Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-01 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 08 травня 2014 року помер її дід [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване по [PERSON], № 5 в с. Маршинці Новоселицького району. Вона як спадкоємець за заповітом спадщину прийняла своєчасно. Однак, оскільки спадкодавець не отримав при житті свідоцтво про право власності на нерухоме майно, вона не може оформити на себе право власності на вказане домоволодіння. Крім цього, в свідоцтві про народження матері позивачки в графі де зазначені відомості про батьків, батьком такої записано «Роман Олексій Федорович», що не співпадає із імям її діда вказаним у свідоцтві про смерть, тому виникла необхідність для вставлення юридичного факту родинних відносин. Просила суд встановити юридичний факт родинних відносин між нею та спадкодавцем, а також визнати за нею право власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, надавши суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та часткового задоволення заявлених позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки старостинського округу № 1 с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області від 17 жовтня 2018 року № 870 станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по вул. В. Александрі, № 5 (колишня вул. Тельмана) в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області відносилося до дворів колгоспного типу, в якому був зареєстрований та проживав тільки голова двору, спадкодавець [PERSON]. Домоволодіння, побудоване до 1970 року, окрім убиральні літери «В», яка побудована у 2018 році, на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстроване в сільській раді с. Маршинці в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, домоволодіння побудоване відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування і належало зареєстрованому та проживаючому в ньому станом на 1990-1991 роках [PERSON] на праві власності. Після смерті 08 травня 2014 року [PERSON] відкрилася спадщина на вказане домоволодіння. Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння, яке розташоване по вул. В. Александрі, № 5 в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області вбачається, що убиральня літера «В» побудована у 2018 році після смерті спадкодавця та з цих обставин, до спадкової маси не входить. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкодавець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до заповіту, який був складений 08 травня 2014 року та посвідчений секретарем виконавчого комітету Маршинецької сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповів позивачу [PERSON] все своє майно, яке знаходиться за адресою вул. Тельмана, 5 в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла своєчасно, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори в межах шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, за відсутністю за спадкодавцем правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], спадщину прийняла своєчасно, то право власності на домоволодіння, окрім убиральні літера «В», слід визнати за нею в порядку спадкування. Крім того, в свідоцтві про народження серії ЯТ № 363310 від 09 травня 1949 року, імя спадкодавця вказане «Олексій», що не співпадає із його імям «Єлісей», вказаним у свідоцтві про смерть серії І-МИ № 134078 від 12 травня 2014 року, у звязку із чим позивач просила суд встановити юридичний факт родинних відносин між нею та спадкодавцем. Той факт, що померлий [PERSON] був рідним дідом позивачки підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯТ № 363310 від 09 травня 1949 року та іншими матеріалами справи. Вирішуючи вимогу про встановлення даного юридичного факту, суд виходить з того, що відповідно до розяснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. За змістом ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі родинних відносин між фізичними особами. Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення вказаного юридичного факту, він має бути встановлений в судовому порядку. Задоволення вимог про встановлення юридичного факту має юридичне значення для позивача. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених ним та підтверджених документами. У звязку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 769 гривень 48 копійок. На підставі ст.ст. 328, 1223, 1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України, суд

Outcome: partial