Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

В грудні 2015р. позивач ПАТ «Укргазпромбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ПАТ «СК «Укргазпромполіс-Життя» (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив суд: визнати недійсним договір № 04/15 від 19 січня 2015р. передачі (відступлення) прав вимоги на вкладному (депозитному) рахунку № [NUMBER] (договір банківського вкладу С-UAH-106 «Короткостроковий» - 20 від 24 грудня 2014р., Генеральна угода від 19 травня 2009р. № С-UAH-106), укладений між відповідачами 1, 2. Судом до участі у справі, в якості третьої особи було притягнуто Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31 травня 2011р. між позивачем та відповідачем 2 був укладений договір споживчого кредиту №16-Ф-К/11 (далі по тексту - кредитний договір) за умовами якого банк надав позичальнику в користування грошові кошти в розмірі 1650000,0 дол. США терміном до 28 травня 2015р. зі сплатою 12% річних. Позивачем свої зобов'язання за кредитним договором були виконанні належним чином, проте відповідач 2 (позичальник) належним чином не виконував свої зобов'язання по кредиту та станом на 10 червня 2015р. у нього існувала заборгованість в розмірі 1516168,89 дол. США. 19 січня 2015р. між відповідачами, на думку позивача начебто, було укладено договір №04/15 передачі (відступлення) прав вимоги, згідно з яким ПАТ «СК «Укргазпромполіс-Життя» відступило [PERSON] право вимоги у сумі 4000000,0 грн. за вищезазначеним договором банківського вкладу. Сторона позивача вважає, що оспорюваний договір не міг бути укладений 19 січня 2015р., оскільки повідомлення про зміну кредитора в зобов'язанні були надані до банку тільки 19 березня 2015р. Крім зазначеного договору відповідач 2 уклав інші аналогічні договори та отримав право вимоги до позивача і в односторонньому порядку здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог та вважає свої зобов'язання за договором споживчого кредиту від 31 травня 2011р. припиненими. З 08 квітня 2015р. у позивача було введено тимчасову адміністрацію, а з 15 вересня 2015р. розпочато процедуру ліквідації банку. Уповноважена особа на ліквідацію банку направила відповідачу 2 повідомлення про нікчемність правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог. Позивач вважає спірний договір недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, оскільки неприпустимо здійснювати заміну кредитора у зобов'язаннях тісно пов'язаних з особою кредитора щодо договорів банківського вкладу так як чинне законодавство України визначає, що тільки власник рахунку має право розпоряджатися коштами на рахунку та отримувати кошти з рахунку; на момент вчинення правочину існували обмеження діяльності ПАТ «Укргазпромбанк» застосовані постановою Правління НБУ №42/БТ від 22 січня 2015р., зокрема - не допускати проведення активних операцій з інсайдерами, акціонерами банку та пов'язаними особами, погашення заборгованості приймати лише в грошовій формі, повернення коштів інсайдерам та пов'язаним особам здійснювати за погодженням з НБУ - спорідненою особою Банку є ПАТ «СК «Укргазпромполіс-Життя». На думку сторони позивача, оспорюваний договір порушено права позивача, оскільки внаслідок його вчинення банк втратив право на отримання коштів за кредитним договором і право вимоги за договорами забезпечення. В судовому засіданні представник позивача, представник третьої особи заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Відповідач 1, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, свого представника до суду не направив, поважності причин неявки суду не повідомив, надіслав на адресу суду письмові заперечення на позов, в яких зазначав, що вимоги позивача ґрунтуються виключно на припущеннях сторони позивача, і оспорюваний договір не порушує права сторони позивача. Представник відповідача 2, в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, зазначаючи, що укладення оспорюваного договору права позивача не порушує, оскільки власними коштами розпорядився не банк, а відповідач 1 на якого не поширювалась постанова Правління НБУ. Вчинення такого правочину не заборонено законом, не змінило характер та суму грошового зобов'язання банку перед новим кредитором та не потребувало згоди банку як боржника у зобов'язанні. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача 2, третьої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч. 1, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.7, 8 Постанови від 06 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 24 грудня 2014р. між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір банківського вкладу № С-UAH-106 «Короткостроковий» - 20, в рамках Генеральної Угоди про порядок укладання договорів банківських вкладів з юридичною особою від 19 травня 2009р. № С-UAH-106, відповідно до якого відповідачем 1 було розміщено на депозитному рахунку № [NUMBER] 4000000,0 грн. з процентною ставкою 20% річних з терміном повернення вкладу 24 березня 2015р. 19 січня 2015р. між відповідачами було укладено договір №04/15 передачі (відступлення) прав вимоги на поточних рахунках, за умовами якого ПАТ «СК «Укргазпромполіс-життя» відступило, а [PERSON] отримав право на грошові кошти у розмірі 4000000,0 грн., які обліковуються на рахунках ПАТ «СК «Укргазпромполіс-Життя» за договором банківського вкладу № С-UAH-106 «Короткостроковий» - 20 від 12 грудня 2014р. 19 січня 2015р. між відповідачами було укладено акт приймання-передачі прав вимоги, за яким ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс-життя» передало, а [PERSON] прийняв документи, які засвідчують права на кошти, які розміщуються на депозитному рахунку за договором банківського вкладу № С-UAH-106 «Короткостроковий» - 20 від 12 грудня 2014р. Судом встановлено, що ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс-життя» направило ПАТ «Укргазпромбанк» повідомлення №04/15 від 20 січня 2015р. про передачу (відступлення) права вимоги за договором банківського вкладу № С-UAH-106 «Короткостроковий» - 20 від 12 грудня 2014р. яким повідомило, що починаючи з 19 січня 2015р. новим кредитором за вищезазначеним договором є відповідач 2 [PERSON] Повідомлення банком отримане 19 березня 2015р. 22 січня 2015р. Правлінням НБУ було прийнято постанову «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» № 42/БТ згідно з якою позивача віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів. Встановлено із дня прийняття цієї постанови та до кінця строку, який визначено у пункті 1 цієї постанови обмеження в його діяльності, в тому числі: не допущення проведення активних операцій з інсайдерами, акціонерами банку та пов'язаними особами; погашення заборгованості за будь - якими активними операціями ПАТ «Укргазпромбанк» приймати тільки в грошовій формі; повернення коштів інсайдерам та пов'язаним особам здійснювати за погодженням з НБУ. Як вбачається з матеріалів справи відповідно до критеріїв, встановлених інструкцією НБУ «Про порядок регулювання діяльності банків в Україні та Закону України «Про банки та банківську діяльність» станом на 19 січня 2015р. спорідненою особою ПАТ «Укгазпромбанк» є ПАТ «СК «Укргазпромполіс-життя». На підставі постанови Правління НБУ № 217 від 07 квітня 2015р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №70 від 07 квітня 2015р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Укргазпромбанк», згідно з яким з 08 квітня 2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Укргазпромбанк» [PERSON] Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Укргазпромбанк» запроваджено строком на 3 місяці з 08 квітня по 07 липня 2015р. включно. Відповідно до постанови Правління НБУ від 14 вересня 2015р. №602 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14 вересня 2015р. №168 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Укргазпромбанк» з 15 вересня 2015р. до 14 вересня 2017р., призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Укргазпромбанк», [PERSON] строком з 15 вересня 2015р. до 14 вересня 2017р. включно. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач зазначав, що оспорюваний договір передачі відступлення прав вимоги № 04/15 від 19 січня 2015р., укладений між ПАТ «СК «Укргазпромполіс - Життя» та [PERSON] є недійсним зважаючи, що сторонами при укладенні зазначеного договору відступлення права вимоги порушені вимоги ч. 1 ст. 514 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За умовами ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу положень ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до положень ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Таким чином, якщо інше не встановлено договором або законом, відступлення права вимоги є двостороннім правочином, в якому сторонами є первісний кредитор і новий кредитор. У цьому випадку боржник не є стороною у цьому правочині, а лише наділений правом не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ч. 2 ст. 517 ЦК України) та правом висувати проти вимоги кредитора заперечення (ст. 518 ЦК України). З аналізу наведених норм вбачається, що заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов'язків, не погіршує становище боржника і не зачіпає його інтересів, та здійснюється без згоди боржника. Так, позивачем не спростовується, що попереднім кредитором з банком було укладено відповідний депозитний договір, кошти за ним були передані банку на умовах визначених договором. Зазначене підтверджується банківськими виписками самого банку. При цьому банк також не оспорює, не спростовує дійсність вказаного договору, факт його укладання та факт розміщення відповідних коштів за ним у банку попереднім кредитором. Разом з тим, внаслідок укладання договору відступлення права вимоги відбулася лише заміна кредитора у зобов'язанні на відповідача 2, а саме зобов'язання продовжувало існувати. Отже, оскільки у первісного кредитора було право вимоги до банку вимагати повернення коштів з рахунку, то саме це право і буле передано новому кредитору. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України у справі №3-56гс14, згідно до якої відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Положення статей 1058, 1066, 1068, 1071 ЦК України та Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12 листопада 2003р., які регулюють правовідносини за договорами банківського рахунку та банківського вкладу не містять жодних вказівок про те, що зобов'язання за цими договорами є нерозривно пов'язаними з особою кредитора (власника рахунку, вкладника), що, в свою чергу, свідчить про допустимість уступки права вимоги за згаданими договорами Таким чином, враховуючи правову природу договору банківського рахунку, а зокрема, право особи безперешкодно розпорядитись грошовими коштами, що передбачено ч. 1 ст. 1066 ЦК України, а також заборону обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами (ч. 1 ст. 1074 ЦК України), вказане нівелює зауваження позивача про недотримання сторонами при укладенні оспорюваного договору № 04/15 від 19 січня 2015р. вимог ст. 514 ЦК України стосовно дійсності зобов'язання. Доводи сторони позивача, що спірний договір суперечить обмеженням в діяльності банку, що встановлені постановою Правління НБУ від 21 січня 2015р. №42/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», а також ст. ст. 58, 66 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», необхідно зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Оспорюваний договір було укладено до прийняття Правлінням НБУ постанови №42/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», на спростування чого позивачем протягом всього часу розгляду справи в суді не було надано належних і допустимих доказів, а відтак обмеження встановлені цією постановою не розповсюджують свою дію на спірний договір. Крім того, позивач вважає, що заміна кредитора у вказаному зобов'язанні є неприпустимою, оскільки таке зобов'язання тісно пов'язане з особою кредитора. У Постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015р. у справі № 3-30гс15 зазначено, що зміст зобов'язання (обсяг прав та обов'язків сторін) внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні залишається незмінним. Відтак, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються саме на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто, законодавцем передбачено право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. Таким чином, зазначена правова позиція спростовує твердження банку про те, що при заміні кредитора у зобов'язанні має значення особа первісного кредитора, оскільки до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються станом на момент переходу цих прав до нового кредитора, а відтак заперечувати проти вимог нового кредитора на підставі претензій до особи попереднього кредитора - неправомірно. Крім того, слід зазначити, що при укладенні оспорюваного договору відбулася не заміна сторони договору, для чого у відповідності до положень ст. 520 ЦК України потрібна згода іншої сторони договору, а заміна управленої особи, на користь якої мало б бути здійснено повернення депозиту. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed