Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач в добровільному порядку не виконує свого батьківського обов'язку щодо участі в утриманні дитини, хоча має таку можливість. В судовому засіданні позивач та його представник пояснили, що відповідач в добровільному порядку свого батьківського обов'язку щодо утримання спільної дитини не виконує, хоча має таку можливість, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку посилаючись на те, що в нього є грошові зобов'язання перед банківською установою та у зв'язку із його можливим скороченням, стягнення аліментів в тому розмірі про який просить позивач, поставить його в скрутне матеріальне становище. Вислухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи у сторін [INFO] народилась дитина - [PERSON], яка проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач належним чином свого обов'язку щодо утримання дитини не виконує, систематичної матеріальної допомоги на її утримання позивачу не надає. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) відповідача щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач довів, що відповідач не виконує належним чином батьківських обов'язків по утриманню дитини, не надає систематичної матеріальної допомоги, у зв'язку з чим, остання має бути стягнута у примусовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім цього суд вважає, що не заслуговує на увагу посилання відповідача про те, що розмір аліментів на утримання дитини повинен стягуватися в розмірі мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки посилання про які зазначав відповідач не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та розцінюється судом як спосіб ухилення від виконання свого батьківського обов'язку щодо належного утримання малолітньої дитини. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. При цьому якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, ці витрати стягуються з другої сторони. На підставі викладеного та

Outcome: approved