Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

В грудні 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. В позовній заяві позивач вказав, що 14 травня 1998 року вони з відповідачкою уклали шлюб, який було зареєстровано Заводською селищною радою Чортківського району Тернопільської області. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. 6 травня 2009 року за позовом відповідачки рішенням Чортківського районного суду шлюб між ними було розірвано і цим рішенням діти залишені проживати з матір'ю. До серпня 2013 року вони проживали разом, але між відповідачкою та його матір'ю часто виникали сварки і до нього стали доходити слухи про подружню зраду відповідачки. В серпні 2013 року відповідачка пішла з дому, проживає з іншим чоловіком, а діти залишилися з ним. З того часу відповідачка дітьми не цікавиться, а тому за таких обставин в позовній заяві позивач просить визначити місце проживання дітей з батьком. В ході судового розгляду справи відповідачка [PERSON] звернулась в суд з зустрічним позовом до [PERSON] про відібрання і повернення дитини. В позові позивачка вказала, що після розірвання шлюбу з відповідачем рішенням Чортківського районного суду було визначено місце проживання дітей з нею. Останні роки з відповідачем виникали постійні конфлікти, не рідко причиною яких була мати відповідача, яка зловживає алкогольними напоями. Незважаючи на це, вона заради дітей продовжувала проживати в будинку чоловіка. В серпні 2013 року відбувся конфлікт, в ході якого відповідач з своєю матір'ю побили її та вигнали з дому без коштів та речей. З того часу вона постійно намагається забрати дітей на проживання до себе, та відповідач чинить цьому перешкоди, не даючи можливість навіть поспілкуватися з дітьми. З вересня 2014 року син навчається в Борщівському агротехнічному коледжі та проживає в гуртожитку даного навчального закладу. З лютого 2015 року на вихідні приїжджає до неї, при цьому перешкод в його спілкуванні з батьком вона не робить. В свою чергу відповідач не дає можливості спілкуватися з дочкою та агресивно настроює її проти неї. На неодноразові прохання дозволити їй зустріч з дочкою відповідач відмовляє. За таких обставин в позовній заяві позивачка просить винести рішення про відібрання від відповідача та повернення їй дочки [PERSON]. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] своїх позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Позовні вимоги [PERSON] не визнає, посилаючись на те, що остання неналежно відносилась до своїх материнських обовязків, влаштовувала в сім'ї сварки та скандали. Після того, як вона добровільно залишила дітей проживати з ним, дітьми понад півтора року не цікавилася, хоча він не створював їй перешкод в зустрічах з дітьми, а тому просить в задоволенні зустрічного позову відмовити. Позивачка-відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги також підтримують, просять їх задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, зважаючи на те, що рішенням Чортківського районного суду від 6 травня 2009 року діти були залишені проживати з матір'ю, відповідач створював перешкоди останній в зустрічах з дітьми, настроював їх проти матері. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на засіданні комісії з захисту прав дітей Чортківської РДА розглянуто питання про визначення місця проживання дітей сторін та, враховуючи інтереси дітей, визначено для подальшого виховання та утримання залишити дітей з батьком. Суд вислухавши пояснення сторін, представника позивачки-відповідачки [PERSON] -- [PERSON], представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а в позові [PERSON] слід відмовити з наступних мотивів. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Чортківського районного суду від 6 травня 2009 року було розірвано. Цим же рішенням суду малолітні діти сторін: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], були залишені проживати з матір'ю. З серпня 2013 року сторони проживають окремо: [PERSON] проживає в жилому будинку в с. Сосулівка Чортківського району, а [PERSON] проживає в м. Чорткові в орендованій квартирі з чоловіком, з яким перебуває в фактичних шлюбних відносинах. Діти сторін: син [PERSON] з 1 вересня 2014 року навчається в Борщівськомку агротехнічному коледжі, а дочка [PERSON] навчається в 6 класі Сосулівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Чортківського району та проживає разом з батьком. З характеристик дітей сторін: сина [PERSON] та дочки [PERSON], виданих Сосулівською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів 5 грудня 2014 року, зокрема, вбачається, що батько дітей та їх бабуся постійно цікавляться дітьми, піклуються про них, приходять на батьківські збори. Мати дітей дуже рідко приходить до школи. З характеристики [PERSON] вбачається, що останній за час проживання в [INFO] зарекомендував себе з позитивної сторони. З сусідами та жителями села в дружніх, доброзичливих відносинах. В громадських місцях поводить себе добре, правопорушень не допускає. Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини № 5 від 27 січня 2015 року Чортківської районної державної адміністрації та висновку Чортківської районної державної адміністрації № 02-316/01-14 від 23 лютого 2015 року надано дозвіл на проживання дітей сторін: сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], за місцем проживання батька. З висновку вбачається, що таке рішення прийнято з врахуванням пояснення матері дітей, довідок зі школи та характеристик сільської ради, думки дітей з даного питання. Представник служби в справах дітей Чортківської районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні підтримав та додатково обґрунтував такий висновок. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, за змістом вищенаведеної правової норми у випадку зміни обставин, які були підставою для вирішення позову про визначення місця проживання дитини, батько чи мати не позбавлені можливості звернутись до суду з повторним позовом про визначення місця проживання дитини. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо місця проживання малолітньої дочки сторін та позовні вимоги [PERSON] про відібрання та повернення їй дочки, суд виходить з наступних мотивів. Судом встановлено, що малолітня дочка сторін [PERSON] в даний час проживає з батьком в с. Сосулівка Чортківського району, навчається в Сосулівській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів, батько виявляє увагу та турботу про дитину, цікавиться навчанням дитини, так як постійно приходить на батьківські збори, а також створює належні матеріально-побутові умови для виховання та навчання дитини. Дочка сторін в судовому засіданні виявила особисту прихильність та бажання проживати з батьком, якого більше любить, з матірю не бажає спілкуватися, її боїться, ображена на неї, за те, що вона залишила її. Отже, найбільш значимою людиною в житті дочки сторін є її батько, яким приділяється багато уваги вихованню і всебічному розвитку дитини. При цьому суд зазначає, що мати дитини, яка тривалий час проживає окремо, не вживала в порядку визначеному ст. ст. 158-159 Сімейного кодексу України заходи для визначення способів її участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не виявляла уваги та турботи до дочки, а тому за таких обставин суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на перешкоди зі сторони колишнього чоловіка в спілкуванні з дочкою. Крім цього, в судовому засіданні під час вислуховування думки дітей щодо місця їх проживання було встановлено, що [PERSON] в січні 2014 року разом з дітьми та чоловіком, з яким вона знаходиться в фактичних шлюбних відносинах, були в м. Тернополі, і таке перебування їх там було зафіксовано на фото. Такі обставини також спростовують посилання на перешкоди зі сторони батька в спілкуванні з дитиною. Лише після звернення батька до суду з позовом про визначення місця проживання дітей відповідачка звернулася з зустрічним позовом про відібрання і повернення дитини. Виходячи з особистої прихильності малолітньої дочки до батька, тривалої відсутності матері в сім'ї та відсутності її контакту з дитиною, суд приходить до висновку про наявність виняткових обставин для розлучення малолітньої дитини зі своєю матір'ю. По суті саме дії матері були спрямовані на розлучення з дочкою, так як вона залишила її проживати з батьком. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Такі ж положення визначені частинами 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 163 Сімейного кодексу України суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і передачі її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Ураховуючи викладене та юридичну природу спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відібрання та повернення малолітньої дитини суперечать інтересам останньої, оскільки зміна звичних для неї умов життя та кола оточуючих близьких людей стане для дитини психотравмуючим фактором за умови відсутності в матері належного контакту з дитиною та її прихильності до неї. Таким чином, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дочки сторін з батьком. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання з ним малолітнього сина, оскільки дитина на даний час навчається в Борщівському агротехнічному коледжі і проживає в гуртожитку цього навчального закладу. На вихідні дні він приїжджає та проживає з матірю і в судовому засіданні виявив бажання в подальшому проживати саме з матірю. Судові витрати в справі суд покладає на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли З врахуванням наведеного,

Outcome: partial