Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

В грудні 2018р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1, 2) до відповідача [PERSON] , в якому просила суд: стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 5000,0 дол. США - основного боргу; та 3,0 % річних в сумі 4441,57 дол. США. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 29 серпня 2015р. між сторонами було укладено договір позики, у вигляді боргової розписки, за яким позивачкою було надано відповідачу позику в розмірі 5000,0 дол. США, яку відповідач зобов`язувався повернути до 2016р., проте у встановлений строк відповідач суму позики не повернув. Оскільки в позасудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 28 січня 2019р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. В судовому засіданні позивачка та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові просили суд позов задовольнити, наголошуючи, що по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув. Позивачка наголошувала, що боргова розписка була складена нею та підписана особисто відповідачем, після отримання грошових коштів. Відповідач в судовому засіданні, заперечував проти задоволення позову, повідомивши суду, що ним особисто не складалась боргова розписка від 29 серпня 2015р., та він її не підписував. Як і не отримував від позивачки грошові кошти. Відзив на позов стороною відповідача не подавався, як і не було подано будь - яких доказів на обґрунтування заперечень на позов. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною відповідача не заявлялись будь - яких клопотань. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 29 серпня 2015р. між сторонами було укладено договір позики, у вигляді боргової розписки (а.с. 3) наступного змісту: « Расписка. Я, [PERSON] , прож. [ADDRESS] взял в долг у [PERSON] в сумме 5 тысяч (пять тысяч) и обязуюсь вернуть до 2016г. Возможна отдача частями по 1 тысяче (одной) долларов 29.08.2015г. Деньги мне понадобились для погашения кредита, боргу в казино. 29.08.2015», тобто відповідачем було отримано від позивачки в борг суму коштів у розмірі 5000,0 дол. США. В судовому засіданні стороною позивача було надано суду для огляду оригінал цієї розписки. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем всієї суми заборгованості позивачці судом не встановлено. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, сума позики залишається неповернутою. Згідно з розрахунком заборгованості сума заборгованості складається з суми основного боргу - 5000,0 дол. США.; 3,0 % річних за період часу з 01 січня 2016р. по 12 грудня 2018р. у розмірі 441,57 дол. США. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Твердження відповідача, що ним не укладався з позивачкою договір позики, який ним не підписувався судом оцінюються критично. Оскільки в судовому засіданні стороні відповідача були роз`яснення його процесуальні права щодо подання до суду заяви про призначення по справі судово - почеркознавчої експертизи, з метою визначення належності підпису на борговій розписці, проте відповідач відмовився подати відповідну заяву. Як і не було подано стороною відповідача, в порядку ст. 193 ЦПК України зустрічний позов про визнання недійсним договору позики, з підстав визначених ст. ст. 203, 207, 215 ЦК України, про що також було роз`яснено стороні відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1507,86 грн.

Outcome: approved