Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

В грудні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району про визнання права власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що не може оформити спадкові права через невідповідність правовстановлюючого документу на заявлене спадкове майно, в зв`язку з чим їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позов за обставин на його обґрунтування. Представник відповідача - Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району також подав до суду заяву, якою визнав позов, просив справу розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Позов підлягає задоволенню в порядку, визначеному ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Крім того, згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Мартинівка Старокостянтинівського району Хмельницької області, про що складено відповідний запис № 7 згідно даних повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 14 березня 2006 року. За змістом матеріалів спадкової справи Старокостянтинівської державної нотаріальної контори № 187/2008 року до майна померлого [INFO] [PERSON] , [PERSON] , як дочка, являється єдиним спадкоємцем по закону, частково оформила свої спадкові права на частину спадкового майна. До спадкового майна також входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 березня 1982 року за р. № 10 Вишнопільською сільською радою Старокостянтинівського району та зареєстрованого в Хмельницькому обласному бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації в реєстровій книзі № 75 (довідка Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації від 06 серпня 2019 року за № 896, матеріали інвентарної справи). Аналогічна інформація зафіксована в довідці Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району за № 1233 від 05 грудня 2019 року згідно записів в книзі погосподарського обліку № 10 за 1991-1995 роки по Вишнопільській сільській раді Старокостянтинівського району. Як вбачається зі змісту вищевказаного договору та реєстраційного посвідчення, в договорі покупцем зазначено [PERSON] (чоловіка позивачки), при цьому цей договір зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 7, а право власності зареєстровано на [PERSON] (батька позивачки). З цих підстав державний нотаріус Старокостянтинівської державної нотаріальної контори відмовив позивачці в оформленні спадкових справ на заявлене спадкове майно листом від 04 грудня 2019 року за № 3131/02-14. У відповідності до матеріалів спадкової справи Старокостянтинівської державної нотаріальної контори № 170/2018 року до майна померлого [INFO] [PERSON] , [PERSON] , як його дружина, являється єдиним спадкоємцем по закону, частково оформила свої спадкові права на частину спадкового майна. Відповідно до роз`яснень в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги те, що позивачка є спадкоємцем після смерті і батька [PERSON] , і чоловіка [PERSON] , однак не може оформити право власності на вказане спадкове майно у зв`язку з невідповідністю в правовстановлюючому документі даних про покупця та в реєстраційному посвідченні та даних погосподарських книг по сільській раді щодо власника заявленого спадкового майна, а також різним зазначенням реєстраційного номера нотаріальної дії, що не може бути виправлене в позасудовому порядку, тому права позивачки підлягають захисту, а позовні вимоги - задоволенню. Вимог про стягнення судових витрат позивачка не заявляла.

Outcome: approved