Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

В вересні 2015 року позивачка [PERSON] через свого представника звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Уманської районної державної адміністрації, в якому просила суд: позбавити відповідача батьківських прав, відносно малолітнього сина [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.09.2015 року, в порядку в порядку ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» зазначена цивільна справа була передана до Шевченківського районного суду м. Києва. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 14.09.2002 року у м. Ялта між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, від якого [INFO] народився син - [PERSON] (Свідоцтво про народження Серія [NUMBER], видане 03.02.2015 року (повторно). Протягом сумісного проживання сторін, Відповідач зловживав спиртними напоями, через що був звільнений з роботи. У подальшому знайти постійне місце роботи йому не вдалося, що спричинило скрутне матеріально-фінансове становище сім'ї. При вживанні спиртних напоїв Відповідач декілька разів завдавав Позивачці тілесних ушкоджень. В процесі спільного проживання як батько жодним чином не турбувався про сім'ю та дитину. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] 16.11.2005 року розірвано, після чого позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, однак рішення суду про стягнення аліментів на сина виконувалося лише тоді коли відповідач мав роботу, а останні майже 10 років він аліменти не сплачував, виникла заборгованість. Дитина проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою ф.3 виданою КП «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління № 3», перебуває на повному утриманні матері. Позивачка створила всі - необхідні умови для комфортного проживання та розвитку дитини, в повній мірі займаєгься її вихованням та турбується про всебічний та всесторонній розвиток. Сім'я має достатній рівень житлових умов для повноцінного виховання і розвитку, що цілком підтверджується Актом обстеження житлових умов проживання від 03.09.2015 року, у якому зазначено, що дитина має окрему кімнату з новими меблями, окреме спальне місце, місце для домашніх завданнь, комп'ютер і телефон. Також Актом встановлено, що дитина забезпечена достатньою кількістю якісної їжі, забезпечений одягом та взуттям відповідно до сезону, має шкільне приладдя. З часу народження сина відповідач його долею не цікавився та не переймався, ї до розлучення батьків він лише один раз відвідав сина понад п'ять років тому назад та й з ініціативи та в присутності свого батька. Це був єдиний раз коли батько навідався до дитини в м. Умань за десять років. Відповідач мав всю інформацію щодо дитини, до якого дитячого садка ходив син та у якому навчальному закладі навчався. Але жодного разу відповідач не побажав вийти на зв'язок та поспілкуватися з власним сином, мобільний номер телефону у позивачки незмінний вже понад десять років, проте відповідач не намагався зв'язатися та поспілкуватися з сином, номер мобільного телефону якого позивач неодноразово повідомляла. Протягом всього часу Відповідач не вітав сина з днем народження, Новим роком, та іншими святами. Отже, з моменту народження дитини батько фактично не проявляв турботи як в матеріальному так і в моральному плані, свідомо не турбувався про фізичний і, духовний розвиток дитини, її навчання, успіхи в дитячому садку, підготовку до самостійного життя та школи, успіхи в школі та в позаурочному житті. Всі обов'язки в повному обсязі виконувалися матір'ю. [PERSON] навчається в 7-А класі Уманської загальноосвітньої школи. Вищенаведене свідчить про те, що відповідач більше п'яти років жодним чином не виконував своїх батьківських обов'язків, не брав участі у вихованні та утриманні дитини та ні приділяв йому належної уваги та турботи. Враховуючи вищевикладене представник позивача просила позбавити [PERSON] (паспорт серія [NUMBER] виданий відділом Ялтинського МУ ГУМВС України в Криму) батьківських прав [PERSON] [INFO] (Реєстраційн облікової картки платника податків [NUMBER]). До судового засідання, представником позивача було подано заяву, в якій він заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу без його участі та позов задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, поважності причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Третя особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, надіслала на адресу суду письмові пояснення та висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], про що вказує свідоцтво про народження (а.с. 15). У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Судом встановлено, що шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано 16.11.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 17), а малолітній син сторін проживає разом з позивачкою окремо від відповідача. Згідно довідки № 1981 від 02.09.2015 року виданої Комунальним підприємством «Ремонтно-експлуатаційне управління № 3» син [PERSON], 2003 р.н. прописаний (проживає) в м. Умані, Черкаської області, за адресою: [ADDRESS]. Частиною 4 ст. 155 СК України визначено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З моменту розлучення, малолітній син перебуває на повному утриманні позивачки, яка створила всі необхідні умови для його комфортного проживання та розвитку, в повній мірі займається його вихованням та турбується про його всебічний та усесторонній розвиток. Актом обстеження житлових умов проживання від 03.09.2015 року (а.с. 19)доводиться, що малолітній син має достатній рівень житлових умов, має окрему кімнату, має окреме спальне місце, місце для роботи над домашніми завданнями, комп'ютер і телефон, забезпечений достатньою кількістю їжі, одягом та взуттям тощо. Згідно Довідки № 195 від 03.09.2015 року виданої Директором Уманської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 9 (а.с. 21), протягом періоду навчання [PERSON] в школі, його батько навчанням і вихованням дитини не займався і батьківські збори не відвідував. Із висновку третьої особи від 21.04.2016 р. за № 211 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON] вбачається, що вихованням та розвитком сина займається лише позивачка. Відповідач вихованням не займається, не цікавиться життям та здоров'ям сина, не бере участі у фізичному, моральному, духовному розвитку дитини. Третя особа вважає за доцільне рекомендувати позбавити батьківських прав відповідача, щодо малолітнього сина [PERSON] у зв'язку з тим, що він ухиляється від своїх обов'язків по вихованню та утриманню сина. Судом встановлено, що відповідач, як батько самоусунувся від виховання сина та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо дитини, не цікавиться її особистим життям, здоров'ям та вихованням, не виконує рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги, підлягають задоволенню, як такі, що ґрунтуються на вимогах закону. Враховуючи вищенаведене рішення суду про стягнення з відповідача аліментів, суд не вбачає правових підстав, для застосування положень ч. 3 ст. 166 СК України.

Outcome: approved