Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

В жовтні 2013 р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ВАТ КБ «Надра», яке змінило свою назву на ПАТ «КБ «Надра», третя особа: [PERSON], в якому просила суд: визнати припиненим договір поруки від 16 листопада 2007 р., укладений між сторонами. Свої позовні вимоги позивачки обґрунтовувала тим, що 16 листопада 2007 р. у м. Києві між сторонами було укладено договір поруки (далі по тексту - договір поруки), за яким було забезпечено зобов'язання третьої особи за кредитним договором № 260/РП/39/2007-840 (далі по тексту - кредитний договір). В п. 1.1. договору поруки передбачено обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за належне виконання третьою особою взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору, в тому числі: повернути до 10 жовтня 2032 р. кредит у сумі 147175,0 дол. США; сплати відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 12,49 % річних (із розрахунку фактичної кількості днів у періоді (28-29-30-31/360)); сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). Також, зазначила, що 07 червня 2010 р. відповідач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до неї та третьої особи про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначила що при поданні цієї позовної заяви відповідачем не було надано доказів належного виконання його зобов'язань, згідно з договором поруки, що є обов'язковою передумовою виконання зобов'язань нею, як поручителем, а також не надано доказів отримання нею від банку вимоги про погашення, після отримання якої виникає зобов'язання поручителя виконати боргові зобов'язання кредитора. В подальшому, позивачка уточнила позовні вимоги (а.с. 54-57) та надано належним чином завірену копію рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 квітня 2014 р., яке було ухвалено за результатами розгляду позову відповідача. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали у повному обсязі та з підстав викладених у ньому просили суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні. Третя особа, в судове засідання не з'явилася, була належним чином оповіщена про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 16 листопада 2007 р. між позивачкою та відповідачем було укладено договір поруки. Відповідно до п.1.1 договору поруки позивачка на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед відповідачем відповідати за зобов'язаннями третьої особи за кредитним договором в повному обсязі цих зобов'язань, незалежно від отримання або неотримання вимоги кредитора про погашення кредитного договору. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст.628 ЦК України). Згідно положень ст. 546 ЦК України договір поруки є видом забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч.4 ст.559 ЦК України). Згідно умов договору поруки, сторонами не було встановлено його строк. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за № 5 від 30 березня 2012 р. сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно ч. 2 ст. 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг. Судом достовірно встановлено, що під час дії договору поруки відповідач не звертався до позивачки з вимогою про виконання зобов'язання за кредитним договором. Твердження представника відповідача, що 21 жовтня 2010 р. відповідач звертався до позивачки із письмовою вимогою про досудове врегулювання спору та сплату простроченої заборгованості за кредитним договором оцінюються судом критично, оскільки не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Зокрема, представником відповідача в якості письмового доказу відправки даної вимоги позивачці надано лише список згрупованих поштових відправлень, з якого неможливо ідентифікувати осіб, яким відправлялись дана поштова кореспонденція, більш того, список містить загальну вартість згрупованих відправлень, яка становить 625,4 грн., що є відмінною від вартості зазначеною в двох поштових квитанціях УДППЗ «Укрпошта» від 21 жовтня 2010 р., сума яких становить 602,0 грн. та які були надані на підтвердження відправки згрупованих поштових відправлень. Крім того список згрупованих поштових відправлень від 21жовтня 2010 р. не містить штемпеля поштового відділення про його прийняття, при цьому, на вимогу суду надати такі відомості, представник відповідача зазначив, що не може цього зробити. Також, представник відповідача не зміг пояснити чому у списку згрупованих поштових відправлень від 21 жовтня 2010 р. [PERSON] значиться два рази. Як встановлено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 квітня 2014 р., по цивільній справі за позовом ВАТ КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, з 23 березня 2009 р. у [PERSON], як позичальника, виникла заборгованість за щомісячними платежами, доказів направлення вимоги про дострокове погашення боргу ВАТ КБ «Надра» на адресу [PERSON] та [PERSON] надано не було, а позов пред'явлено у червні 2010 року (що є основним в обчисленні строку), тобто з пропуском строку встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Відповідно до п. 2.1. договору поруки, кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконанні, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Згідно п. 2.2. договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання по цьому договору, не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання повідомлення від Кредитора про невиконання позичальником зобов'язань і необхідності їх виконання поручителем. Згідно п. 22. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за № 5 від 30 березня 2012 р. пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Відповідно до обов'язкової для всіх судів України правових висновків сформульованих у постанові Верховного Суду України від 23 травня 2013 р. у справі № 6-63цс12: умови договору поруки про його дію повного припинення всіх зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 Ц К України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а оскільки банком відповідно до умов кредитного договору змінений строк виконання основаного зобов'язання, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителів могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку. З огляду на вище викладене, договір поруки від 16 листопада 2007 р., укладений між сторонами є припиненим з 23 вересня 2009 р. Оцінюючи належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 114,7 грн.

Outcome: approved