Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

В жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі: ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що відповідно до укладеного договору без номеру від 04.06.2007 року [PERSON] отримала кредит в сумі 9494,80 грн. на платіжну картку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Оскільки відповідачка свої зобов'язання за договором не виконувала, просив стягнути з відповідачки заборгованість, яка виникла станом на 31 липня 2013 року в загальній сумі 26157, 21грн. та складається з заборгованості за кредитом в сумі 9494,80грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 14940,64грн., а також, нарахованих на підставі п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг, штрафів в розмірі 500грн.(фіксована частина) та 1221,77грн. (процентна складова). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 04 червня 2007 року станом на 31 липня 2013 року в сумі 26157,21грн., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 9494,80грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 14940,64грн., а також штрафів в розмірі 500грн.(фіксована частина) та 1221,77грн. (процентна складова). Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 261, 57 грн. З вказаним рішенням не погодилась відповідачка та подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та закрити провадження у справі. В обґрунтування доводів скарги зазначила, що суд першої інстанції не врахував те, що вона не зверталася до банку про відкриття їй кредитного ліміту, оскільки із її заяви, що додана до матеріалів справи видно, що кредитний ліміт не передбачається, відсотки нульові і заява подана на відкриття розрахункової, а не кредитної карти. Крім того, суд не звернув увагу на те, що вона передала розрахункову карту іншій особі, а тому фактично цією дією не спричинила банку збитків. Судом першої інстанції не надано належної оцінку тому, що за фактом шахрайських дій особи, якій вона передала банківську картку, була порушена кримінальна справа, де вона визнана потерпілою. Відповідачка та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні апеляційного суду підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Представники позивача Чумак С.О. та Власенко А.О., діючі за довіреностями, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її відхилити. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції при вирішенні справи встановлено, що 04 червня 2007 року між сторонами укладено договір без номеру, який складається із Заяви, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів на відкриття платіжної картки. На підставі зазначеного договору, [PERSON] банком були перераховані кредитні кошти в сумі 9494,80 грн. Внаслідок порушення [PERSON] умов укладеного договору в неї утворилась заборгованість станом на 31.07.2013 року в загальному розмірі 26157, 21коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 9494,80 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 14940,64грн., а також штрафів в розмірі 500грн.(фіксована частина) та 1221,77грн. (процентна складова). (а.с.5-6). Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачка не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, з неї підлягає стягненню заборгованість за договором в повному обсязі, включаючи суму штрафів, нарахування яких передбачено п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг. Проте, повністю з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону в частині стягнення штрафів не відповідає. У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від зобов'язання виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі, та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Апеляційним судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 04 червня 2007 року укладено договір без номеру, який складається із Заяви, Умов та правил надання банківських послуг (далі: Умови) та Тарифів.(а.с.7,118-124) Згідно Заяви відповідачки, вона просила відкрити їй платіжну картку, строк дії якої 36 місяців, кредитного ліміту яка не має, з нульовою базовою процентною ставкою зі строком дії платіжного ліміту: 04 червня 2010 року. Підписанням цієї Заяви [PERSON] підтвердила, що ознайомилась та згодна з Умовами та Тарифами банку, які були їй надані для ознайомлення в письмовому вигляді, отримала платіжну картку та ПИН-код. (а.с.7) 19 червня 2007 року банком відповідачці на платіжну картку був перерахований кредит в сумі 9494, 80 грн. (а.с.5-6) Згідно п.п.3.2, 3.3., 4.6 Умов, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. У відповідності до п.п. 6.5., 5.4 Умов клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентам за його користування, за перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Строк погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без встановленого мінімального обов'язкового платежу, здійснюється в наступному порядку: строк погашення процентів за кредитом - щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту - в повному обсязі не пізніш останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці. Згідно Тарифів, які є також складовою договору укладеного між сторонами, базова процента ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів в році) - 3,0 %. Приймаючи до уваги те, що відповідачка порушила узяті на себе грошові зобов'язання, належним чином та в повному обсязі не сплачувала кредит та проценти за його користування, у зв'язку з чим в неї виникла заборгованість, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з [PERSON] на користь банку тіло кредиту та проценти за його користування. Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що Умови та правила надання банківських послуг (а.с.8-11), які є в матеріалах справи, не діяли на час укладення договору між сторонами, а тому стягуючи з відповідачки штрафи, не з'ясував, що їх нарахування не передбачено договором, укладеним між сторонами, а пункт 8.6 - в Умовах, діючих на час укладення договору, відсутній.( а.с.118-124) Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки відповідачка фактично не скористалась кредитом, то не спричинила збитків банку, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки відповідальність за передачу банківської картки третій особі лежить саме на держателі цієї карти, що відповідає умовам договору. Крім того, посилання відповідачки на те, що оскільки в Заяві на видачу платіжної картки не зазначена сума кредитного ліміту та зазначена нульова відсоткова ставка, вона не має обов'язку виплачувати кредит, апеляційний суд також вважає необґрунтованими, так як кредитний ліміт був встановлений банком та перерахований [PERSON] через деякий час після оформлення Заяви, що відповідає вищезазначеним вимогам пунктів 3.2, 3.3., 4.6 Умов. Враховуючи вищевикладене, апеляційний дійшов висновку, що оскаржуване рішення в частині стягнення штрафів підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову і у зв'язку з цим, в частині стягнутої загальної суми заборгованості та судового збору рішення необхідно змінити.

Outcome: partial