Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Відповідач за первинним позовом - [PERSON] - позовні вимоги визнав, пред`явив зустрічний позов, яким просив визнати за ним право власності на житловий будинок літ. А1, розташований по [ADDRESS] , вважає, що спірний житловий будинок належить йому, як спадкоємцю після смерті свого батька. Підтвердив, що між ним та позивачкою (його рідною сестрою) було досягнуто домовленість щодо добровільного поділу спадкового майна після смерті їхнього батька, заперечень з цього приводу між ними немає, він наполягає на визнанні за ним права власності на житловий будинок літ. А1 у спірному домоволодінні, просив про розгляд справи без його участі. [PERSON] , діюча через свого представника - [PERSON] ., зустрічні позовні вимоги визнала повністю, підтвердила, що вона із [PERSON] (братом) добровільно домовилися про поділ спадкового майна, із яким вона повністю згодна, заперечень з цього приводу між ними немає. [PERSON] , її представник просили про розгляд справи без їхньої участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] ; копії свідоцтв про народження сторін; копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS], оформленого на ім`я [PERSON] та [PERSON] ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлових будинків від 26.04.2018р.; копіядомовоїкниги; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.02.2016р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються дітьми [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] . - є матір`ю [PERSON] . За життя [PERSON] та [PERSON] на праві власності належали житлові будинки із надвірними спорудами, розташовані по вул.Проїзна, [ADDRESS] . Право власності на вищевказану нерухомість не було належним чином зареєстровано, підставами належності нерухомості [PERSON] та [PERSON] є дані технічного паспорту на домоволодіння. За життя [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO]. померла. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Проте, останні роки перед смертю матері - [PERSON] мешкав разом із нею, доглядав її, як син, а після її смерті - він продовжив мешкати у спільному домоволодінні, слідкував за технічним станом житлових будинків в цілому, доглядав за прибудинковою територією, тобто фактично прийняв спадщину (у вигляді Ѕ частини домоволодіння, що належало [PERSON] ) в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (оскільки правовідносини мали місце у період дії ЦК УРСР 1963р.). За життя [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] . помер. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його діти - сторони у справі, які у встановлений законом строк для прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулися, але, незважаючи на це, завжди спільно мешкали разом із батьком, доглядали за ним, як його діти. У подальшому, при зверненні сторін у справі до нотаріальної контори для оформлення прийняття спадщини, в отриманні свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на домоволодіння, про що 11.02.2016р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи сторони надати не можуть у зв`язку із тим, що за життя їхній батько належним чином не зареєстрував право власності на нерухомість на своє ім`я, не оформив прийняття спадщини на Ѕ частину домоволодіння після смерті [PERSON] З вищенаведеного виходить, що після смерті [PERSON] вирішити питання про отримання необхідного правовстановлюючого документу у позасудовому порядку неможливо, за визнанням права власності на житлові будинки, як на об`єкти спадщини в єдиному домоволодінні, можуть звернутися тільки спадкоємці в судовому порядку. Незважаючи на перешкоди, [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] і вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Крім того, сторони попередньо домовилися між собою про варіант поділу спадкового майна, із яким повністю погодились. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що первинні позовні вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Що стосується зустрічних позовних вимог, - суд задовольняє їх також повністю. Отже, позивачка [PERSON] звернулася із позовом та просила визнати за нею право власності на житловий будинок літ. А, розташований у домоволодінні по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її батька. Позивач [PERSON] звернувся із зустрічним позовом та просив визнати за ним право власності на житловий будинок літ. А1, розташований у домоволодінні по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті його батька. Вищевказане домоволодіння рахується належним за [PERSON] та [PERSON] . На вищевказаних осіб оформлений і технічний паспорт на домоволодіння. Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець помер у 2003р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р. Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] ( [INFO].) за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, [PERSON] (її син), як спадкоємець першої черги за законом, прийняв її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У передбачений законом строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] її син не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою для прийняття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку [PERSON] прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця першої черги, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання технічних документів на нерухомість, мешкання у спадковому будинку, догляд за його збереженням, проведення ремонту та ін.). Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР і йому стало належати все домоволодіння (у т.ч. і Ѕ спадкова частина нерухомості). [INFO]. [PERSON] . помер. Будь-яким чином він належний йому майном не розпорядився. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ст. 1269 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено судом, сторони у справі є спадкоємцями за законом. У передбачений законом строк для прийняття спадщини [PERSON] , [PERSON] не звернулися до нотаріальної контори із відповідною заявою для прийняття спадщини за законом. Проте вони постійно мешкали із спадкодавцем, про відмову від спадщини не заявляли. Як зазначили [PERSON] , [PERSON] , після смерті батька у них були відсутні правовстановлюючі документи на спадкову нерухомість. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідні свідоцтва [PERSON] , [PERSON] не мають можливості у зв`язку із відмовою нотаріуса з причини відсутності правовстановлюючих документів. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину фактично, оскільки їхня воля, як спадкоємців за законом, була виражена у їхніх діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на нерухомість, розпорядження щодо її цільового використовування, догляд за будинком та підтримання його у належному стані тощо). Таким чином, [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] , [PERSON] є суб`єктами набуття права власності на житлові будинки у домоволодінні з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням того, що сторони домовилися між собою про поділ спадкового майна, суд задовольняє їхні позовні вимоги та визнає за ними право власності в межах заявлених ними вимог.

Outcome: approved