Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги разом із їх додатковим обґрунтуванням позову, наданим позивачем, визнали повністю, щодо їх задоволення не заперечували, відзивів не надали, просили розглянути справу у їх відсутності. Позивач в ході здійснення підготовчих дій у справі надав додаткове обґрунтування заявлених вимог з приводу визнання права власності на житловий будинок, на задоволенні своїх позовних вимог наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва серії [NUMBER] від 12.03.2003р. про право власності на майновий пай члена СВК «Прикордонник» с.Орлівка Ренійського району, оформленого на ім'я [PERSON]; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно - домоволодіння [ADDRESS] від 11.12.2006р.; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.12.2006р., оформленого на ім'я [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 12.02.2009р.; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 15.07.2015р.; копія державного акту серії [NUMBER] від 24.01.2008р. на право власності на земельні ділянки загальною площею 2,16 га, оформленого на ім'я [PERSON]; копія довідки Відділу Держкомзему у Ренійському районі про вартість земельної ділянки; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO]; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO].; копія свідоцтва про шлюб [PERSON] із [PERSON]; копія приватизаційного майнового сертифікату серії [NUMBER] від 11.07.1996р., оформленого на ім'я [PERSON]; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.05.2016 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач є онуком нині померлих [PERSON] та [PERSON], відповідачі - їхніми дітьми. За життя [PERSON] належав приватизаційний майновий сертифікату серії [NUMBER] від 11.07.1996р., виданий Ощадним банком України (відділенням №6780 м.Рені). За життя [PERSON] належали: на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.12.2006р.- житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]; на підставі свідоцтва серії [NUMBER] від 12.03.2003р. про право власності на майновий пай члена КСП - майновий пай у СВК «Прикордонник» в с.Орлівка Ренійського району; на підставі державного акту серії [NUMBER] від 24.01.2008р. про право власності на земельну ділянку - земельні ділянки загальною площею 2,16 га, розташовані на території Орлівської сільської ради Ренійського району, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, [INFO] - померла. Після смерті [PERSON] її чоловік - [PERSON] успадкував належний їй приватизаційний майновий сертифікат серії [NUMBER] від 11.07.1996р., як спадкоємець першої черги за законом (ст.1261 ЦК України), в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. За життя [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO]. помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Про це свідчить Інформаційна довідка зі спадкового реєстру нотаріальної контори. Крім того, [PERSON] мешкав разом із дідусем по день його смерті, доглядав за ним, як онук. Відповідачі - діти померлого за прийняттям спадщини не зверталися. При зверненні [PERSON] до нотаріальної контори для оформлення прийняття спадщини, в отриманні свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказане майно, про що 26.05.2016р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи [PERSON] надати не може у зв'язку із втратою їх спадкодавцем. Крім того, [PERSON] за життя не оформив своє спадкове право після смерті дружини (щодо приватизаційного майнового сертифікату). З приводу житлового будинку [PERSON] зареєстрував право власності на житловий будинок у встановленому законом порядку, але при здійсненні цієї реєстрації не було враховано всі об'єкти нерухомого майна. Стосовно земельної ділянки - чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту неможливо оформити спадщину. Згідно п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат. Так як набуте за спадкуванням право власності [PERSON] не було належним чином оформлено, він не в змозі отримати дублікат державного акту на землю. Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) державного акту на право власності на земельну ділянку - при посвідченні договору купівлі-продажу, міни, дарування, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, спадкового договору, а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. На оригіналі державного акту нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця. З вищенаведеного виходить, що після смерті [PERSON] вирішити питання про отримання оригіналу необхідного правовстановлюючого документу у позасудовому порядку неможливо, за визнанням права власності на майно, як на об'єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець в судовому порядку. Незважаючи на перешкоди, [PERSON] прийняв спадщину за законом в порядку ст. 1269, 1270 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці її не прийняли та на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємці, які бажають прийняти спадщину, але не проживали постійно із спадкодавцем, зобов?язані подати нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах, суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Як було встановлено судом, [PERSON] у справі є спадкоємцем четвертої черги за законом (ст. 1264 ЦК України), він більше 4 років мешкав із дідусем однією родиною до його смерті, доглядав за ним, як онук. У передбачений законом строк для прийняття спадщини [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначив [PERSON] після смерті дідуся у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Щодо житлового будинку, то незважаючи на те, що він був внесений до державного реєстру прав на нерухомість, не було вирішено питання щодо здійснення державної реєстрації деяких об'єктів нерухомості, із яких будинок у тому числі складався. У відповідності до технічних характеристик, визначених в технічному паспорті (від 24.11.2006р.) на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS], літня кухня літ. Б, сараї літ. В, Г, Д, Е, Ж, навіс літ. б1, погріб літ. б - є самовільно побудованими об'єктами у період 1964-1983р.р. Однак, на той час, коли виготовлювався вказаний технічний паспорт, діяло законодавство, згідно із яким необхідно було отримати акт прийняття до експлуатації об'єктів нерухомості. На час звернення до суду із вказаною заявою, зазначені об'єкти нерухомості не були самовільно побудованими з підстав вищенаведеного. Так, в листі Міністерства юстиції України від 23.02.2016р. № 8.4-35/18/1 «Щодо державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, збудовані до 05.08.1992р.» зазначається, що відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), обовяз0ковою умовою створення об'єкта містобудування як об'єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об'єкта в експлуатацію. Вказане безумовно направлено на реалізацію положень ст. 331 ЦК України. Оскільки Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12.03.2011р., пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема до таких об'єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05.08.1992р. до 12.03.2011р. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05.08.1992р. до 12.03.2011р., не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об'єкта нерухомого майна і містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об'єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. В той же час, з метою спрощення процедури державної реєстрації прав власності на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05.08.1992р. без обов'язкового проведення технічної інвентаризації таких об'єктів, з 09.05.2014р. набрали чинності зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внесені зміни ЗУ від 15.04.2014р. «Про внесення змін до статті 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 05.08.1992 року. Аналогічні норми знайшли своє відображення у новій редакції ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що діє з 01.01.2016 року. Враховуючи вищенаведене, зазначені об'єкти нерухомості, а саме: літня кухня літ. Б, сараї літ. В, Г, Д, Е, Ж, навіс літ. б1, погріб літ. б, розташовані у житловому будинку із надвірними спорудами, розташованому по [ADDRESS], - не є самовільно побудованими об'єктами і не потребують процедури прийняття в експлуатацію. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво [PERSON] не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку [PERSON] прийняв спадщину юридично, оскільки він у передбачений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, як спадкоємець четвертої черги за законом. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] є суб'єктом набуття права власності на майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених [PERSON] та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved