Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. \~ \~ \~ \~Законний представник позивача [PERSON] [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 15.05.2021р.; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.05.2021р. (щодо земельної ділянки площею 0,04 га; копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,0400 га; копія кадастрового плану земельної ділянки. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] , діючий через свого законного представника [PERSON] , звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON] , зазначивши, що 15.05.2021 р. між ним (його законним представником) та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належної відповідачу земельної ділянки площею 0,0400 га, розташованої по [ADDRESS] , виділеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки)- за 26340 грн. 15.05.2021р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день законний представник позивача передала відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав документи на земельну ділянку (які були в нього в наявності). У майбутньому відповідач пообіцяв [PERSON] засвідчити договір купівлі-продажу землі в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину [PERSON] розпорядилася щодо догляду за придбаною земельною ділянкою, слідкує за використанням її за цільовим призначенням. З метою нотаріального засвідчення правочину [PERSON] неодноразово зверталась до відповідача, однак [PERSON] від посвідчення договору ухилявся, на прохання позивачки про зустріч не реагував, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідач пояснив, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (15.05.2021р.) в нього на руках була тільки копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 05.11.2020р., яким було визнано за ним право власності на житловий будинок за цією адресою, за державною реєстрацією права власності на землю він звернувся тільки 24.05.2021р. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на земельну ділянку на ім`я [PERSON] , [PERSON] було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній документ про державну реєстрацію земельної ділянки, а також нотаріально завірений договір купівлі-продажу землі. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж земельної ділянки площею 0,0400 га, розташованої по [ADDRESS] , ані він, ані його законний представник не знали і не могли знати про те, що [PERSON] не мав права на відчуження землі, у зв`язку із тим, що він не звернувся за державною реєстрацією належної йому нерухомості та не мав на момент укладення договору про відчуження землі оригіналу правовстановлюючого документу на землю. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану земельну ділянку, як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачем (його законним представником) та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж земельної ділянки, згідно якої відповідач [PERSON] продав, а позивач купив земельну ділянку площею 0,0400 га, розташовану по [ADDRESS] , за 26340 грн. 15.05.2021р. [PERSON] передала відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав їй документи на земельну ділянку (які були в наявності) за цією адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Відповідно до\~статті 120\~Земельного кодексу України \~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо земельної ділянки та встановленні права на землю у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на земельну ділянку за позивачем, як добросовісним набувачем.

Outcome: approved