overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до КЖЕП та Миколаївської міської ради про стягнення заборгованості по заробітної платні у розмірі 36 680 грн. 66 коп., 16125 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні з 01 серпня 2013 року і по день ухвалення рішення суду, та моральної шкоди у сумі 10 000 грн. Рішенням суду від 17 грудня 2013 року позов було задоволено частково. Стягнуто з Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Центрального району м.Миколаєва на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 36 680 грн. 66 коп. та 22 102 грн.42 коп. середнього заробітку за час затримки виплати повного розрахунку при звільненні, зобов`язавши при її виплаті утримати належні податки і збори, а також 216 грн. 92 коп. у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Центрального району м.Миколаєва судовий збір в розмірі 590 грн. на користь держави. Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку. 21 січня 2014 року ухвалою судді апеляційного суду Миколаївської області справу повернуто для ухвалення додаткового рішення, посилаючись на не вирішення судом питання стосовно позовних вимог до другого відповідача Миколаївської міської ради. В судове засідання сторони не зявилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлені судом належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що є підстави для ухвалення додаткового рішення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовною заявою до КЖЕП та Миколаївської міської ради з зазначеним позовом. Представник відповідача Миколаївської міської ради в судовому засіданні надав суду свої заперечення та просив в подальшому слухати справу у його відсутність Судом встановлено, що оскільки КЖЕП є самостійною юридичною особою і згідно Статуту несе відповідальність за своїми зобовязаннями самостійно, у задоволенні вимог до Миколаївської міської ради, слід відмовити, як заявлених до неналежного відповідача. Оскільки представник позивача та представникі відповідачів стосовно позовних вимог до Миколаївської міської ради про стягнення заборгованості заробітної плати подавали докази і давали пояснення, то є підстави для ухвалення додаткового рішення по справі.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В позові вказувала, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, виданого 11.01.2011 року за [NUMBER]. Дитина проживає разом з позивачем. Відповідач коштів на утримання дитини не надає. Можливість сплачувати аліменти у нього є. Аліментів на утримання інших осіб він не сплачує. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання дитини, доньки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі ? частина від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 23.10.2013 року і до досягнення дочкою повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] з позовом погодився, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню виходячи з наступних обставин. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За ч.1 ст.183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом достовірно встановлено, що обставини викладені в позові мали місце. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, виданого 11.01.2011 року за [NUMBER]. Дитина проживає разом з позивачем. Відповідач коштів на утримання дитини не надає. Можливість сплачувати аліменти у нього є. Він має задовільний стан здоров'я. Аліментів на утримання інших осіб він не сплачує. Дружина потребує допомоги, чоловік добровільно матеріальної допомоги не надає, має мінливий заробіток, а тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просила суд стягнути аліменти з [PERSON], [INFO] по ? частині з усіх видів його заробітку щомісячно на утримання доньки [PERSON], [INFO] на її користь до закінчення донькою навчання, тобто до 30.06.2016 року, але не більше як до 23 років. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, направила в судове засідання свого представника [PERSON] яка в судове засідання не прибула, надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула, про день, час т а місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Суд беручи до уваги відсутність з боку позивача заперечень щодо постановлення по справі заочного рішення та враховуючи факт повторної неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність неприбувшого відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 198 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно ст. 199 цього Кодексу якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на отримання аліментів в даному випадку припиняється у випадку припинення навчання дитиною. Судом достовірно встановлено, що обставини викладені в позові мали місце. Від спільного проживання сторін вони мають доньку, [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження дитини в графі батько вказано [PERSON]. Згідно довідки №200 від 03.06.2013 року їхня донька [PERSON] навчається в Кременчуцькому національному університеті імені Михайла Остроградського, термін навчання з 01.09.2012 року по 30.06.2016 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить визнати сина - [PERSON], [INFO], недієздатним, посилаючись на те, що останній страждає на стійке хронічне психічне захворювання і перебуває під диспансерним наглядом в Хмельницькому обласному психоневрологічному диспансері, не може розуміти значення своїх дій і керувати ними, в зв'язку з чим потребує опіки та стороннього догляду. Крім того заявник просить призначити її опікуном сина. В судовому засіданні заявниця вимоги заяви підтримала. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради в судовому засіданні надав суду подання з клопотанням про встановлення опіки над [PERSON] та просять призначити [PERSON] опікуном над її сином. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільно-процесуальним кодексом України. Судом об'єктивно встановлено, що [PERSON], [INFO], дійсно з 1999 року перебуває під диспансерним наглядом Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру, хворіє хронічним психічним захворюванням, внаслідок чого не може розуміти значення своїх дій, керувати ними, у зв'язку з чим, потребує постійного стороннього догляду та допомоги. Крім того, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №76 від 17 лютого 2014 року [PERSON] виявляє глибоку розумову відсталість з судомним синдромом, що являється природженим недоумством та пов'язане з ураженням ЦНС у внутрішньоутробному періоді або ранньому дитячому віці, внаслідок чого не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, [PERSON] слід визнати недієздатним та встановити над ним опіку. Разом з тим, умови проживання [PERSON] та її характеристика дають підстави вважати можливим виконувати нею опікунські обов'язки щодо її сина. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В січні 2014 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В лютому 2014 року [PERSON] збільшила позовні вимоги. Відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України у зв»язку зі складністю справи суд вважає можливим оголосити вступну та резолютивну частину рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], просила стягнути на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, [PERSON], у розмірі 1000 грн. 00 коп. до досягнення ним 23 років. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась скрутне матеріальне становище, що позбавляє можливості належним чином утримувати сина. В судовому засіданні позивач позов підтримала, наполягала на його задоволенні в повному обсязі. Відповідач проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі до 2011 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. Згідно довідки № 736 від 26 вересня 2013 року, [PERSON] на даний час навчається на третьому курсі денного відділення Миколаївського будівельного коледжу. Термін навчання з 01.09.2010 року по 01.07.2015 рік (а.с. 7). 23 роки [PERSON] виповнюється [INFO]. В той же час, в запереченнях на позов відповідач зазначав, що він має тяжке матеріальне становище, оскільки на даний час він не працює та знаходиться на утриманні матері. Також вказував на ті обставини, що через перебування сина в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Миколаївської міської ради, термін його навчання був подовжений (а.с. 20-21) В силу ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. А згідно ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 500 грн. 00 коп. щомісяця, починаючи з 09 жовтня 2013 року по 01 липня 2015 року включно. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також слід стягнути 229 грн. 70 коп. судового збору.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулась з позовом до відповідача, просила зобов'язати Першу Миколаївську державну нотаріальну контору виправити помилки, допущені в прізвищі позивача в заповіті її батька - [PERSON], складеного 03 липня 1992 року. В обґрунтування позову [PERSON] посилалась на ті обставини, що через неправильність написання її прізвища в заповіті, вона не має можливості оформити спадкові права. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила про задоволення позову в повному обсязі. Відповідач, свого представника у судове засідання не надіслав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відомості про поважність причин неявки матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с. 6) За життя, а саме 03 липня 1992 року [PERSON] склав заповіт, відповідно якого на випадок своєї смерті розпорядився належним йому жилим будинком з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованим за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON] (а.с. 4) [INFO] [PERSON] помер (а.с. 12) Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаного жилого будинку. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу відмовлено внаслідок невірного зазначення прізвища спадкоємиці в заповіті. Так, при оформленні заповіту державний нотаріус Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Комарова Л.К. помилково зазначила прізвище спадкоємиці «[PERSON]», замість вірного «[PERSON]». Проте, згідно положень ст. 34 ЗУ «Про нотаріат», а також наказу Мін'юста України № 296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», внесення нотаріусом виправлень у заповіт не є можливим, оскільки нормами законодавства не передбачені такі нотаріальні дії. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити. В силу ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою у позові, судовий збір стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом. В своїй позовній заяві вказувала, що [PERSON], 03.08.2002 року уклала шлюб із [PERSON] Від спільного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Шлюб видався невдалим і на даний час вони лише проживають разом і позивачем подано позов до розірвання шлюбу між ними. Відповідач коштів на утримання дитини не надає. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO] кошти (аліменти) в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, давши аналіз і оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Ч. 1 - ч. 4 ст. 75 Сімейного Кодексу України визначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За ч.1 ст.183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що обставини викладені в позові мали місце. [PERSON], [INFO] уклала шлюб із [PERSON] Від спільного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Шлюб видався невдалим і сім'я фактично розпалась. Відповідач коштів на утримання дитини не надає. На даний час дитина проживає з позивачем та перебуває на повному утриманні позивача. Суд приходить до висновку, що необхідно задовольнити позовні вимоги позивача. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулася в суд з вищеназваним позовом про розірвання шлюбу. В своїй позовній заяві вказував, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01.09.2012 року. Від шлюбу сторони малолітніх дітей не мають. Шлюбно-сімейні відносини між ним та дружиною були припинені в липні 2013 року, в зв'язку з тим, що сторони мають різні погляди на життя та на вирішення сімейних проблем, внаслідок чого в сім'ї часто виникали сварки, які в свою чергу призвели до втрати почуття любові та взаємної поваги, що призвело до розпаду сім'ї, примирення вважає не можливим. А тому позивач просив суд шлюб розірвати. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просила суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій позов підтримала та просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд беручи до уваги відсутність з боку позивача заперечень щодо постановлення по справі заочного рішення та враховуючи факт повторної неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність неприбувшого відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що сторони 01.09.2012 року зареєстрували шлюб, котрий для сторін є першим. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Згідно ст. 160 Сімейного кодексу України визначено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами були припинені в липні 2013 року по причині різних поглядів на життя та на вирішення сімейних проблем, внаслідок чого між сторонами виникли непримиримі протиріччя щодо укладу життя, ведення спільного господарства та виховання дитини, що в свою чергу призвело до розпаду сім'ї. З липня 2013 року сторони ніяких сімейних стосунків не підтримують. Небажання підтримувати сімейні стосунки, викликане не випадковими причинами і підтверджено в судовому засіданні серйозними доводами. На підставі встановлених фактів суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам сторін по справі. Суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу між сторонами за згодою позивача встановити [PERSON] прізвище - [PERSON]

Outcome: approved