Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

В жовтні 2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом відповідно до якого просила позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої доньки [PERSON] . Мотивувала тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період якого у них народилась донька [PERSON] . Упродовж останніх трьох років [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться її життям, розвитком, не переймається її станом здоров`я, не забезпечує матеріально і взагалі жодної турботи стосовно дитини не виявляє. Увесь час дитина знаходиться на утриманні своєї матері, яка займається її розвитком та вихованням, що й стало підставами звернення до суду. Ухвалою суду від 23.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 03.12.2020 представник відповідача - [PERSON] подав до суду відзив відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позову. Мотивував тим, що Службою у справах дітей Вінницької міської ради прийнято рішення про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його доньки. Відповідач не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, періодично сплачує суму грошових коштів на утримання доньки. Крім того [PERSON] бачиться з дитиною та бажає спілкуватись, однак останнім часом матір чинить перешкоди у спілкуванні з донькою. Позивачем у свою чергу не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та його винної поведінки. Ухвалою суду від 09.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов з підстав викладених у ньому та просили суд його задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Представник третьої особи до судового засідання не прибула, однак подала до суду заяву відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності. Підтримала висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради який надано суду. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач вже рік працює у неї нянею. Робочий день у неї з 11 до 18 години 5 днів на тиждень. Зі слів [PERSON] їй відомо, що у відповідача - батька її дітей не було бажання приймати участь у вихованні і забезпеченні дітей. Вона бачила, що у [PERSON] фінансові труднощі і купила їй у допомогу ранець [PERSON]. Один раз [PERSON] прийшла на роботу разом з [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що є однокласником [PERSON] і підтримує з нею дружні відносини. Йому відомо, що [PERSON] не придяляє уваги дітям, не утримує їх і [PERSON] сама вимушена матеріально їх забезпечувати. Він буває вдома у [PERSON] приблизно раз в тиждень, раз в місяць і ні разу не бачив відповідача з дітьми. Діти нічого не розповідають про батьтка. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її сестра. Всі свята вони проводять разом і їй відомо, що [PERSON] не з1являється на свята до дітей, не допомагає утримувати дітей, не приймає участі в їх вихованні. Діти забули як він виглядає. [PERSON] сама утримує сім`ю і в неї не раз виникали фінансові труднощі. [PERSON] часто спілкується з нею і їй відомо, що вона батька не пам`ятає. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво на 7 а.с.). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2019, яке набрало законної сили 28.03.2019 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (на 9 а.с.). Також встановлено та не заперечувалось сторонами, що донька проживає разом із матір`ю (на 6, 8 а.с.). Згідно довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад № 29 Вінницької міської ради» від 19.08.2020 [PERSON] відвідує заклад з 23.07.2018. З моменту вступу дитини до закладу батько дитини участі у вихованні доньки не приймає, жодного разу не приводив і не забирав дитину із садочка, батьківські збори не відвідує, розвитком та освітнім процесом дитини в межах закладу дошкільної освіти не цікавиться (на 10 а.с.). Згідно довідки СК «Нокаут» від 18.08.2020 з травня 2019 і по теперішній час [PERSON] відвідує художню гімнастику. Дитину на заняття приводить та забирає, а також кошти за відвідування занять вплачує мати дитини - [PERSON] (на 11 а.с.). Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] (на 54-56 а.с.). Суд критично оцінює в якості доказів дублікати чеків та платіжних доручень (на 40-49 а.с.), на підтвердження перерахування відповідачем коштів на утримання дитини, оскільки з них не можливо встановити, що рахунок на який перераховувались кошти належить [PERSON] та, що перекази здійснювались за рахунок коштів [PERSON] , а не бабусі дитини [PERSON] , враховуючи що остання згідно чеків є платником. Також суд відхиляє фотоматеріали (на 50-52 а.с.) оскільки з них не можливо підтвердити, що на них знаходиться [PERSON] , визначити дату їх вчинення, щоб визначити період спілкування батька з дитиною. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначено, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про те, що відповідач не придяляє уваги дочці і не утримує її матеріально. Про те в судовому засіданні відповідач активно захищав свої батьківські права. що дає надію про належне їх виконання в подальшому. Позивач не зверталась до суду з заявою про стягнення з відповідача аліментів, відповідач мотивує відмову надавати матеріальну допомогу в добровільному порядку відсутністю можливостей бачитись з дочкою. Суд приймає до уваги те, що сторони перебувають у конфлікті, мають неприязні відношення один до одного, не бажають домовлятися, Тому суд вваєжає не доведеним ухилення відповідача від матеріального утримання дитини . Суд також приймає дотуваги інтереси малолітньої дитини та вважає, що наявність двох батьків буде більш сприяти захисту інтересів дитни ніж наявність лише матері. Тако ж судом враховано висновок органу опіки та піклування про не доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, та відсутність достатніх доказів на підтвердження ухилення відповідача від своїх батьківських обов`язків, оскільки довідка з дитячого садочка та гуртка гімнастики в повній мірі такими вважатись не можуть. Покази свідків у свою чергу не можуть вважать належними доказами, так як повідомлені ними обставини вони дізнались від позивача. Таким чином факт самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків є недоведеним. [PERSON] заперечував проти позбавлення його батьківських прав, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання. Отже підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Враховуючи вищевикладене в задоволенні позову належить відмовити. Оскільки в задоволенні позову відмовлено судові витрати належить залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed