Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

В вересні 2020 року до суду звернувся позивач з позовом до відповідача про стягнення з [PERSON] коштів в розмірі 392 490 грн., що є еквівалентом вартості автомобіля, переданого в користування згідно договору прокату автомобіля №2/1305 від 13.05.2020 року. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував, пояснивши, що 13.05.2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір прокату автомобіля №2/1305, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове користування легковий автомобіль Тайота Пріус, д.н.з. [NUMBER] , шасі [NUMBER] , 2016 року випуску. Сторонами погоджена балансова вартість автомобіля 392 490 грн. Починаючи з 14.06.2020 року автомобіль зник з GPS моніторингу, місце перебування встановити неможливо, а відповідач ігнорує спілкування та нічого пояснити не може стосовно місцезнаходження автомобіля. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з вказаними вимогами. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався, відзиву не надав. За таких підстав, судом, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, визнано за можливе ухвалити у даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням з представником позивача. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Як встановлено судом, 13.05.2020 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладено договір прокату автомобіля №2/1305, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове користування легковий автомобіль Тайота Пріус, д.н.з. [NUMBER] , шасі [NUMBER] , 2016 року випуску (а.с.4-11). Згідно акту передачі, позивач передав, а відповідач прийняв автомобіль 13.05.2020 року (а.с.12-13). Крім того, за умовами вказаного договору відповідач брав у прокат автомобіль на умовах користування: пробіг 1 800 км, погоджена балансова вартість автомобіля: 392 490 грн. Як стверджував представник позивача в судовому засіданні, починаючи з 14.06.2020 року автомобіль зник з GPS моніторингу, місце перебування встановити неможливо, а відповідач ігнорує спілкування та нічого пояснити не може стосовно місцезнаходження автомобіля. Частиною 1 ст.1166, ч.1 ст.1167 ЦК передбачено право юридичної та фізичної особи на відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи; шкоди, завданої майну фізичної або юридичної особи; моральної шкоди, завданої фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відповідно до пункту 8.1 Договору про надання в прокат автомобіля, наймач несе повну відповідальність за збитки понесенні з пошкодженням або втратою автомобіля в тому числі крадіжкою автомобіля (п.п. 16). Згідно з роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до ст. 629, 525, 526 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна йог умов не допускається. За приписами статей 949, 950 ЦК України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Статтею 951 Цивільного кодексу України визначено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості. При цьому необхідно врахувати, що зберігач зобов`язаний повернути поклажедавцеві товар який був прийнятий на зберігання, а відшкодувати збитки зобов`язаний лише у випадку втрати (нестачі) або його пошкодження за наявності складу цивільного правопорушення. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі №918/407/14. Таким чином, оскільки відповідач прийняв від позивача автомобіль Тайота Пріус, д.н.з. [NUMBER] , шасі [NUMBER] , 2016 року випуску, погоджена балансова вартість якого 392 490 грн., при цьому він зазначає що автомобіль викрадений та місце перебування автомобіля йому невідоме, а відповідно до п. 8.1 укладеного між сторонами договору відповідач несе відповідальність за збитки понесені з у зв`язку із пошкодженням або втратою автомобілю, в тому числі і у зв`язку з крадіжкою, тому суд вважає позовні вимоги Фізичною особи-підприємця [PERSON] обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 924,91 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved