Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

В вересні 2019р. позивачка [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально - побутового обслуговування» Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про визнання за користувачем місця поховання; зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2019р. матеріали зазначеної цивільної справи були передані за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 листопада 2019р. було визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019р. позов залишено без руху. 18 грудня 2019р. на адресу суду надійшла виправлена редакція позовної заяви, в якій позивачка просила суд: - зобов`язати відповідача видати свідоцтво про поховання чоловіка позивачки [PERSON] на ім`я позивачки та визнати її, його дружину користувачем місця поховання (користувачем родинного поховання) місце № 28, ряд [ADDRESS] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який похований на Лісовому кладовищі ділянка № 68 ряд № 17 місце № 28. Оскільки чоловік позивачки помер раптово, то в організації поховання допомагали близькі друзі чоловіка та родичі, а також представники Київського міського військового комісаріату. При зверненні позивачки до відповідача з заявою про отримання свідоцтва про поховання нового зразка, позивачці була надана відповідь, що отримати зазначене свідоцтво вона не в змозі, оскільки не є користувачем місця поховання, у зв`язку з зазначенням іншої особи, яка здійснила поховання її чоловіка, а саме в Книзі реєстрації захоронень, зазначено особу, яка проводила поховання чоловіка позивачки, громадянина « [PERSON] », з зазначенням адреси проживання позивачки. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого права на поховання. 28 січня 2020р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову, наголошуючи, що в розумінні положень ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» позивач не є користувачем місця поховання. В судовому засіданні позивачка, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити та допитати її в судовому засіданні, в якості свідка. Допитана, в якості свідка позивачка суду зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] . У зв`язку з раптовою смертю чоловіка позивачки, в організації поховань приймали участь працівники військового комісаріату, оскільки її чоловік на час смерті був військовослужбовцем та його друзі військовослужбовці. Також позивачка зазначала, що у відповідному записі [PERSON] реєстрації поховань стороною відповідача було зазначено прізвище товариша чоловіка та адреса проживання позивачки, на час смерті її чоловіка, проте позивачка звертала увагу суду, що саме вона здійснює весь час догляд за місцем поховання її чоловіка. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, свого представника до суду не направив, поважності причин неявки не повідомив. Стороною відповідача було надіслано на адресу суду відзив на позов. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, яку було опитано, в якості свідка, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 1961р. з [PERSON] , до часу смерті останнього [INFO] (а.с. 4, 9). Згідно з Актом № 55 обстеження місця поховання від 22 липня 2019р. (а.с. 12), складеного уповноваженими особами відповідача, [PERSON] похований на Лісовому кладовищі ділянка № 68, ряд № 17, місце № 28, місце поховання - одинарне, має облаштування - пам`ятник. З довідки № 55 від 22 липня 2019р. (а.с. 13) вбачається, що відповідно до запису в Книзі реєстрації поховань та перепоховань Лісового кладовища, чоловік позивачки, похований на цьому кладовищі (ділянка [ADDRESS] ), поховання здійснив « [PERSON] , [ADDRESS] ). В судовому засіданні позивачка повідомила, що поховання здійснювала вона та товариши його чоловіка. З матеріалів справи вбачається, що 22 липня 2019р. позивачка звернулася із заявою до відповідача в якій просила видати свідоцтво про поховання чоловіка, проте відповідач у своєму листі відповіді від 29 липня 2019р. (а.с. 11) зазначив, що у зв`язку з тим, що поховання здійснила інша особа про що зроблено запис у Книзі реєстрації поховань померлих, відповідач не може видати позивачці свідоцтво про поховання. Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону. Згідно з\~положеннями ст.\~11\~цього Закону,\~поховання померлого\~покладається на\~виконавця волевиявлення\~померлого.\~Якщо у\~волевиявленні померлого\~немає вказівки\~на виконання\~волевиявлення чи\~в разі\~відмови виконавця\~від виконання\~волевиявлення померлого\~поховання померлого\~здійснюється чоловіком\~(дружиною),\~батьками (усиновителями),\~дітьми,\~сестрою,\~братом,\~дідом або\~бабою,\~онуком (правнуком),\~іншою особою,\~яка зобов`язалася\~поховати померлого. Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, в установленому законодавством порядку в день звернення видаються: лікарське свідоцтво про смерть - закладом охорони здоров`я; свідоцтво про смерть та довідка про смерть - відділом державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчим органом сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, консульською установою чи дипломатичним представництвом України. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що вважає, що особа, яка здійснила поховання її чоловіка, був його військовий товариш, при цьому останній робив поховання саме за проханням позивачки. В судовому засіданні не було встановлено, що « [PERSON] » є особою, яка здійснювала поховання чоловіка позивачки. У відповідності\~до положень\~ст.\~25\~зазначеного Закону, після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,4 грн., а також на користь держави 768,4 грн.

Outcome: approved