Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Відповідач [PERSON] , представник відповідача - адвокат Болдирєва Д.І. первинні, а потім і уточнені (зменшені) позовні вимоги не визнали, вважають факти, викладені у позові, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України, зазначили, що фактично сторони припинили шлюбні відносини з 18.09.2016р. (після сімейної сварки, зафіксованої зверненням позивачки до ГУНП в Одеській області), щодо автомобіля марки BMW зауважили, що він був куплений на особисті гроші відповідача, отримані ним від продажу раніше придбаного відповідачем автомобіля GEELY EMGRAND, отже він є особистою приватною власністю [PERSON] , у зв`язку із чим не являється спільною сумісною власністю подружжя і поділу не підлягає. Позивачка, її представники - [PERSON] , [PERSON] , в ході розгляду справи, з урахуванням отриманих судом доказів щодо дійсної вартості проданого майна - автомобіля марки BMW, уточнили свої позовні вимоги, шляхом зменшення грошової суми стягнення половини вартості автомобіля, остаточно просили стягнути з відповідача 23500 грн. компенсації Ѕ частини вартості автомобіля, як спільно нажитого під час шлюбу майна; з приводу заперечень відповідача та його представника зазначили, що доводи відповідача не підтверджені належними доказами, являються надуманими, факт придбання автомобіля марки BMW за рахунок коштів від проданого автомобіля GEELY EMGRAND нічим не підтверджений, у зв`язку із чим вважають, що автомобіль марки BMW є спільною сумісною власністю подружжя і є об`єктом поділу спільного майна між сторонами. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] ; копія свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] 16.06.2012р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 04.05.2017р. про розірвання шлюбу та стягнення аліментів; копії свідоцтв про народження дітей - доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] ; копія відповіді начальника ТСЦ 5151 РСЦ МВС в Одеській області від 26.05.2020р.; копія світлини з сайту продажу авто; копія договору купівлі-продажу 5141/2019/1491599 транспортного засобу (автомобіля марки BMW) від 20.05.2019р.; копія рапорту інспектора Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 18.09.2016р.; копія письмових пояснень [PERSON] від 18.09.2016р.; копія письмових пояснень [PERSON] від 18.09.2016р.; копія тимчасового реєстраційного талону [NUMBER] від 29.07.2011р.; копія договору купівлі-продажу автомобіля GEELY EMGRAND від 28.07.2011р.; копія листа-відповіді від 24.11.2020р. приватного нотаріуса Чапського А.Е. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 16.06.2012р. між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] було укладено шлюб (актовий запис № 44, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області). Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 04.05.2017р. , винесеним у цивільній справі № 510/1718/16-ц шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування сторін у шлюбі в них народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі сторони придбали наступне майно - автомобіль марки BMW 318І, тип ТЗ, тип кузова СЕДАН, рік випуску 1985, об`єм двигуна 1796, колір СІРИЙ МЕТАЛІК. З листа Територіального сервісного центру МВС України 5151 від 26.05.2020р. виходить, що згідно ЄДР МВС України транспортний засіб BMW 318І державний номер [NUMBER] 12.08.2016р. на підставі договору купівлі-продажу в ТСЦ №5142 зареєстрований за [PERSON] , 30.05.2019р. вищезазначений транспортний засіб на підставі договору купівлі-продажу в ТСЦ №5141 було перереєстровано на громадянина [PERSON] . З вищенаведеного вбачається, що право власності на автомобіль марки BMW 318І державний номер [NUMBER] виникло у [PERSON] у час, коли сторони перебували у шлюбі та у час, коли вони фактично мешкали, оскільки перестали вони спільно мешкати та вести спільне господарство у вересні 2016 р. Отже, позивачка вважає автомобіль марки BMW 318І спільним майном подружжя і, оскільки відповідач після розірвання шлюбу розпорядився спірним транспортним засобом на користь третьої особи - продав його за 47000 грн., позивачка просить поділити спільне сумісне майно подружжя шляхом стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації вартості Ѕ частини проданого автомобіля - 23500 грн., а також судового збору - 840,80 грн. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що пред`явлені позивачкою позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, у зв`язку із чим підлягають задоволенню. У ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на підставах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1 та 5 ст. 81 ЦПК України). Частина 1 ст. 76 ЦПК України наголошує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено устатті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як випливає зі змісту ст. 3 СК України, характерною ознакою сім`ї є спільне проживання осіб, які пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із положеннями ст.ст. 21, 27 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі актів цивільного стану, державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Як було встановлено в судовому засіданні, сторони уклали між собою шлюб 16.06.2012р., шлюб був розірваний за судовим рішенням від 04.05.2017р. Автомобіль марки BMW 318І державний номер [NUMBER] був придбаний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2016р. та право власності на нього було зареєстровано у ЄДР МВС України. З вищенаведеного виходить, що спірний транспортний засіб було придбано за час перебування сторін у шлюбі, отже з підстав ст. 60 СК України, він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Спростовуючи доводи позивачки та заперечуючи те, що автомобіль марки BMW 318І державний номер [NUMBER] не є об`єктом права спільної сумісної власності, відповідач, його представник зазначили, що раніше, 28.07.2011р. відповідачем за договором купівлі-продажу від 11.07.2011р. , за особисті кошти, до шлюбу із позивачкою, було придбано автомобіль GEELY EMGRAND ЕС-7, 2011 року випуску. Зазначений автомобіль було продано за 12500 дол. США (за поясненнями відповідача), а за кошти від його продажу 12.08.2016р. було придбано автомобіль марки BMW 318І державний номер [NUMBER] . Відповідач стверджує , що за автомобіль BMW він заплатив 2 тис. дол. США, 8500 тис.дол. США він витратив на родину, 2 тис.дол. США він віддав особисто позивачці. На підставі цього, відповідач вважає автомобіль марки BMW його особистою приватною власністю. Розглядаючи справу, суд приймає до уваги дані пояснення відповідача, однак, не вважає їх такими, що можуть бути враховані при вирішені спору за суттю, оскільки суду на підтвердження заперечень відповідача було надано тільки письмовий доказ на підтвердження купівлі [PERSON] автомобіля GEELY EMGRAND ЕС-7 (договір купівлі-продажу від 28.07.2011р.), за яким він його придбав. Факт продажу автомобіля марки GEELY EMGRAND відповідачем жодним доказом не підтверджений, не вказана та не підтверджена дата продажу даного автомобіля, ціна, за якою він був проданий, у зв`язку із чим суд не може прийняти до уваги обставини, викладені відповідачем (за непідтвердженістю їх доказами), але, навіть, якщо вони і були б узяті до уваги судом, то доводи відповідача з приводу того, що він у шлюбі надавав гроші родині та особисто позивачці являлися б додатковим доказом того, що родина [PERSON] існувала цілісно, мала спільний сімейний бюджет, взаємні подружні відносини,обов`язки та інтереси. Будь-яких інших доказів відповідачем, його представником не було надано, клопотань про виклик свідків - не заявлено. Що стосується тверджень відповідача з приводу того, що 18.09.2016р. вони фактично розійшлися, не мешкали як подружжя, то цей факт є доведеним, виходить з обставин справи та доказів, не заперечується позивачкою. Так, як виходить з тексту рішення Ренійського районного суду Одеської області від 04.05.2017р. «з початку вересня 2016 року сторони проживають окремо, сумісного господарства не ведуть». Але, в даному випадку, ця обставина не має значення, оскільки автомобіль марки BMW 318І державний номер [NUMBER] був придбаний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2016р., тобто до дати фактичного розпаду сім`ї [PERSON] . У зв`язку із вищенаведеним, на підставі з`ясованих обставин справи та наданих суду доказів, суд задовольняє вимоги позивачки в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує сплачений позивачкою судовий збір з відповідача на її користь.

Outcome: approved