Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

В грудні 2015р. позивачі: [PERSON], [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ Альфа-Банк», третя особа: Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, в якому просили суд: - розірвати кредитний договір № 490070946 від 21 травня 2008р. (далі по тексту - кредитний договір). укладений між сторонами; - зобов'язати відповідача видати позивачам довідку про відсутність кредитної заборгованості. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 21 травня 2008р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором позивачами, відповідач звернувся до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», і за рішенням якого з позивачів було стягнуто сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 186381,57 грн., оскільки вказана сума заборгованості ними була сплачена в повному обсязі, то на думку позивачів ними були виконанні всі зобов'язання за кредитним договором, і відповідачем безпідставно не видається їм довідка про припинення зобов'язань за кредитним договором, і також на думку сторони позивачів зазначені обставини є підставами для розірвання укладеного між сторонами кредитного договору. В судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивачів заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, свого представника до суду не направив, проте відповідачем були подані до суду письмові заперечення на позов, відповідно до яких відповідач зазначив, що позивачами не виконуються зобов'язання за кредитним договором і наявна заборгованість, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Третя особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, свого представника до суду не направила, поважності причин неявки не повідомила. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивачів, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорювалося сторонами, 21 травня 2008р. ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір, згідно з умовами якого банк зобов'язується надати позичальникові кредит у сумі 31911,70 дол. США, а позивач [PERSON] зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. 20 жовтня 2009р. між відповідачем та позивачем [PERSON] було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору. Відповідач свої зобов'язання за договором виконав, надавши [PERSON] кредит у сумі 31911,7 дол. США, що підтверджується випискою з особового рахунку останнього. Відповідно до умов кредитного договору, позивач [PERSON] отримав кредит для придбання транспортного засобу. В забезпечення виконання зобов'язань позивача [PERSON], що випливають з основного договору, 21 травня 2008р. відповідачем та позивачкою [PERSON] було укладено договір поруки №490070946-П (далі по тексту - договір порки), згідно з умовами якого позивачка [PERSON] як поручитель поручається за виконання [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. У зв'язку з систематичним порушенням позивачем [PERSON] своїх обов'язків зі сплати кредиту утворилася заборгованість за кредитом в сумі 186381,57 грн. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 10 січня 2014р. з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа - Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 186381,57 грн. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2014р. видано ПАТ «Альфа банк» виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 10 січня 2014р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа - Банк» заборгованості за кредитним договором. 09 листопада 2015р. державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 751/9551/14 від 17 листопада 2014р. на підставі п. 8) ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивачів наголошувала, що повністю виконала свої зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 ЦК України). У відповідності з ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні спірного договору позивачам були відомі усі умови кредитного договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили останніх прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Як встановлено судом, згідно з виписки по особовому рахунку позивача (а.с. 56-124) позивач [PERSON] має заборгованість по кредитному договору, на спростування чого позивачем протягом всього часу розгляду справи в суді не було надано жодного доказу. Частиною 2 ст. 652 ЦК України законодавець визначив, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. В свою чергу ч. 4 ст. 652 ЦК України передбачає, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що стороною позивачів не доведено, що боржником за кредитним договором виконано повністю зобов'язання зі сплати суми боргу і у нього відсутня заборгованість, сам факт виконання позивачем рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 10 січня 2014р. більше ніж через рік (постанова про закінчення виконавчого провадження від 09 листопада 2015р.) не свідчить про припинення зобов'язань за кредитним договором, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог про зобов'язання відповідача видати позивачам довідку про відсутність кредитної заборгованості. Не знайшли свого підтвердження і обставини для розірвання укладеного кредитного договору, оскільки стороною позивача на обґрунтування зазначених вимог взагалі не було надано суду належного і допустимого доказу. тому в цій частині вимог позов також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed