Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказував, що являється постраждалим від дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 10.07.2016 року близько 05-50 год. на перехресті вулиць Фастівська-Щорса-Привокзальна в м. Біла Церква Київської області. Винним у вчиненні ДТП постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.08.2016 року визнано відповідача. Посилаючись на те, що виплачене йому страхове відшкодування не покриває шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок відмови відповідача добровільно її відшкодовувати, йому доводилось нервувати, витрачати час на захист своїх прав, а його звичний порядок життя зазнав негативних змін, просив стягнути з відповідача на свою користь 75 021,58 грн. - матеріальної шкоди, 10 000 - моральної шкоди та судові витрати по справі. Позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив справу розглядати без його участі, позов підтримав в повному обсязі. В судовому засіданні від 22.02.2017 року позивач та його представник надали пояснення по суті позову, в яких позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились повторно. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявною у справі розпискою. Крім того, в судовому засіданні від 10.03.2017 року по справі оголошено перерву з метою уточнення поданого представником відповідача клопотання про призначення додаткової судової експертизи, а листом від 10.04.2017 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області повідомлено відповідача та його представника про те, що в разі неявки в судове засідання справа буде розглянута на підставі наявних у ній доказів. В судовому засіданні від 22.02.2017 року представник відповідача проти задоволення позову заперечував, пояснивши суду, що вартість пошкодженого автобуса є завищеною. Третя особа надала до суду письмові пояснення та клопотання, в яких просила справу розгляди без участі її представника. Заслухавши позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 09.08.2016 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови вбачається про те, що 10.07.2016 року близько 05-50 год., [PERSON] рухаючись по вул. Фастівській в м. Біла Церква на автомобілі [NUMBER], на перехресті Фастівська-Щорса-Привокзальна, не надав переваги в русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, в результаті чого сталося зіткнення з автобусом «ПАЗ-3205», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріального збитку. 02.08.2016 року за результатами експертного товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу ПАЗ 3205 реєстраційний № [NUMBER] експертом [PERSON] складено висновок згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ПАЗ 3205 реєстраційний номер [NUMBER] від пошкоджень отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 113 921,58 грн. 26.08.2016 року позивач звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про страхове відшкодування та заявою-погодження. 15.09.2016 року ПАТ «Страхова група «ТАС» за зазначеною заявою перерахувала на рахунок позивача страхове відшкодування в розмірі 40 000 гривень. Зазначені обставини підтверджуються: копією постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.08.2016 року; копією висновку про результати експертного товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу ПАЗ 3205 реєстраційний № [NUMBER] від 02.08.2016 року; копіями заяви про страхове відшкодування та заяви-погодження від 26.08.2016 року; копією платіжного доручення № 103197 від 15.09.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Джерелом підвищеної небезпеки ч. 1 ст. 1187 ЦК України визначає діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Пунктом першим частини першої статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України). При цьому, згідно висновків, стосовно застосування норм права висловлених Верховним Судом України в постанові від 21.12.2016 року у справі № 6-2097цс16, неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. Таким чином, враховуючи той факт, що винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача, розмір страхового відшкодування не покриває шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а відповідачем не надано доказів на спростування встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 75 021,58 грн. матеріальної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Враховуючи той факт, що внаслідок дій відповідача позивач зазнав моральних страждань, що полягають у душевних хвилюваннях та витраті часу на захист його прав, що вплинуло на звичний порядок життя позивача, характер правопорушення та глибину фізичних та душевних страждань, суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача 2 500 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, тобто з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір, відповідно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 1 024,31 грн. (91% ціни позову).

Outcome: partial