Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Третя особа позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 06.04.2007р.; копія довідки Орлівської сільської ради Ренійського району від 08.10.2014р.; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0108759; копія довідки відділу Держземагенства у Ренійському районі про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки; копія свідоцтва про право власності на майновий пай серії ОД-ХХ № 05615; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.10.2014р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] у справі є донькою нині померлої [PERSON] За життя [PERSON] належали: право на земельну частку (пай) розміром 2,55 га, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0108759; на підставі свідоцтва серії ОД-ХХ № 05615 від 10.03.1997р. - майновий пай члена КСП «Прикордонник»; На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, 06.04.2007р. - померла. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач, як спадкоємець першої черги не звернулась до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивача за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у звязку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельну ділянку та майновий пай, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. На момент смерті [PERSON] позивач мешкала разом із нею в с. Орлівка Ренійського району, після її смерті вона залишилась проживати у спадковому будинку. Третя особа [PERSON] (донька спадкодавця) спадщину не прийняла, відповідач [PERSON] (чоловік спадкодавця) спадщину прийняв відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, однак не зважаючи на це, вони на спадщину не претендують, не заперечують, щоб право на спадкове майно позивач оформила на себе. Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохопленя заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом. Відповідач та третя особа на спадщину не претендують та не заперечують щоб позивач оформила право власності на спадкове майно. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості у звязку із відмовою нотаріуса (відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом, однак, з незалежних від неї причин вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на нерухомість, у звязку із чим була вимушена звернутися за захистом прав та інтересів до суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved