Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 08 жовтня 2008 року між ним та ФОП [PERSON] був укладений трудовий договір. В подальшому даний трудовий договір був зареєстрований за №1183 в Броварському базовому міськрайонному центрі зайнятості. Вид діяльності (професія) - водій. Відповідно до умов укладеного договору ФОП [PERSON] зобов'язався виплачувати [PERSON] заробітну плату у розмірі 540 гривень. При умові, що на момент укладення договору мінімальна заробітна плата становила 525 гривень, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. Проте зобов'язання щодо виплати заробітної плати ФОП [PERSON] не виконував. Тому за період роботи [PERSON] виникла заборгованість по заробітній платі, виходячи з розрахунку мінімальної заробітної плати за період з 01 січня 2013 року по 30 листопада 2013 року - 1147 гривень, а з 01 грудня 2013 року по 31 серпня 2015 року - 1218 гривень. Позивач просив суд стягнути з ФОП [PERSON] на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 38195 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що між ФОП [PERSON] та [PERSON] ніколи не існувало трудових відносин, а тому позовні вимоги про стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості з виплати заробітної плати за період з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2015 року у розмірі 38195 гривень є безпідставними та необґрунтованими. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно із ст.24 КЗпП України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Відповідно до вимог ст.24-1 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення правовідносин між ФОП [PERSON] та [PERSON], у разі укладення трудового договору між фізичною особою та працівником, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Судом встановлено, що [PERSON] з 05 вересня 2008 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець, з видом діяльності - вантажний автомобільний транспорт, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Як встановлено в судовому засіданні заяву про укладення трудового договору та паспорт ФОП [PERSON] не подавав, в письмовій формі трудовий договір не укладав. Суд не приймає до уваги копію трудового договору між працівником та фізичною особою від 08 жовтня 2008 року (а.с.2-а). Оскільки, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З листа Броварського міськрайонного центру зайнятості №253/05 від 09 березня 2016 року вбачається, що за даними системи ЄІАС та книги реєстрації «Трудових договорів між фізичною особою та найманим працівником» реєстрація трудового договору від 08 жовтня 2008 року за №1183, що укладений між ФОП [PERSON] та найманим працівником [PERSON], відсутня (а.с.24). Таким чином, вказаний трудовий договір не було зареєстровано у встановленому порядку у державній службі зайнятості. З пояснень представника відповідача [PERSON], наданих у судовому засіданні, було встановлено, що зазначений договір було підписано між сторонами, але не зареєстровано у державній службі зайнятості, у зв'язку з тим, що сторони мали намір встановити трудові відносини. Однак з певними фактичними обставинами, вказаний трудовий договір залишився лише наміром на укладення трудових відносин. Відповідно до п.2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України №58 від 29 липня 1993 року трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Фізичні особи-роботодавці роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Під час прийняття на роботу вноситься запис: «Прийнятий на роботу (далі зазначається професійна характеристика робіт) за трудовим договором (зазначаються дата та номер договору), зареєстрованим у державній службі зайнятості (зазначається повна назва центру зайнятості), при цьому у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис (дата і номер реєстрації трудового договору державною службою зайнятості: «трудовий договір (номер), зареєстрований (дата)»). Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від місця реєстрації трудового договору, і засвідчуються його печаткою. Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України судом було роз'яснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, в тому числі роз'яснено право надати до суду докази, зокрема належним чином завірену копію трудової книжки [PERSON] Однак представник позивача відмовився від вчинення вказаної процесуальної дії. Таким чином, суд позбавлений можливості переконатись чи вносились записи до трудової книжки [PERSON] про прийом на роботу до ФОП [PERSON] Згідно змісту позовної заяви [PERSON] та пояснень його представника, позивач працював у ФОП [PERSON] водієм вантажного автомобіля та фактично був допущений до виконання своїх обов'язків. На підтвердження вказаної обставини позивачем надано копію тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб марки «Mercedes», номерний знак [NUMBER], в якому зазначено прізвище позивача (а.с.33). Відповідно до ч.1 ст.57 та ч.1 ст.58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Тому, на підставі ч.3 ст.58 ЦПК України, суд не бере до розгляду доказ, а саме: копію тимчасового реєстраційного талону серії ДАП №044448, виданого Броварським РЕВ при УДАІ в Київській області, оскільки він не містить інформації щодо предмета доказування, адже зазначення прізвища позивача в тимчасовому реєстраційному талоні не може підтверджувати наявність трудових відносин між ФОП [PERSON] та [PERSON] З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що представником позивача не доведено у судовому засіданні належними та допустимими доказами факт укладення між [PERSON] та ФОП [PERSON] трудового договору, наявності між сторонами трудових правовідносин у вказаний період, не доведено, що [PERSON] був фактично допущений до роботи. Тому суд, вважає, що відсутні підстави стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2015 року у розмірі 38195 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed