Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

В грудні 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до територіальної громади в особі Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що 01 лютого 2016 року померла їх мати [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 0,53 га, що розташована за адресою: с. Нехвороща, вул. Горького, 19, Новосанжарського району Полтавської області і призначена для ведення особистого підсобного господарства 0,49 га, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,04 га. Спадкоємцями за законом після померлої [PERSON] є позивачі [PERSON] та [PERSON] Позивачі в судове засідання не зявилися, в матеріалах справи є заяви, в яких вони просять позов задовольнити повністю, справу розглянути без їх участі. Представник відповідача Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що у власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 26.05.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 712, перебувала земельна ділянка площею 0,53 га, що розташована за адресою: с. Нехвороща, вул. Горького, 19, Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 9). Відповідно до експлікації земельних угідь та викопіювання із плану Нехворощанської сільської ради земельної ділянки в межах населеного пункту с. Нехвороща, вул. Горького, 19, що знаходиться у власності [PERSON] загальною площею 0,5300 га, з неї земель житлової та громадської забудови 0,0400 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земель сільськогосподарського призначення 0,4900 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 10, 11). Згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ № 667307, виданого Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 02.02.2016 року, [PERSON] померла 01 лютого 2016 року (а.с. 6). Відповідно до свідоцтв про народження серії VІ-ФР № 448565 від 21.11.1992 року та серії VІ-ФР № 337792 від 20.12.1994 року [PERSON] є матірю [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). В повідомленні завідувача восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори № 34/01-16 від 13.01.2017 року вказано, що після померлої 01.02.2016 року [PERSON] відкрито спадкову справу № 397/2016 від 23.07.2016 року на підставі заяви чоловіка померлої, [PERSON], про відмову від спадщини (а.с. 20). Стаття 1218 Цивільного кодексу України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пункт 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Абзаци 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, передбачають, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання права власності в порядку спадкування, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved