Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину. У заяві вказує, що згідно його свідоцтва про народження відповідач та третя особа по справі є його батьками. До досягнення повноліття за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.05.1999 р. відповідач сплачував аліменти на його утримання. Проте упродовж всього часу аліменти останнім сплачувались не регулярно та не в повному обсязі, мали місце заборгованості за сплати. На час подачі позову він досяг повноліття та є студентом Запорізького національного технічного університету першого курсу денної форми навчання гуманітарно-правового факультету за контрактною формою із загальним строком навчання з 01.09.2015 р. по 30.05.2019 р., у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач не бажає в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на навчання позивача. При цьому позивач стверджує, що відповідач працює водієм на маршрутному таксі № 68, проте йому не відомо чи з офіційним оформленням, шляхом укладання трудового договору, чи ні. Позивач є інвалідом третьої групи від загального захворювання, у зв'язку із чим отримує державну соціальну допомогу, яка щомісячно складає 949 грн. Натомість семестрова вартість за його навчання складає 3750 грн. Він проживає разом зі своєю матір'ю, яка тимчасово не працює. Зазначених коштів недостатньо для організації його життєдіяльності. На підставі викладеного позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на своє навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. до закінчення його навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23 років. В судовому засіданні представник позивача підтвердила доводи, викладені в заяві, просила у повному обсязі задовольнити позовні вимоги [PERSON], ухваливши відповідне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, пояснень, заперечень проти позову не надав. Судом його було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи. У відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Третя особа в судове засідання не з'явилася, проте нею подано заяву про підтримання позовних вимог та розгляд зазначеної цивільної справи без її участі. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач працює не офіційно, здійснюючи послуги «таксі» на своєму автомобілі. При цьому свої послуги він здійснює у вечірній та нічний час. [PERSON] неодноразово користувалась його послугами за відповідні грошові кошти. Таким чином зазначене свідчить про те, що відповідач отримує дохід від перевозення пасажирів власним автотранспортом. Суд, вислухав представника позивача, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є батьком повнолітнього [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 15 серпня 1997р. відділом реєстрації актів громадського стану Орджонікідзевского району м. Запоріжжя, актовий запис № 432. Відповідно до довідки МСЕК Ленінського району м. Запоріжжя від 20.07.2015р. позивач є інвалідом з дитинства та має третю групу інвалідності зі строком переогляду 20.07.2016р. За даними довідки управління праці та соціального захисту населення Ленінського району м. Запоріжжя від 12.11.2015р. за № 8276 з серпня 2015 року [PERSON] отримує державну соціальну допомогу в розмірі 949,00 грн. щомісячно. Згідно довідки від 12.11.2015 року № 8473, виданої МКП «Основаніє» позивач проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки, виданої Запорізьким національним технічним університетом від 29.10.2015 року [PERSON] є студентом першого курсу денної форми навчання гуманітарно-правового факультету за контрактною формою із загальним строком навчання з 01.09.2015 р. по 30.05.2019 р. За змістом договору про надання освітніх послуг з підготовки фахівця з вищою освітою від 14.08.2015р. № 03030101/200 загальна вартість навчання позивача складає 33 300 грн. Вартість за семестр становить 3 750 грн. Сума в розмірі 3750 грн. за перший семестр позивачем разом із матір'ю було сплачено 24.07.2015р., що підтверджується відповідною квитанцією. Згідно із ст. 199 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання й у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Однак, право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. В силу роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України обов'язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов'язує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів, суд ураховує стан здоров'я й матеріальне становище дитини, яка є інвалідом, а також платника аліментів, відсутність в нього інших утриманців, офіційно підтверджену відсутність будь яких доходів. Так, згідно листа ДПІ у Запорізькому районі Головного управління ДФС у Запорізькій області №35/9/08-08-011 від 17.02.2016 року [PERSON], [INFO], на обліку в ДПІ у Запорізькому районі як приватний підприємець не перебуває, інформація про отримані доходи відсутня. Згідно відповіді ТОВ «Автостандарт» від 03.03.2016 року №42 [PERSON] не працює і ніколи не працював на підприємстві ТОВ «Автостандарт». Проте допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідач працює не офіційно, здійснюючи послуги «таксі» на своєму автомобілі. При цьому свої послуги він здійснює у вечірній та нічний час. [PERSON] неодноразово користувалась його послугами за відповідні грошові кошти. Таким чином зазначене свідчить про те, що відповідач отримує дохід від перевозки пасажирів власним автотранспортом. Згідно Державного соціального стандарту встановленого для осіб від 18 до 23 років за умови їх навчання з 01 травня 2016 року визначено необхідний мінімум, який становить 1450 грн. щомісячно. Враховуючи різницю між отриманою позивачем сумою державної соціальної допомоги та визначеним законом мінімумом, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісяця на утримання повнолітнього сина, який, на думку суду, є домірним як майновому стану платника аліментів, так і потребі повнолітньої дитини, який продовжує навчання, в утриманні. Хоча ст. 182 СК України, положеннями якої в силу ст. 200 СК повинен керуватися суд, визначаючи розмір аліментів для повнолітніх доньки, сина, і встановлює мінімальну межу аліментів у вигляді 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд не знаходить підстав для обмеження розміру аліментів, оскільки в силу наведеної статті 182 СК її положення ґрунтуються на прожитковому мінімумі для дитини, тоді як син сторін, досягнувши віку повної цивільної дієздатності, в силу закону втратив цей статус. Згідно ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial