Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

В вересні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів по договору позики, посилаючись на те, що 19.02.2016 відповідач позичив у неї 13 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 19.02.2018. Вказаний договір позики був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савенком В.С. зареєстрований в реєстрі за №59. Після настання строку повернення коштів позивач неодноразово зверталась із вимогою до відповідача, однак, відповідач ігнорує вимоги та позику не повертає. Враховуючи, що відповідач в повній мірі взяті на себе зобов`язання не виконав, позивач просить суд стягнути з [PERSON] борг за договором позики у сумі 436 950,11 грн., з урахуванням 27 782,27 грн. - 3% річних, 47 383,04 грн. - інфляційних втрат, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі - 4 369,50грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 6 000,00 грн. Ухвалою суду від 15.09.2020 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалась своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно Договору позики від 19.02.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савенком В.С. зареєстрований в реєстрі за №59, відповідач [PERSON] отримав у позивача [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 13 000,00 дол. США із зобов`язанням повернути борг в строк до 19.02.2019 (а.с. 11-12). Відповідно до п. 5 Договору позики, повернення позики буде здійснюватись готівкою в гривнях в сумі, що еквівалентна 13 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день повернення. Пунктом 10 Договору позики визначено, що позичальник (відповідач) не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу позикодавця (позивача) зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми позики. Після настання строку повернення коштів позивач неодноразово зверталась із вимогою до відповідача, однак, відповідач ігнорує вимоги та позику не повертає, у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Правовідносини, які випливають з договору позики, врегульовані нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за договором тільки права. Згідно з приписами статті 533 ЦК України валютою виконання грошового зобов`язання є гривня, проте якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зі змісту договору позики вбачається, що предметом позики є грошові кошти, грошовий еквівалент яких визначено в іноземній валюті - доларах США, а отже сума, що підлягає сплаті у гривнях, за законом повинна визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Станом на 10.09.2020 офіційний курс долара США до національної валюти України становив 27,829 грн., а відтак борг у розмірі 13 000,00 доларів США становить 361 784, 80 грн. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до розрахунків позивача сума простроченого боргу на які нараховуються інфляційні витрати складає 361 784, 80 грн., період за який нараховуються інфляційні втрати: з березня 2018 по серпень 2020, отже, сума інфляційних втрат за вказаний період становить 47 383,04 грн. Щодо нарахування 3% річних, сума простроченого боргу на які нараховуються штрафні санкції складає 361 784, 80 грн., період нарахування: з 19.02.2018 по 10.09.2020, отже, сума нарахованих 3% складає 27 782,27 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості складає 436 950,11 грн. з урахуванням суми основного боргу - 361 784,80 грн., 3% річних у розмірі - 27 782,27 грн. та інфляційних втрат у розмірі - 47 383,04 грн., що підтверджується розрахунками у позовній заяві. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів. Отже враховуючи, що позичальник [PERSON] не виконав своє грошове зобов`язання в повному обсязі, порушене право позикодавця [PERSON] підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості за договором позики в сумі 436 950, 11 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, які позивач поніс за подання відповідної позовної заяви складається з судового збору (4 369, 50 грн.) та витрат на професійну правничу допомогу (6 000,00 грн.), що підтверджується квитанціями про сплату судового збору (а.с. 10), квитанцією про сплату послуг адвоката (а.с. 18-19,20,21,22-23,24,25,26). Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 4 369, 50 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6 000, 00 грн.

Outcome: approved