Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Відповідачка [PERSON], будучи належним чином сповіщена в порядку ч. 7 ст.128 ЦПК України, а також і за іншою адресою (за місцем фактичного мешкання), у судове засідання не явилася, заперечення щодо позову не надала. Згідно поштової відмітки, вона з місця мешкання тимчасово вибула. Позивач [PERSON] на задоволенні позову наполягав, надав суду відповідні пояснення. Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації Одеської області надала висновок органу опіки та піклування про доцільність встановлення батьківства позивача щодо його неповнолітніх дітей, просила про розгляд справи без її участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту позивача - відомості про реєстрацію шлюбу - відсутні; копії свідоцтв про народження дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; копії квитанцій про грошові переводи; висновок органу опіки та піклування Ренійської РДА від 13.11.2018р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом із відповідними вимогами, пояснивши, що у період з 1999р. по 2014 р. він перебував у фактичних шлюбних відносинах із відповідачкою [PERSON] У цей період відповідачка народила 3 дітей: сина [PERSON], [INFO]; доньку [PERSON], [INFO]; доньку [PERSON], [INFO] В актовому запису та у свідоцтві про народження сина [PERSON], його прізвище вказано «[PERSON]», по батькові - «[PERSON]». У свідоцтвах про народження доньок - відомості про батька вказані зі слів матері, прізвищем записано - «[PERSON]». Позивач стверджує, що він є біологічним батьком вищевказаних дітей та просить визнати його батьківство відносно доньок [PERSON] та [PERSON] та внести відповідні зміни до актового запису про їхнє народження. Пояснив, що в даний час він із відповідачкою однією сім'єю не мешкає, сімейні відносини не підтримує, вони розійшлися і вже тривалий час мешкають окремо. Однак, родинні відносини із їхніми спільними дітьми він підтримує, спілкується із ними, піклується про них та матеріально допомагає їм. Позивач постійно цікавиться справами дітей у школі та повсякденному житті, діти сприймають його, як батька, називають «татом». В даний час, у зв'язку із життєвою необхідністю, матір дітей разом із сином та доньками не мешкає, оскільки виїхала за межі України на заробітки. Діти мешкають разом із бабусею та дідусем (батьками відповідачки). Опіку над дітьми не встановлено, у зв'язку із відсутністю матері - діти позбавлені законного представника. З метою усунення небажаних неправомірних наслідків дії неповнолітніх дітей, у зв'язку із необхідністю встановлення належного батьківського контролю та визначення правового статусу дітей, у позивача виникла необхідність у визнанні за ним батьківства. Заслухавши пояснення позивача, який підтримав свої позовні вимоги, вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Позивачем було заявлено клопотання про допит свідка - його сина [PERSON], однак свідок від дачі показань відмовився. Як стверджує позивач, він у період з 1999 р. по 2014р. перебував у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] Саме в цей період в них народилися діти : син [PERSON], 2000 р.н., доньки - [PERSON], 2004 р.н. та [PERSON], 2007 р.н. У свідоцтві про народження сина його батьком записаний позивач, у свідоцтвах про народження доньок - відомості про батька записані зі слів матері, а саме вказані прізвища - «[PERSON]», а батьком вказаний « [PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 50 Сімейного кодексу України встановлено, що чоловік має право на батьківство. Це право є невідємним і гарантується законом. Відповідно до ч.2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213,215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12.06.1998 року № 16, підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з'ясування питань, пов'язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Так, позивач у судовому засіданні пояснив, що він визнає своє батьківство і вважає, що він є біологічним батьком спільних із [PERSON] дітей, діти сприймають його, як свого батька, називають його батьком, він же в свою чергу спілкується із дітьми, турбується про них, цікавиться їхніми справами, хоча і не мешкає разом із ними. Крім того, позивач періодично матеріально підтримує дітей, надсилає на їхнє утримання кошти на картрахунок, сприяє розвитку їхніх інтересів. Діти знають, де він мешкає, спілкуються із ним також. Суд звертає увагу, що стосовно заявлених вимог позивача відповідачка не надала жодних заперечень, додаткових заяв чи пояснень, як стало суду відомо вона вже досить тривалий час перебуває на заробітках за кордоном, із дітьми спілкується дистанційно, але немає змоги приїхати додому, у зв'язку із чим діти мешкають із батьками відповідачки та в даний час знаходяться під їхнім контролем. Як пояснює позивач, на його думку, дідусь та бабуся не мають вагомого впливу на онуків, діти ведуть себе свавільно, не завжди слухаються старших. Ці обставини також підтверджуються і висновком органу опіки і піклування Ренійської РДА, згідно якого є доцільним визнати батьківство за позивачем відносно доньок, оскільки це буде сприяти корекції поведінки неповнолітніх, забезпечить належний контроль з боку батька, буде направлено на захист прав та інтересів неповнолітніх, оскільки в даний час вони не мають законного представника. Окремо суд зазначає, що під час судового розгляду у справі в залі судового засідання були присутні діти, щодо яких розглядалося судом питання про встановлення батьківства, - [PERSON] та [PERSON]. Вони не були допитані судом в якості свідків, оскільки таке клопотання сторонами справи не заявлялося, однак, під час усної бесіди із позивачем та бабусею (з боку матері), вони до позивача зверталися як до близької людини, називали його батьком. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням встановлених судом обставин, досліджених доказів, суд задовольняє позовні вимоги позивача, визнає за ним батьківство відносно доньок і зобов'язує належні органи внести зміни до актових записів про народження дітей. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У позовних вимогах позивач просив сплачений ним судовий збір залишити за собою, тому питання про стягнення судового збору з відповідачки судом не розглядається.

Outcome: approved