Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

В вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет застави, який в грудні 2016 року уточнив та просив постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь основний борг за Договором позики - суму в гривнях, еквівалентну 26500 доларам США та 8500 євро, сума визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, суму процентів в гривнях за Договором позики у розмірі еквівалентному 3300 доларам США та 1200 євро, сума визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, суму 3% річних за порушення грошового зобов'язання в сумі 31585,30 грн., звернути стягнення за Договором позики на предмет Договору застави - автомобіль BMW X5, номерний знак [NUMBER], який є предметом забезпечувального обтяження, через продаж обтяжувачем - [PERSON] предмета забезпечувального обтяження - автомобілю BMW X5, номерний знак [NUMBER], шляхом укладання договору купівлю-продажу з іншою особою-покупцем, у випадку, коли суми, вирученої від продажу автомобілю BMW X5, номерний знак [NUMBER], буде недостатньо для повного задоволення його, [PERSON] вимог стягнути суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна [PERSON], всі судові витрати, повязані з розглядом справи, покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 14 січня 2015 року він уклав Договір позики з [PERSON], за яким він надав відповідачу грошові кошти в розмірі 30\~000 доларів США та 10 000 Євро, що на момент написання позовної заяви за курсом НБУ відповідає сумі в розмірі 291702,00 грн. на строк до 25 грудня 2015 року. Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується його підписом на Договорі позики та розпискою, написаною власноруч відповідачем 14 січня 2015 року. Відповідно до п. 1.3 Договору мали сплачуватись проценти у розмірі 1% в місяць від суми позики еквівалентної 30\~000 доларів США, та 1% в місяць від суми позики еквівалентної 10\~000 євро. Розмір щоквартальної виплати процентів склав суму еквівалентну 900,00 доларів США та 300,00 євро. Відповідно до ст. 546 ЦК України, ст. 3 Закону України від 02.10.1992 №2654-ХІІ «Про заставу» між ним та відповідачем 14 січня 2015 року був укладений Договір застави транспортного засобу (автомобілю) на забезпечення договору позики, укладеного 14 січня 2015 року, предметом якого є автомобіль BMW X5, номерний знак [NUMBER]. Відповідно до Закону України від 18.11.2003 №1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» з метою забезпечення виконання зобовязань 26 лютого 2015 року було зареєстровано обтяження на предмет Договору застави та заборонено його відчужувати з терміном дії до 26 лютого 2020 року з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. В момент підписання Договору позики відповідачем була передана грошова сума, еквівалентна 300 доларам США у якості часткового погашення суми процентів, на підтвердження отримання якої ним, [PERSON] була надана розписка. Протягом дії Договору позики відповідач свої зобовязання зі сплати процентів не виконував, отримані грошові кошти до 25 грудня 2015 року не повернув. Після досудової претензії про сплату заборгованості за Договором позики, між ним, [PERSON] та відповідачем, 06 лютого 2016 року була укладена Додаткова угода №1 до договору позики від 14 січня 2015 року, за якою були виключені умови щодо сплати процентів та продовжений термін дії договору позики до 01 серпня 2016 року. В момент підписання Додаткової угоди відповідачем була передана грошова сума, еквівалентна 3500 доларам США та 1500 євро у якості часткового погашення суми боргу за Договором позики. Відповідач свої зобовязання не виконав. Станом на 27 грудня 2016 року розрахунок суми позову складається з основного боргу за Договором позики у розмірі 26500 доларів США та 8500 євро, суми процентів у розмірі 3300 доларам США та 1200 євро, суму 3% річних за порушення грошового зобов'язання в сумі 31585,30 грн. Просив позов задовольнити. Представник позивача за довіреністю [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою (а.с.55). 02 лютого 2017 року через канцелярію суду, відповідач надав суду заяву в якій просив відкласти судове засідання на іншу дату у звязку з хворобою, але доказів поважності причини неявки не надав. Тому, суд вважає за необхідне визнати неявку відповідача не поважною. Враховуючи конкретні обставини справи, встановлені ст. 157 ЦПК України строки розгляду справи та те, що неявка відповідача особисто, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання без поважних причин згідно ст. 169 ЦПК України не тягне відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі доказів, які маються в матеріалах справи. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Право кожного на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановлений законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період з дня надходження до суду позовної заяви до завершення виконання рішення суду. Право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (рішення ЄСПП у справі «[PERSON] проти Італії»). Європейський суд дотримується думки, що неможливість особи домогтися виконання рішення протягом тривалого часу становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном у сенсі пункту 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції. (рішення ЄСПП у справі «Шмалько проти України»). Обов'язок забезпечувати ефективну реалізацію прав, захищених цим документом, має бути результатом позитивних обов'язків держави (зокрема, рішення ЄСПП у справі «X і Y проти Нідерландів»), ці позитивні зобов'язання повинні встановлювати певні засоби, потрібні для захисту права на власність (рішення ЄСПП у справі «Лопез Остра проти Іспанії»). Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються (для позивача це стаття 1 Першого Протоколу), має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення ЄСПП у справі «Кудла проти Польщі»). При вирішенні питання про поважність неявки відповідача в судове засідання, суд керується наступним. Згідно з ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Відповідно до ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на один місяць. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обовязком не тільки суду, а й осіб які беруть участь у справі. Суд не зобовязаний відкладати засідання, якщо сторона або представник сторони навіть вперше не зявився на розгляд і має право ухвалити рішення за наявними у справі матеріалами, про що Вищий Господарський Суд України виклав в своїй постанові від 07 липня 2016 року у справі № 910/21819/15. ВГС України підкреслив, що підставою для відкладення є не відсутність представника сторони, а саме неможливість вирішити спір у судовому засіданні, тобто відкладення справи є правом, а\~ не обовязком суду. Якщо матеріалів у справі достатньо і суд правильно застосовує при вирішенні спору законодавство, то відсутність представника сторони вже ні на що не впливає. Єдиною умовою в такому випадку для суду, щоб рішення не було скасоване у вищих судових інстанціях, це належне повідомлення сторін та учасників справи про час та місце розгляду справи, зокрема відсутність в матеріалах справи поштових повернень про невручення стороні відповідних повідомлень суду. В силу вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (параграф 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до положень ч. 1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи вказаної категорії протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі (при цьому, згідно з ухвалою судді провадження по справі було відкрито 10 жовтня 2016 року), а відповідно до положень ст. 1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 2 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В свою чергу, згідно зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, разом з тим, навіть при наявності судового рішення, як акту правосуддя, але яке не виконано зобовязання (в тому числі грошове) є чинним. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом. Вищевказане, також підтверджується практикою Європейського суду з прав людини про те, що суди у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Ця норма кореспондується із приписами ст. 524 ЦК України, згідно з якою зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, не містить заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадках зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Встановлено, що 14 січня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики, за яким відповідач взяв у позивача 30000,00 доларів США та 10000,00 євро, та зобовязався їх повернути до 25 грудня 2015 року (а.с.11). Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується його підписом на Договорі позики та розпискою, написаною власноруч [PERSON] 14 січня 2015 року. Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 3 Закону України «Про заставу» від 02.10.1992 року між [PERSON] та [PERSON], 14 січня 2015 року був укладений Договір застави транспортного засобу (автомобіля) на забезпечення договору позики, укладеного 14 січня 2015 року, предметом якого є автомобіль «BMW X5», державний номерний знак [NUMBER] (а.с.12-14). Відповідно до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року з метою забезпечення виконання зобовязань 26 лютого 2015 року було зареєстровано обтяження на предмет Договору застави та заборонено його відчужувати з терміном дії до 26 лютого 2020 року з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.16). В момент підписання Договору позики відповідачем була передана грошова сума, еквівалентна 300,00 доларам США у якості часткового погашення суми процентів, на підтвердження отримання якої [PERSON] була надана розписка. Вищевказаний договір позики підписаний відповідачем, отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Отже факт знаходження боргового документа оригіналу Договору у [PERSON] свідчить про невиконання зі сторони [PERSON] своїх боргових зобов'язань. До теперішнього часу [PERSON] частково виконав взяті на себе боргові зобовязання, а саме повернув позивачу борг у розмірі еквівалентному 3500,00 доларам США та 1500,00 євро. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по договору позики із сторони [PERSON] перед [PERSON] Таким чином, борг відповідача на день розгляду справи складає 26500 доларів США, в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 717\~564,35 грн. та 8500 євро, в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 247\~217,40 грн., які необхідно стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] Відповідно до п. 1.3 Договору позики, позика була надана під проценти, які мали сплачуватись у розмірі 1% в місяць від суми позики, еквівалентної 30000,00 доларів США, та 1% в місяць від суми позики, еквівалентної 10000,00 євро, з періодичністю сплати процентів щоквартально. Розмір щоквартальної виплати процентів склав суму еквівалентну 900,00 доларів США та 300,00 євро. Протягом дії Договору позики, відповідач свої зобовязання зі сплати процентів не виконував, порушуючи п. 1.3 Договору позики. Після предявлення досудової претензії відповідачу про сплату заборгованості за Договором позики, 06 лютого 2016 року між сторонами була укладена Додаткова угода №1 до договору позики від 14 січня 2015 року (а.с.15). Так, додатковою угодою були виключені умови щодо сплати процентів та продовжений термін дії договору позики до 01 серпня 2016 року. В момент підписання Додаткової угоди відповідачем була передана грошова сума, еквівалентна 3500,00 доларам США та 1500,00 євро у якості часткового погашення суми боргу за Договором позики, на підтвердження отримання якої позивачем була надана розписка. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами складають: за 1 квартал 2015 року 600 доларів США, за 2 квартал 2015 року 900 доларів США, за 3 квартал 2015 року 900 доларів США, за 4 квартал 2015 року 900 доларів США, а всього проценти складають 3300 доларів США. Окрім цього, за 1 квартал 2015 року 300 євро, за 2 квартал 2015 року 300 євро, за 3 квартал 2015 року 300 євро, за 4 квартал 2015 року 300 євро, а всього проценти складають 1200 євро. Всього сума відсотків від суми боргу складають 3300 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 89357,07 грн. та 1200 євро, що в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 34901,28 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, сума 3% річних з суми боргу у розмірі 26500 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 717\~564,35 грн., складає 21526,93 грн., та 3% річних в суми боргу у розмірі 8500 євро, що в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 247217,40 грн., складає 7416,52 грн., а всього 3% річних від загальної суми боргу складає 28943,52 грн., що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, загальна сума, яка належить до сплати позивачу, визначається наступним чином: основний борг у розмірі 26500 доларів США, в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 717\~564,35 грн., основний борг у розмірі 8500 євро, в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 247\~217,40 грн., відсотки у розмірі 3300 доларів США, в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 89357,07 грн., відсотки у розмірі 1200 євро, в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 34901,28 грн., та 3% річних від загальної суми боргу у розмірі 28943,52 грн. Що стосується позовних вимог про звернення стягнення за Договором позики на предмет Договору застави - автомобіль BMW X5, номерний знак [NUMBER], який є предметом забезпечувального обтяження, то вони задоволенню не підлягають, оскільки суд вважає\~\~наведені позовні вимоги такими, що суперечать вимогам норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про заставу». Згідно зі ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не передбачено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк. Статтею 591 ЦК України передбачений порядок реалізації предмету застави, яка проводиться шляхом його продажу з публічних торгів. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається у порядку, встановленому договором або законом. Якщо публічні торги оголошені такими, що не відбулись, предмет застави може за згодою заставодержателя та заставодавця переданий у власність заставодержателя за початковою ціною, якщо інше не\~\~встановлено договором або законом. Викладені норми ЦК України відповідають вимогам ст. ст. 19, 20, 21 Закону України\~\~«Про заставу». Таким чином, діючим законодавством встановлений спосіб звернення стягнення на предмет застави. Крім того,\~\~при зверненні до суду\~\~позивачем не визначалась вартість предмету застави на даний час, що взагалі унеможливлює\~\~вирішення питання про обєм заборгованості за договором позики, яку позивач має задовольнити\~\~шляхом звернення стягнення на предмети застави. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 6890 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial