Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

В вересні 2016 року [PERSON] предявила позов до [PERSON] сільської ради Старокостянтинівського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 11 березня 2007 в с. Зазим»є Броварського району Київської області, місце реєстрації [PERSON] сільська рада Старокостянтинівського району Хмельницької області. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що за життя померлий склав заповіт, де усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, і на що за законом має право заповів їй. Так, фактично вступивши в управління майном, вона вважала, що прийняла спадщину, а тому через юридичну необізнаність, матеріальні труднощі, хворобу, не подала у встановлені законом строки заяву до нотаріальної контори. До спадкової маси входить, зокрема, право на земельну частку (пай), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0324824, виданого Старокостянтинівською районною державною адміністрацією 20 червня 1997 року на підставі рішення Старокостянтинівської районної державної адміністрації від 06 травня 1996 року за № 386-р. Представник позивачки подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги та обставини на їх обґрунтування, крім того просила розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Старокостянтинівського району в судове засідання не зявився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, однак подав до суду заяву, якою визнав позовні вимоги та просив розглянути справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Згідно положень ст. ст. 1216 1218 ЦК України\~ спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1233 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Судом встановлено, що 11 березня 2007 року помер [PERSON], про що складено відповідний запис № 5 згідно даних свідоцтва про смерть серії 1-БВ № 056726, виданого [PERSON] сільською радою Старокостянтинівського району 13 березня 2007 року. Зі змісту заповіту, від імені [PERSON], посвідченого секретарем Самчинецької сільської ради Старокостянтинівського району 05 серпня 2003 року за № 118, останній усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, і на що за законом має право в рівних частках заповів позивачці [PERSON] та [PERSON], який відмовився від спадщини. Листом відмовою державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 31 серпня 2016 року за № 3026/01-16 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у звязку з неприйняттям спадщини у встановленому законом порядку та строки. За інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 45360814 від 08 жовтня 2016 року та спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] відсутня. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить, зокрема, право на земельну частку (пай), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0324824, виданого Старокостянтинівською районною державною адміністрацією 20 червня 1997 року на підставі рішення Старокостянтинівської районної державної адміністрації від 06 травня 1996 року за № 386-р. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Положеннями ч. 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України закріплено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази, кожний окремо і у їх сукупності, на підставі досліджених обставин справи, суд приходить до переконання, що оскільки позивачка, юридично не була обізнана з вимогами закону щодо порядку та строків прийняття спадщини, мала матеріальні труднощі та хворіла, проживає в іншій області, враховуючи те, що позов визнається представником відповідача, ці обставини не можуть розцінюватись судом, як зневажливе ставлення до своїх прав чи як відмова від спадщини, тому з врахуванням норм законності, моралі, справедливості, поваги до людини та її законних прав та інтересів, суд визнає поважними причини пропуску позивачкою строку прийняття спадщини, в звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved