Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Відповідач [PERSON] у судові засідання, які призначалися на 10.09.2015 р., 22.09.2015р., будучи належним чином сповіщений, не явився, про причину неявки суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи у її відсутності. У звязку із цими обставинами суд прийняв рішення про подальший заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про шлюб сторін; копія свідоцтва про народження сина [PERSON], [INFO]; копії паспортів сторін із відміткою про шлюб; копія довідки від 12.03.2015 р.; копії талонів-повідомлень; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] з відповідача [PERSON], який є батьком дитини, зазначивши, що подружнє життя у них не склалося, виявилася несхожість характерів, поступово перестали розуміти один одного. З приводу непорозумінь, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між сторонами виникали суперечки, сварки, у звязку із чим поступово втратилися почуття любові та поваги. Під час сумісного проживання сторони часто влаштовували сварки у присутності дитини, що суттєво могло вплинути на його психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування її світогляду, особливо щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою будь якої сімї. Фактично сторони не проживають разом. Ними неодноразово робилися спроби щодо примирення, однак, вони позитивних результатів не дали. Таким чином, вже тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивачка наполягає на його розірванні. Від шлюбу є неповнолітня дитина син [PERSON], [INFO], питання щодо утримання та виховання якого позивачка вирішує самостійно. Дитина мешкає разом із позивачкою, яка сама доглядає та утримує її. В даний час дитина знаходяться на утриманні позивачки. Позивачка працює на посаді няні у дитячому навчальному закладі «Чомучка» в м. Рені, отримує мінімальну заробітну плату, що є недостатньо для утримання дитини, забезпечення її необхідними атрибутами для навчання та її виховання. Відповідач допомогу на утримання неповнолітнього сина не надає, хоча, як батько зобовязаний це робити,за словами позивачки має таку матеріальну можливість, не мешкає разом із дитиною, не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, отже має реальну можливість надавати сину матеріальну допомогу. Таким чином, неповнолітня дитина потребує матеріальної допомоги від відповідача, яку позивачка і просить стягнути на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.05.2015 року до 18.07.2018 року, тобто до досягнення сином [PERSON] повноліття. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони хоча і проживають разом, зацікавленості в збереженні сім'ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У наданій суду заяві позивачка просила після розірвання шлюбу з відповідачем залишити за нею шлюбне прізвище «Удовіна». На підставі вищевказаних положень законодавства суд задовольняє вимоги позивачки щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу. У звязку із ситуацією, що склалася на момент розірвання шлюбу (догляд та знаходження на утриманні дитини матірю з моменту фактичного розпаду сімї), суд визначає місце проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] разом із матірю. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Оскільки відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачці на утримання їх сумісного сина не надається, а домовленість про способи, періоди надання утримання на дитину між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення позивачки і інтереси дитини, задовольняє позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів в повному обсязі.

Outcome: approved