Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Виконавчий комітет Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області у серпні 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідач є матір'ю малолітнього [PERSON], однак за власною заявою від 22.08.2017 року відмовилася забрати дитину з пологового будинку №3 м. Запоріжжя та жодного разу не відвідала дитину в ВПН Обласної дитячої лікарні м. Запоріжжя та в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР, де дитина на даний час і перебуває. Ухвалою суду від 10.09.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 09.10.2018 року. 09.10.2018 року підготовче судове засідання було відкладено на 31.10.2018 року, у зв'язку з неявкою усіх учасників справи. Ухвалою суду від 31.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 27.11.2018 року. 27.11.2018 року судове засідання було відкладено на 20.12.2018 року, у зв'язку з неявкою відповідача. Від позивача та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та дату розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Причини неявки суду відповідач не повідомила, відзив на позов не надала. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідач є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Як видно із заяви батьків (матері або батька), інших родичів або законного представника про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров'я, за формою затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 року №1095/1239, [PERSON], [INFO], відмовилася забрати свою дитину: хлопчика, [INFO], із ЗОЗ «Пологовий будинок №3», у зв'язку з тим, що не має змоги утримувати дитину. Згідно до акту закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовився забрати з пологового будинку, іншому закладі охорони здоров'я складеного в ЗОЗ «Пологовий будинок №3» від 28.08.2017 року головним лікарем Коломойцем С.П., в.о. завідуючої відділенням новонароджених Скороход І.Ю., лікарем-неонатологом Василенко Л.В., у присутності працівника органу внутрішніх справ ст. інспектора відділу поліції Гречко М.О. та представника Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Шевченківському району Єрохіної Н.В., представника центру соціальних служб Дубяги Л.В., про те, що 22.08.2017 року о 11-00 годині в ЗОЗ «Пологовий будинок №3) відмовилася забрати дитину чоловічої статі, яка народилася [INFO] о 09-30 годині, [PERSON] самовільно покинула пологовий будинок 22.08.2017 року о 13-00 годині. Батьки та родичі дитиною не цікавилися. Судом встановлено, що [PERSON] з 22.08.2017 року до 28.08.2017 року перебував в ЗОЗ «Пологовий будинок №3», з 28.08.2017 року до 20.09.2017 року - в КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР, з 20.09.2017 року до 27.09.2017 року - КЗ «Оріхівська центральна района лікарня Оріхівської районної ради Запорізької області, а з 27.09.2017 року і по теперішній час - в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради. За вказані періоди часу дитину [PERSON] ніхто з родичів, в тому числі і матір, жодного разу не відвідували, що підтверджується актами від 28.08.2017 року Закладу охорони здоров'я «Пологовий будинок №3» Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради, актом від 20.09.2017 року Комунальної установи «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізької обласної ради, листом про захист прав малолітніх дітей від 01.03.2018 року Комунальної установи Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради Згідно довідки № 97 від 06.08.2018 року Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та має такий склад сім'ї: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] Однак [PERSON] зі своїми дітьми фактично не проживає за місцем своєї реєстрації. 13.02.2018 року відповідач по справі власноручно написала заяву, яку посвідчила секретар Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, про те, що вона не заперечує проти її позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 15.03.2018 року було затверджено висновок від 28.02.2018 року дорадчого органу виконавчого комітету Комишуваської селищної ради - ради опіки та піклування «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до свого сина [PERSON], [INFO]» та визнав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до свого сина [PERSON], [INFO] З 27.09.2017 року малолітній [PERSON] знаходиться на повному державному утриманні в Комунальній установі Запорізькому спеціалізованому будинку дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради. Як вбачається з листа Запорізького спеціалізованого будинку дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, за весь час знаходження дитини в даному закладі ніхто з родичів, зокрема мати, дитину не відвідував. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ч.2, ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Крім того, згідно п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частинами 3 і 4 ст.164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» наголосив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З досліджених судом доказів, з урахування зазначених роз'яснень, встановлено, що мати малолітнього [PERSON] не забрала дитину з пологового будинку та з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і понад 1 рік не виявляла щодо неї батьківського піклування. Також вона ухилилася від виконання своїх обов'язків, оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчування, медичний догляд, лікування доньки, не спілкується з нею, незважаючи на те, що спілкування з батьками необхідне для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідача від виховання дитини, що є винною поведінкою матері в розумінні вимог вказаних норм матеріального права. З наведеного вище, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON], суд виходить з наступного. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов'язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, суд при визначенні розміру аліментів враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.2, ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 2 ст.193 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Суд, враховуючи досліджені письмові докази, а також наявність у відповідача ще трьох дітей, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/5 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, зі стягненням їх на користь закладу, в якому перебуває дитина. На підставі викладеного та

Outcome: partial