Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

В жовтні 2015р. позивач [PERSON] «СК «Провідна» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь в порядку регресу виплачене страхове відшкодування у розмірі 50000,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 листопада 2011р. між сторонами було укладено договір обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс АВ/0450448, за яким обєктом страхування є цивільна відповідальність власника транспортного засобу автомобіля [NUMBER]. 27 листопада 2012р. в м. Києві на [PERSON]Лепсе сталася ДТП з участю автомобілів: [NUMBER], під керуванням відповідача, «КІА» д.н. [NUMBER], після чого зазначений автомобіль [NUMBER]. На підставі регресної заяви претензії потерпілої особи позивачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 50000,0 грн. В звязку з тим, що відповідач не повідомив позивача про настання страхового випадку у строки, встановлені законом, залишив місце ДТП, позивач просив суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 50000,0 грн. в порядку регресу, відповідно до п.п. в), ґ) п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначаючи, що місце пригоди він не залишав, а про настання страхового випадку повідомив позивача, згідно умов договору. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 листопада 2011р. між сторонами було укладено договір обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс АВ/0450448, за яким обєктом страхування є цивільна відповідальність власника транспортного засобу автомобіля [NUMBER], строк дії якого спливав в листопаді 2013р., і за яким страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу (автомобіль [NUMBER]), і внаслідок якої настає цивільно правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. 27 листопада 2012р. в м. Києві на [PERSON]Лепсе сталася ДТП з участю автомобілів: [NUMBER], під керуванням відповідача, «КІА» д.н. [NUMBER], після чого зазначений автомобіль [NUMBER]. Постановою Соломянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2013р. відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП. Зазначеною постановою суду, було встановлено, що відповідачем, внаслідок порушення п. 12.1, 13.1 ПДР України, відбулося зіткнення між автомобілями: [NUMBER] та «КІА» д.н. [NUMBER]. Після чого некерований автомобіль [NUMBER]. Крім того, вищенаведеною постановою Соломянського районного суду м. Києва було встановлено, що позивачем було залишено після ДТП, чим вчинено адміністративне правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП. У відповідності з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що на підставі регресної заяви претензії поданої потерпілою особою позивачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 50000,0 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач, в якості підстав позову посилався на положення п.п. «в», «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 р. № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обовязків учасників ДТП, у звязку з чим обовязок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до п.п. «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обовязкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Відповідно до п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обовязок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обовязок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях, адже регресні зобовязання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, беручи до уваги висновки Верховного Суду України висловлені в постанові по справі № 6-284цс15 від 16 вересня 2015р., суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з підстав, зазначених в п. «в» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не з підстав визначених п. «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 цього Закону.

Outcome: partial