Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

В жовтні 2015 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 01.10.2015 року за її місцем проживання двоє торгових агентів, які діють від імені ФОП [PERSON], запропонували їй придбати за акційною ціною нову побутову техніку взамін старої. Оскільки вона мала намір замінити свій холодильник Мінськ на новий, з меншим енергоспоживанням та більшою морозильною камерою, пропозиція її зацікавіла. Торгові агенти показали їй каталоги із холодильниками, та вказали на один з них моделі VESTFROST CX 451C, який наполегливо рекомендували придбати. Коли вона попросила час для роздуму, агенти пояснили, що ціна на холодильник є акційною, на наступний день у звязку із коливанням курсу гривні зросте. Крім того, для неї як для пенсіонера запропонували зробити знижку на 1000 грн. від ціни холодильника, у разі якщо вони заберуть її старий холодильник Мінськ. Вона не мала часу подумати над пропозицією. Оскільки агенти наполягали, вона погодилась та підписали документи. Після цього вона передала готівкою 2300 грн. та через мобільний термінал сплатила своєю кредитною карткою ще 7660 грн., всього сплативши 9660 грн. Після цього торгові агенти забрали її старий холодильник Мінськ, а через деякий час привезли новий холодильник. Холодильник, який доставили додому, не підійшов їй по своїм характеристикам, а саме за класом енергоспоживання, розміром морозильної камери. До того зясувалось, що такий самий холодильник можна придбати за 5444 грн. На наступний день вона звернулась до ФОП [PERSON] із проханням повернути їй холодильник Мінськ та сплачені кошти, але представник приватного підприємця їй відмовив. 13.10.2015 року вона звернулась із проханням обміняти холодильний на інший, проте їй також було відмовлено. Просить суд визнати договір про надання послуг по підбору, комплектації, замовленню, доставки побутової техніки від 01.10.2015 року недійсним, зобовязати ФОП [PERSON] повернути їй грошові кошти в сумі 9960 грн., та холодильник Мінськ. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Пояснив, що договір, який уклали сторони по справі є удаваним правочином, за ознаками є договором купівлі-продажу. Метою приховання правочину було уникнути відповідальності, якщо покупець захоче обміняти товар. Пояснив, що в діях ФОП [PERSON] є ознаки нечесної підприємницької діяльності, оскільки [PERSON] погодилась на придбання холодильника тільки за умови наявності акції зі знижкою, позивач не мала достатньої інформації про товар, не мала часу обрати холодильник який їй підходить. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених в письмовому запереченні. Пояснив, що позивач підписала акт приймання-передачі товару, в якому підтвердила, що отримала доступну, достовірну та своєчасну інформацію про холодильник. [PERSON] погодилась із ціною холодильника, тому твердження про завищену ціну є безпідставним. Вважає, що сторонами по справі було укладено змішаний договір з ознаками договору про надання послуг та договору поставки. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що 13.10.2015 року [PERSON] зверталась до ФОП [PERSON] із повторною заявою, в якій просила обміняти придбаний холодильник на інший, проте у звязку із тим, що холодильник не був доставлений нею в магазин, провести обмін не виявилось можливим. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. 01.10.2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір з надання послуг по підбору, комплектації, замовленню, доставки побутової техніки( далі - Договір), за яким ФОП [PERSON] взяла на себе зобовязання з надання послуг по підбору, комплектації, замовленню, доставки побутової техніки по відібраним зразкам. Предметом договору є холодильник VESTFROST CX 451 C, адреса доставки [ADDRESS], вартість послуг 9800 грн. Відповідно до пункту 20 Договору, до правовідносин, що виникли за даний договором застосовуються положення глави 63 ЦК України Послуги. Загальні положення. 02.10.2015 року [PERSON] звернулась до ФОП [PERSON] із заявою про повернення товару та грошових коштів, оскільки холодильний їй не підійшов за характеристиками. 05.10.2015 року ФОП [PERSON] письмово відмовила [PERSON] у поверненні холодильника, посилаючись на те, що якщо придбаний холодильник не задовольнив позивача за характеристиками, то вона може його лише обміняти, для чого було запропоновано звернутись до магазину для обрання підходящої моделі холодильника. 13.10.2015 року [PERSON] звернулась до ФОП [PERSON] із письмовою заявою, в якій повідомила, що придбаний нею холодильник знаходиться у незмінному стані, а тому вона погоджується його обміняти на інший. 19.10.2015 року ФОП [PERSON] письмово повідомила позивача про те, що холодильник має бути доставлений нею до офісного приміщення ФОП [PERSON] для обміну, інакше обмін є неможливим. Доводи представника відповідача полягають в тому, що між сторонами було укладено змішаний договір, що містить елементи договору про надання послуг та договору поставки. Представник позивача наполягав на тому, що укладений договір є удаваним правочином, вважає, що насправді сторони уклали договір купівлі-продажу. На підставі ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Згідно із положеннями ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами по справі договору, заслухавши доводи представників сторін, суд дійшов висновку, що Договір від 01.10.2015 року є удаваним правочином. Насправді між сторонами було укладено договір роздрібної купівлі-продажу. На підставі ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Відповідно до ст. 702 ЦК України сторони можуть укласти договір купівлі-продажу товару на підставі ознайомлення покупця із зразком товару (за описом, каталогом тощо). Договір купівлі-продажу товару за зразком є виконаним з моменту доставки товару у місце, встановлене договором, а якщо місце передання товару не встановлене договором, - з моменту доставки товару за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця, якщо інше не встановлено договором або законом. За своїм змістом та обставинами справи договірні відносини між сторонами підпадають під ознаки статей 698,702 ЦК України. ФОП [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність з продажу побутової техніки. [PERSON] обирала холодильник на підставі ознайомлення із каталогом товарів. Жодних послуг позивачу надано не було, оскільки вона сама обрала холодильник та замовила його у ФОП [PERSON] Умовами договору купівлі-продажу товару за зразками може бути передбачено доставка товару за місцем проживання фізичної особи покупця, що мало місце у правовідносинах між сторонами по справі. Відповідач зобовязалась передати обраний [PERSON] холодильник, а позивач зобовязалась прийняти його і оплатити. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Відповідно до ст. 707 ЦК України покупець має право протягом чотирнадцяти днів не рахуючи дня купівлі непродовольчого товару належної якості, якщо триваліший строк не оголошений продавцем, обміняти його у місці купівлі або інших місцях, оголошених продавцем, на аналогічний товар інших розміру, форми, габариту, фасону, комплектації тощо. У разі виявлення різниці в ціні покупець проводить необхідний перерахунок з продавцем. Якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, покупець має право повернути придбаний товар продавцеві та одержати сплачену за нього грошову суму. Вимога покупця про обмін або повернення товару підлягає задоволенню, якщо товар не був у споживанні, збережено його товарний вид, споживчі властивості та за наявності доказів придбання товару у цього продавця. Отримавши вимогу [PERSON] про заміну холодильника, відповідач фактично їй в цьому відмовила, пославшись на те, що позивач не доставила товар до офісу. Дії відповідача не можна вважати правомірними, оскільки продавець зобовязаний повідомити про наявність у нього аналогічного товару, або запропонувати інші товари із наявного асортименту, чого зроблено не було. Відповідно до ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. За положеннями ч. 1, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) нечесна підприємницька практика забороняється. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до п.3 ч.2 ст.19 Закону якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Крім того, забороняються як такі, що вводять в оману - недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення (пункт 4 ч.3 ст.19 Закону). Для встановлення факту нечесної підприємницької практики необхідно встановити наявність однієї з ознак, передбачених ст. 19 Закону. Як було встановлено в ході розгляду справи, ФОП [PERSON] займається продажем побутової техніки. Торгові агенти прийшли до квартири [PERSON], де запропонували їй придбати холодильник. Позивач обирала холодильник за каталогом, не мала можливості оглянути товар, отримати інформацію у продавця щодо його властивостей та характеристик, порівняти з іншими холодильниками. Відповідно пояснень [PERSON], позивач не мала наміру купувати холодильник, поки торгові агенти не запропонували їй акційну знижку на нього із умовою, що вони заберуть її старий холодильник. Також [PERSON] вказала, що на прохання надати їй час обміркувати пропозицію, агенти повідомили, що на наступний день ціна зміниться і необхідно якомога швидше укладати договір. Представник відповідача пояснив, що представники ФОП [PERSON] не робили знижку для [PERSON], а просто запропонували допомогти і вивезти на утилізацію старий холодильник. Проте представником позивача було надано листівку, в якій вказано «акция до конца этой недели, обмен старой техники на новую». Номер телефону та адреса співпадають із контактними даними ФОП [PERSON] Таким чином, [PERSON] вважала, що для неї буде зроблена знижка за рахунок обміну старого холодильника на новий, що підтверджується рекламною листівкою ФОП [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що насправді ніякої знижки не було, вартість холодильника VESTFROST складає 9800 грн., а торгові агенти безкоштовно допомогли позивачу вивезти старий холодильник на утилізацію. Про обмеженість часу для прийняття свідомого рішення щодо придбання холодильника свідчить також той факт, що [PERSON] сплатила частину грошей готівкою, яка була у неї в наявності, а іншу частину за допомогою кредитної картки на місці за допомогою мобільного терміналу о 09-40 ранку. Таким чином, укладений між сторонами Договір порушує права [PERSON], оскільки здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, а тому суд визнає угоду недійсною. Визначаючи розмір грошових коштів, які підлягають поверненню позивачу, суд виходить із наступного. Сума Договору складає 9800 грн. [PERSON] сплатила 2300 грн. готівкою, а залишок суми в розмірі 7430,20 грн. через термінал. Тобто загальна сума плачених коштів становить 9730,20 грн. Саме таку суму сплачених грошових коштів вимагає повернути [PERSON] в листі від 02.10.2015 року та 13.10.2015 року. В позовних вимогах [PERSON] просить повернути їй 9960 грн., проте дана сума перевищує ціну, вказану в Договорі. Тому суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог на суму 9730,20 грн. Суд не знаходить підстав для зобовязання відповідача повернути [PERSON] холодильник Мінськ. Так, ФОП [PERSON] в повідомленні від 05.10.2015 року вказує, що холодильник Мінськ переданий на утилізацію, що підтвердив в судовому засіданні представник відповідача. Обставини, на які посилалась [PERSON], щодо надання знижки у 1000 гривень за рахунок старого холодильника, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Дійсної вартості холодильника Мінськ в ході судового засідання встановлено не було. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до розміру позовних вимог. Позовні вимоги були задоволені судом частково на суму 9730,20 грн., що становить 97,69% від розміру позовних вимог. У звязку із цим судовий збір підлягає стягненню в сумі 475,94 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial