Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом доУкраїнського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» з вимогами про визнання його звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення компенсації за спричинену моральну шкоду. Свої вимоги позивач мотивує наступним. В липні 2015 року на [PERSON], як він зазначає, було покладено виконання обов'язків заступника генерального директора УДП «Укрінтеравтосервіс», а з 04 вересня 2015 року його було призначено на цю посаду постійно. Позивач вказує, що 12 жовтня 2015 року його було звільнено згідно з наказом №265-вк за прогул, вчинений без поважних причин, а п.4 ст. 40 КЗпП України. Підставою для прийняття вказаного наказу стали акти про відсутність Позивача на робочому місці від 09.09.2015р. та 10.09.2015р., згідно з яким у вказані дні Позивач був відсутній на робочому місці в період протягом усього робочого дня. Заперечуючи обгрунтованість вказаних актів Позивач вказує, що Відповідач як юридична особа зареєстрований за адресою: Київська обл., Вишгородський район, с. Новосілки, вул. Київська, 50. Тому, на думку Позивача, відсутність його на робочому місці за адресою: м. Київ, пр. Науки, 57, не може бути підставою для звільнення його за прогул. Крім того, як вказує Позивач, в період з 07.09.2015р. по 10.09.2015р. за дорученням генерального директора підприємства він перебував у м. Одесі, де брав участь y XVI Міжнародній конференції «Міжнародні автомобільні перевезення - проблеми, шляхи їх вирішення та перспективи розвитку», де представляв Позивача, та проводив зустрічі, переговори по проблемним питанням, які виникли щодо передачі в оренду нерухомого майна, яке перебуває на балансі Позивача. Про виконання доручень Позивач, як він вказує, щодня звітував перед генеральним директором підприємства телефоном, що підтверджується роздруківками телефонних з'єднань, здійснених з використанням номеру, яким користується Позивач. Позивач вказує, що у підтвердження перебування його у фактичному відрядженні свідчить факт перерахування на його банківську карточку 04.09.2015р. коштів на відрядження в розмірі 2300 гривень. Крім того, Позивач стверджує, що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності з порушенням встановлених законом строків такого притягнення (більше ніж через місяць), без погодження з профспілковим комітетом. Враховуючи викладене, Позивач не погоджується із обгрунтованістю наказу про своє звільнення, стверджує, що підстав для його звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП України не було, а тому просить скасувати наказ про його звільнення, поновити на роботі, стягнути з Відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також стягнути з Відповідача моральну шкоду, яку він оцінює в 100000 гривень. У судовому засіданні Позивач та його представник підтримали заявлений позов, просили суд його задовольнити. Просили суд виключити з числа доказів копії документів, наданих Відповідачем, оригінали яких не були надані суду для завірення. Позивач зазначив, що генеральний директор підприємства у п'ятницю 04.09.2015р. дав доручення йому відправитись у відрядження в м. Одесу для участі у конференції, переконуючи [PERSON] в тому, що необхідне документальне супроводження відрядження (наказ про відрядження) буде здійснене в понеділок 07.09.2015р. Позивач, як він вказує, не мав підстав не довіряти своєму керівнику, оскільки такий порядок оформлення відрядження практикувався і раніше. Тим більше, як підтвердив [PERSON], у п'ятницю на його рахунок були перераховані кошти на відрядження в сумі 2300 гривень. Після повернення з відрядження усі необхідні документи, які підтверджували його витрати в м. Одесі були здані в бухгалтерію, і жодних питань до нього з приводу відсутності на робочому місці протягом 07.09.2015р.-10.09.2015р. у керівництва не виникало. З невідомих йому причин надати пояснення з приводу відсутності його на роботі у вказані дні йому запропонували лише 09 жовтня 2015, тобто майже через місяць після подій. Представники Відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, наполягаючи на тому, що звільнення Позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України відбулось у повній відповідності з чинним законодавством. Представники Відповідача зазначили, що робоче місце Позивача є в приміщенні підприємства, яке розташоване за адресою: м. Київ, пр. Науки, 57, про що Позивачу добре відомо. Крім того, представники Відповідача категорично заперечували надання генеральним директором підприємства Позивачу будь-яких доручень по роботі в м. Одесі в період з 07.09.2015р. по 10.09.2015р., наказ про відрядження Позивача в м. Одесу не видавався, а тому Позивач самовільно поїхав туди, не узгоджуючи свої дії з керівництвом. Представники Відповідача визнали, що на картковий рахунок Позивача були перераховані кошти в сумі 2300 гривень з призначенням «на відрядження», проте зазначені кошти, як свідчить з пояснювальної записки головного бухгалтера, були перераховані Позивачу на підставі його ж вказівки, що свідчить про наявність в діях бухгалтера порушень службових обов'язків, у зв'язку з чим станом на сьогодні триває службова перевірка. Представники Відповідача зазначили також, що для звільнення Позивача згода профспілкового органу не вимагалась, а строк притягнення його до дисциплінарної відповідальності не пройшов, оскільки з 24 по 25 вересня 2015 року Позивач перебував у відпустці. На запитання суду, чи відбувались між генеральним директором підприємства та [PERSON] телефонні переговори протягом 07.09.2015р. по 10.09.2015р. зазначили, що такою інформацією вони не володіють, вважають такі обставини несуттєвими з огляду на відсутність наказу про відрядження. Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. [PERSON] 22 липня 2015 року був прийнятий на посаду виконуючого обов'язки заступника Генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс». (а.с. 151) Наказом №229-вк від 04.09.2015р. [PERSON] був призначений на посаду заступника Генерального директора на постійній основі. (а.с. 152) Встановлено, що наказом від 12 жовтня 2015 року №265-вк [PERSON] було звільнено з посади заступника генерального директора підприємства за прогул без поважних причин. Підставою для звільнення Позивача за прогул стали два акти (від 09.09.2015р. та від 10.09.2015р.), згідно з якими [PERSON] у вказані дні був відсутній на робочому місці протягом усього робочого дня. (а.с. 13,14) Згідно з п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Таким чином, роботодавець перед звільненням працівника має переконатись як у наявності самого факту відсутності працівника на робочому місця, так і у відсутності поважних причин неявки працівника на роботу. Безспірно встановлено, що в період з 07 по 10 вересня 2015 року Позивач [PERSON] не перебував за безпосереднім місцем своєї роботи в кабінеті №23 офісу Підприємства, розташованого за адресою: м. Київ, пр. Науки, буд.57. Посилання Позивача на те, що його робочим місцем слід вважати юридичну адресу підприємства, за яким воно зареєстроване у с. Новосілки Вишгородського району Київської області, суд не приймає, оскільки наявні у справі матеріали свідчать про те, що робочий кабінет [PERSON] знаходиться саме за адресою: м. Київ, пр. Науки, 57. Аналізуючи наявність або відсутність поважних причин неявки Позивача на робочому місці протягом 09-10 вересня 2015 року, оскільки відсутність на роботі саме у ці дні визнана Відповідачем в якості підстави для звільнення [PERSON] за прогул, суд враховує наступне. З пояснень Позивача вбачається, що його відсутність на робочому місці з 07-10 вересня 2015 року пояснювалась необхідністю представництва інтересів Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» в місті Одесі під час проведення XVI Міжнародній конференції «Міжнародні автомобільні перевезення - проблеми, шляхи їх вирішення та перспективи розвитку», і такі дії Позивачем здійснювались за дорученням генерального директора підприємства. Аналізуючи наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку, що пояснення Позивача в цілому ними підтверджуються, зокрема наступним. 04 вересня 2015 року на платіжну картку Позивача підприємством «Укрінтеравтосервіс» були зараховані кошти в розмірі 2300 гривень з призначенням «відрядження». (а.с. 33) Представниками Відповідача визнається, що головний бухгалтер не підпорядковується заступнику генерального директора, а тому не має права виконувати його вказівки, втому числі - щодо нарахування коштів за відрядження. Стороною Відповідача не надано суду будь-яких доказів проведення службової перевірки за фактом необгрунтованого перерахування на користь Позивача зазначених коштів, притягнення бухгалтера до відповідальності, що свідчить про погодження керівництвом підприємства таких дій. 06 вересня 2015 року Позивачем через систему онлайн резервування та придбання проїзних документів було придбано квитки на поїзд сполученням Київ-Одесса. (а.с. 38) На аркушах справи 78-103 міститься роздруківка вхідних та вихідних викликів щодо абонента [NUMBER], яким користується Позивач, з якої, як вказує Позивач, і чого прямо не заперечували представники Відповідача, вбачається, що протягом 07.10.2015р.-10.09.2015р. ним підтримувався контакт з генеральним директором підприємства [PERSON], а тому останній достовірно знав, де та у яких питання перебуває Позивач. Про обізнаність генерального директора УДП «Укрінтервагонсервіс» з місцем перебування Позивача і його діяльності в спірний період свідчить його лист від 11.09.2015р. за вих.№1/01-03-779, направлений на адресу Міністерства інфраструктури України, в якому він зазначив, що 10 вересня 2015 року в м. Одесі було організовано та проведено зустріч з приводу вирішення проблемних питань у сфері відносин оренди майна підприємства, на якій був присутній і заступник генерального директора [PERSON] (а.с. 36) Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], який працює в Міністерстві інфраструктури України, зазначив, що перед проведенням Конференції у м. Одесі до Міністерства звернувся генеральний директор УДП «Укрінтервагонсервіс» за погодженням своєї участі в конференції, проте отримавши відмову у такому погодженні запропонував направити туди свого заступника [PERSON], з цього приводу заперечень не було. Свідок зазначив, що він також особисто брав участь у конференції в м. Одесі, яка проводилась у вересні 2015 року, бачив там [PERSON], спілкувався з ним. Зазначені обставини у їх сукупності свідчать про обгрунтованість пояснень Позивача, викладених у позовній заяві, а тому, враховуючи, що [PERSON] в період з 07.09.2015р. по 10.09.2015р. перебував у м. Одесі, представляючи при цьому інтереси підприємства у Конференції та у переговорах з контрагентами в договірних відносинах. Зазначене свідчить про наявність поважних причин відсутності Позивача на роботі та обізнаність керівництва підприємства з цього приводу. Відсутність належним чином оформленого наказу про відрядження Позивача на період його перебування в м. Одесі, на переконання суду, жодним чином не заперечує поважність причин відсутності [PERSON] на робочому місці в м. Києві, оскільки його діяльність у зазначені була пов'язана з виконанням своїх посадових обов'язків в інтересах підприємства, в тому числі - за дорученням генерального директора і з його відома, в м. Одесі. Представниками Відповідача до суду була надана фотокопія листа Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України від 19.02.2016р. (організатора XVI Міжнародній конференції «Міжнародні автомобільні перевезення - проблеми, шляхи їх вирішення та перспективи розвитку»), з якого вбачається, що представники УДП «Укрінтеравтосервіс» участі у конференції, яка проводилась 07.09.2015р.-10.09.2015р., не брали. В той же час, на вимогу сторони Позивача надати на огляд суду оригінал зазначеного листа, представники Відповідача цього не зробили, у зв'язку з чим стороною Позивача заявлене цілком обгрунтоване клопотання про виключення цього документу з числа доказів, як і інших фотокопій документів, наданих Відповідачем, не підтверджених оригіналами. Встановлено, що пояснення аналогічні тим, які були викладені у позовній заяві, були надані Позивачем на ім'я керівника підприємства 12 жовтня 2015 року, що свідчить про незмінність то послідовність позиції [PERSON] в даному питанні. Відтак, суд приходить до висновку про протиправність звільнення Позивача [PERSON] за прогул без поважних причин, вчинений 09-10 вересня 2015 року, а тому наказ №265-вк слід вважати протиправним та скасувати з поновленням Позивача на посаді заступника генерального директора підприємства. Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, для даного випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Згідно з довідкою про доходи Позивача від 19.10.2015р., останніми повними двома місяцями його роботи були серпень та вересень 2015 року (42 робочі дні), заробітна плата за вказані місяці складала 10137,91 гривень, а тому середньоденний заробіток дорівнює: 10137,91 / 42 = 241,38 грн. Враховуючи, що Позивача було звільнено 12 жовтня 2015 року (останній день роботи), то середній заробіток за час вимушеного прогулу Позивача з 13 жовтня 2015 року по 24 лютого 2016 року включно складає 21724,20 гривень. (90 робочих днів х 231,38 грн). Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість посилань Позивача на те, що у зв'язку з їйого незаконним звільненням, Позивачу заподіяна моральна шкода. Суд бере до уваги пояснення Позивача про те, що протиправне позбавлення його роботи, а отже засобів до існування, призвели до необхідності спрямування ним додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку можливостей до існування, а також відновлення своїх прав. З урахуванням викладених обставин суд вважає можливим стягнути з Відповідача в якості компенсації за заподіяну моральну шкоду на користь Позивача суму в розмірі 2000 гривень. Стягненню з Відповідача також підлягає судовий збір на користь держави в розмірі 1461,60 гривень (за задоволення трьох немайнових вимог Позивача). Згідно зі ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів справи вбачається, що Позивачем оплачена вартість послуг Адвокатського об'єднання «Атеміс» в розмірі 16800 гривень. (а.с. 176-184). В той же час участь адвоката Короля Д.В. в судових засіданнях підтверджується лише протягом 1 години 20 хвилин в засіданнях, які проведені у 2015 році, та протягом 2 годин у засіданнях в 2016 році. Таким чином, розмір компенсації понесених Позивачем витрат на правову допомогу суд вираховує наступним чином: 1,33 х 1218/100 х 40 + 2 х 1378/100 х 40 = 647,98 + 1102,40 = 1750,38 грн. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника та стягнення середнього заробітку в межах платежу за один місяць.

Outcome: partial