову кімнату №3 на плані технічного паспорта площею 11,5 кв.м.; виділити в користування відповідачу - [PERSON] житлову кімнату №2 на плані технічного паспорта площею 11,4 кв.м.; у спільному користуванні залишити коридор №1 у плані технічного паспорта площею 5,9 кв.м., кухню №5 на плані технічного паспорта площею 7,7 кв.м., туалет №7 на плані технічного паспорта площею 1,2 кв.м., ванну кімнату №6 на плані технічного паспорта площею 2,0 кв.м., житлова кімната №4 у плані технічного паспорта площею 17,1 кв.м. з балконом 0,7 кв.м., вбудовану шафу площею 0,8 кв.м., мотивуючи свої вимоги тим, що сторони не змогли фактично дійти згоди щодо користування спірним приміщенням, відповідач зі свого боку постійно чинить позивачу всілякі перешкоди та без його згоди здає всю квартиру в оренду. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.33,36). В той же час, позивач та його представник подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, зауважили, що позовні вимоги підтримують та проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с.40) Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про дійсні взаємовідносини сторін, двічі належним чином повідомлений позивач в судове засідання не з`явився, хоча і повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, а позивач наполягає на ухваленні заочного рішення, суд вважає за можливе ухвалити рішення в порядку ст.ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 214 ЦПК України суд при постановленні рішення вирішує, зокрема, питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Саме на сторони згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень. В той же час, як зазначено судом вище відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, відтак суд виходить з представлених саме позивачем доказів у справі. Так, з матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2012 посвідченого державним нотаріусом Дев?ятої Київської державної нотаріальної контори Русіної Н.О. позивачу належить на праві власності ? частина квартири [ADDRESS], а згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2012 посвідченого державним нотаріусом Дев?ятої Київської державної нотаріальної контори Русіної Н.О. відповідачу належить на праві власності ? частина квартири [ADDRESS], загальною площею 58,30 кв.м., жилою площею 40,00 кв.м. (а.с.9) Згідно технічного паспорту на дану квартиру квартира складається з 3 кімнат, а саме кімната №1 - 11,4 кв.м., №2 11,5 кв.м., №3 - 17,1 кв.м., балкон 0,7 кв.м., кухня 7,7 кв.м., ванна кімната 2,0 кв.м., вбиральня 1,2 кв.м., коридор 5,9 кв.м., вбудована шафа 0,8 кв.м. (а.с.12-13) Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Власники володіють, користуються та розпоряджаються власністю за взаємною згодою. За відсутності такої згоди порядок володіння та користування майном може бути визначений судом за позовом одного або декількох співвласників. Матеріали справи свідчать про «напружені» взаємовідносини між сторонами. Позивач акцентує увагу на тому, що відповідач без його згоди здає в оренду спірну квартиру третім особам. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками відповідно до змісту ст. ст. 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному із співвласників. Відповідно до роз`яснень, у п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист прав приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можна виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або їх можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це було заявлено позов. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Встановлені судом обставини справи дають підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Так, слід встановити наступний порядок користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS], а саме позивачу кімнату №3 площею 11,5 кв.м, відповідачу - кімнати №2 площею 11,4 кв.м, а приміщення кімнату №3 площею 17,1 кв.м. з балконом площею 0,7 кв.м., кухню площею 7,7 кв.м, коридор площею 5,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., вбудовану шафу площею 0,8 кв.м. - в загальному користуванні. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума судового збору за задоволену вимогу. На підставі викладено та

Outcome: approved