Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Відповідач [PERSON], позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивач, його представник [PERSON] на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів гр. України на ім'я позивача та відповідача, їх РНОКПП; копія витягу про державну реєстрацію прав від 03.07.2013р., копія договору дарування від 04.08.2014 року, копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] та ін. документи. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1215 від 03.07.2013 року, належав житловий будинок [ADDRESS], який складається в цілому з житлового будинку літ. А загальною площею 38,70 кв.м., житловою площею 13,50 кв.м., підсобною площею 25,20 кв.м., веранди літ. а, сараю літ. Г, вбиральні літ. Е, споруди 2,7, огорожі 3-6. 04 серпня 2014 р. між позивачем, [PERSON], (Обдарований) та відповідачем, [PERSON] (Дарувальник) була досягнута домовленість про передачу безоплатно у власність майно, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який складається з: житлового будинку літ. А загальною площею 38,70 кв.м., житловою площею 13,50 кв.м., підсобною площею 25,20 кв.м., веранди літ. а, сараю літ. Г, вбиральні літ. Е, споруди 2,7, огорожі 3-6. Відповідач, як власник нерухомого майна (дарунку), передав безоплатно у власність позивачу вищевказаний житловий будинок. Позивач вступив у володіння та користування зазначеним майном. Сторони також домовились, що пізніше оформлять договір дарування в нотаріальному порядку. Таким чином, з 04.08.2014 р. по теперішній час, позивач фактично, відкрито володіє житловим будинком, розташованого за адресою: [ADDRESS], стежить за його технічним станом, сплачує комунальні послуги тощо. Тобто, сторони домовилися про усі суттєві умови договору, так відповідач передав позивачу безоплатно у власність нерухоме майно - житловий будинок у натурі, а позивач прийняв його, заселився на житлоплощі будинку та став жити в ньому. Фактично позивач вступив у володіння та користування зазначеним майном. Через деякий час позивач звернувся до відповідача, з метою посвідчення правочину у нотаріальному порядку, але останній відмовивсь від зустрічі, мотивуючи тим, що не має можливості та вільного часу. Таким чином, відповідач свідомо ухиляється від нотаріального посвідчення договору, тому позивач звернувся із позовом до суду, для захисту своїх порушених прав. У зв'язку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має всі підстави для визнання за ним права власності на житловий будинок, розташованого за адресою: [ADDRESS], оскільки правочин між сторонами фактично відбувся, сторони домовилися по усім суттєвим умовам договору, а тому право власності на це нерухоме майно може бути визнано за ним. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, дарувальник (відповідач) передав безоплатно у власність обдарованому (позивачу) нерухоме майно в натурі, а останній прийняв нерухоме майно. Позивач фактично вступив в управління та володіння нерухомістю, тобто правочин між сторонами відбувся. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити правочин нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач запропонував відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог законодавства, однак з незалежних від нього обставин, зробити це не вдалося, оскільки відповідач свідомо ухиляється від нотаріального посвідчення договору дарування. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду за для захисту своїх порушених прав. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися, щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов'язки відповідача щодо житлового будинку із надвірними спорудами (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивача, тому є правові підстави визнати договір дарування нерухомого майна від 04.08.2014 р. дійсним та визнати право власності на предмет договору - житловий будинок, розташованого за адресою: [ADDRESS], за позивачем.

Outcome: approved