Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

В вересні 2020 року [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідачів та просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно: 1) земельну ділянку, площею 1,63 га, кадастровий номер 5120881200:01:005:0690, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, територія Бритівської сільської ради, згідно державного акту серії І-ОД № 022232 від 26 грудня 2001 року, виданого [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровської районної Ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області від 27 квітня 2001 року № 441-ХХІІІ, для ведення селянського (фермерського) господарства, реєстровий № 141; 2) земельну ділянку, площею 4,1698 га, кадастровий номер 5120881200:01:005:0712, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, територія Бритівської сільської ради, згідно державного акту серії ІІІ-ОД № 084703 від 26.12.2001 року, виданого на підставі рішення Білгород-Дністровської районної ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області від 27 квітня 2001 року № 441-ХХІІІ, для ведення селянського (фермерського) господарства, реєстровий № 226. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] посилається на те, [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який за життя заповіт не складав тому відкрилась спадщина за законом. У встановлений законом строк [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини чоловіка. Їх діти відповідачі по справі, які також є спадкоємцями першої черги, відмовились від прийняття спадщини на користь матері. Ще за життя чоловік позивачки володів та фактично розпоряджався двома земельними ділянками які він успадкував після смерті батька [PERSON] згідно з рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.12.2008 року по справі № 2-6697/08. Вказаним рішенням було визнано право власності за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,63 га та земельну ділянку площею 4,17 га. Вказане рішення суду на даний час чинне, ніким не скасовано. Однак за життя [PERSON] не встиг зареєструвати його належним чином, тобто зареєструвати за собою право власності на вказані ділянки, оскільки оформляв кадастрові номери на ділянки, саме тому вони не ввійшли до складу його спадкового майна. Наведені земельні ділянки площею 4,17 га та 1,63 га сформовані та мають кадастрові номери, що підтверджується відповідними Витягами з ДЗК копії яких позивачка додала до позову. Кадастровий номер земельної ділянки площею 4,17 га, а саме 4,1698 га 5120881200:01:005:0712, кадастровий номер ділянки площею 1,63 га 5120881200:01:005:0690. Згідно з Витягом ДЗК земельна ділянка, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, територія Бритівської сільської ради, згідно державного акту серії ІІІ-ОД № 084703 від 26.12.2001 року, належить батькові померлого [PERSON] [PERSON] та має площу 4,1698 га, тобто на 2 метра менше з даними державного акту. Це, на думку позивачки, є не суттєвою помилкою та вважає, що при спадкуванні ділянки та реєстрації на неї права власності вірною необхідною вважати площею 4,1698 га. Ухвалою суду від 15.09.2020 року провадження по справі було відкрито та визначено загальний порядок її розгляду з призначенням підготовчого судового засідання. Одночасно судом було задоволено клопотання позивачки та витребувано від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу копію спадкової справи до майна померлого [PERSON] . 15.10.2020 року до канцелярії суду надійшла витребувана копія спадкової справи. Ухвалою суду від 19.10.2020 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 03 листопада 2020 року. У судове засідання 03.11.2020 року сторони не з`явились, надали заяви з проханням судове засідання провести без їх участі. Відповідачі позовні вимоги визнали. У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане 22.07.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 869. Позивачка [PERSON] доводилась дружиною померлому, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] видане 19.11.1994 року, актовий запис № 481. Відповідачі по справі діти [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, оскільки заповіт за життя він не складав. Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Стаття 1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За даними спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , 10.11.2014 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Чухрай Т.Ю. з заявою про прийняття всієї спадщини, що відкрилась після смерті чоловіка. В той же день син померлого [PERSON] подав нотаріусу [PERSON] заяву відмову від належної йому долі спадщини на користь [PERSON] . В 2016 році приватним нотаріусом Чухрай Т.Ю. були видані на ім`я позивачки свідоцтва про право на спадщину. Однак, позивачка не отримала свідоцтво на право на спадщину на дві земельні ділянки, які належали померлому на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 01.12.2008 року по справі № 2-6697/08, яке набрало чинності 12.12.2008 року, оскільки за життя померлий не зареєстрував право власності на вказані ділянки. Так вказаним рішенням суду 2008 року за [PERSON] було визнано право власності на земельну ділянку, площею 1,63 га, кадастровий номер 5120881200:01:005:0690, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, територія Бритівської сільської ради, згідно державного акту серії І-ОД № 022232 від 26 грудня 2001 року, виданого [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровської районної Ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області від 27 квітня 2001 року № 441-ХХІІІ, для ведення селянського (фермерського) господарства, реєстровий № 141 та на земельну ділянку, площею 4,17 га, кадастровий номер 5120881200:01:005:0712, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, територія Бритівської сільської ради, згідно державного акту серії ІІІ-ОД № 084703 від 26.12.2001 року, виданого на підставі рішення Білгород-Дністровської районної ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області від 27 квітня 2001 року № 441-ХХІІІ, для ведення селянського (фермерського) господарства, реєстровий № 226. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.12.2019 року, власником земельної ділянки площею 1,63 га, кадастровий номер 5120881200:01:005:0690, значиться [PERSON] на підставі Державного акту від 26.12.2001 року серії І-ОД 022232. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.12.2019 року, власником земельної ділянки площею 4,1698 га, кадастровий номер 5120881200:01:005:0712, значиться [PERSON] на підставі Державного акту від 26.12.2001 року серії ІІІ-ОД 084703. Пункт 10 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч.3 ст. 46-1 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Судом встановлено, що дійсно у померлого [PERSON] був правовстановлюючий документ на вищенаведені земельні ділянки (рішення суду), однак ним не було зареєстроване речове право на них та, відповідно, не внесено записи про право власності в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Державний земельний кадастр. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 ЦПК України: здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1). У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.2). Статтею 1216\~ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. На підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки заявлені в неї вимоги є обґрунтованими, правомірними та спрямовані на захист спадкових прав позивачки.

Outcome: approved