Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Звернувшись до суду із вказаним позовом, представник позивача посилався на те, що 14 вересня 2017 року відповідач підписав заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО) та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), невід`ємною частиною якої є заява на встановлення відновлювальної кредитної лінії, тим самим ініціювавши отримання кредиту у бажаному ним розмірі у сумі 10 650,00 грн. строком на 60 місяців. Представник позивача вказав, що ця заява про приєднання, заява про встановлення (збільшення) кредиту, паспорт споживчого кредиту, таблиця загальної вартості кредиту та Умови користування кредитною лінією є кредитним договором, укладеним між банком та клієнтом (відповідачем). Підписавши заяву про приєднання, відповідач підтвердив, що між ним і банком досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, які передбачені чинним законодавством для такого роду договорів. При цьому, відповідач зобов`язався щомісячно здійснювати часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає 5% від суми заборгованості за кредитом та сплатити на користь банку 38 % річних за користування кредитними коштами. Банк, як вказав представник позивача, свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, так як надав відповідачу кошти для користування у строк та у розмірі, що були обумовлені сторонами при укладенні договору. Проте, відповідач, порушуючи в односторонньому порядку умови договору, погашення нарахованих процентів здійснював з порушенням установлених строків та не у повному обсязі, а після часткового погашення заборгованості, яке мало місце 04 грудня 2020 року, взагалі припинив сплату кредиту та інших обов`язкових платежів, передбачених кредитним договором. Внаслідок такого станом на 18 січня 2021 року у відповідача виникла заборгованість перед банком на загальну суму 20 363,79 грн., із яких 10 100,00 грн. - це заборгованість за основним боргом, 4 507,75 грн. - за процентами, 250, 00 грн. - за комісією, 2 742,74 грн. - за пенею, нарахованою за несвоєчасне погашення основного боргу, 1 177,92 грн. - за пенею, нарахованою за несвоєчасне погашення процентів. Крім цього, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, позивач зажадає від відповідача 3 % річних за несвоєчасне повернення основного боргу у сумі 601,94 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 290,98 грн., інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу у сумі 498,19 грн. та інфляційні страти за несвоєчасне погашення процентів у сім 194,27 грн. За таких обставин, представник позивача просив суд стягнути вказану заборгованість із відповідача на користь позивача разом із судовим збором у розмірі 2 270,00 грн. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 лютого 2021 року після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача - фізичної особи. Позиції сторін Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, паралельно висловивши свою позицію щодо підтримання висунутих позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зокрема, лише у частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 100,00 грн., у решті позовні вимоги заперечив. Пояснив, що дійсно отримував кредитну картку в «Ощадбанку» коли відкривав поточний рахунок як підприємець. Кредитний ліміт було установлено у розмірі 10 650,00 грн., із яких він використав лише 10 000,00 грн., а повернув загалом 3 000,00 грн. на цей час він припинив погашення кредитної заборгованості. Решту заборгованості має намір погасити незабаром. При цьому, вказав, що при отриманні кредитної картки він підписував багато паперів, але які точно не знає, оскільки із ними не знайомився. Про розмір процентної ставки працівниця банку нічого не казала, він лише знає, що щомісячний платіж повинен складати 5 % від суми заборгованості. Позивач вказав, що допустив заборгованість за кредитом три роки тому, проте, банк жодного разу йому не телефонував, про необхідність сплати боргу не вказував, натомість нарахував пеню та інші штрафні санкції. Тому він визнає позов лише у частині наявності заборгованості за тілом кредиту, у іншій частині просив у задоволенні позову відмовити. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених сторонами У свою чергу, суд, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, виходив із наступного. Зокрема, суд установив, що 14 вересня 2017 року відповідач підписав заяву про приєднання №825930/140917 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та заяву про встановлення відновлювальної кредитної лінії, вказавши бажаний розмір кредиту - 10 650,00 грн. на строк кредитування 60 місяців. Крім цього, відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, який містить у собі інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Вказані документи визначають, що відповідач був обізнаний про розмір річної процентної ставки - 38%, її тип, яка фіксованої. А також про обов`язок щомісячно здійснювати часткове повернення кредиту у розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає 5% від суми заборгованості за кредитом, сплата якої не прострочена. Крім цього, відповідач був обізнаний про сплату комісійної винагороди за знаття готівкових коштів у розмірі 2,5 % від суми таких коштів. Також сторони обумовили, що наслідком прострочення та/або невиконання зобов`язань за договором позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення - за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплати процентів за користування кредитом та /або сплати суми комісійної винагороди , але не більше 15% суми простроченого платежу. Також відповідачем підписано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит станом на 14 вересня 2017 року. Таблицею, зокрема, визначено дати внесення платежів, кількість днів у розрахунковому періоді, сума платежу за розрахунковий період, яка становить собою суму погашення кредиту (визначено окремо) та суму погашення відсотків за користування кредитом (визначено окремо). Як свідчать матеріали справи, як то, розрахунок заборгованості та виписка по рахунку банк установив відповідачу кредитний ліміт у розмірі 10 500,00 грн. та видав банківську картку для користування кредитними коштами із терміном дії - травень 2020 року. В судовому засіданні відповідач визнав, що дійсно отримав кредитні кошти, використав їх, однак, у рахунок погашення кредитної заборгованості повернув банку лише 3 000,00 грн. Із розрахунку заборгованості дійсно видно, що позивач здійснив часткове погашення кредитної заборгованості за процентами на загальну суму 3 000,00 грн., як то, 30 серпня 2018 року - у розмірі 1 000,00 грн. та 04 грудня 2018 року - у розмірі 2 000,00 грн. ( а.с.7, зворот). Будь - яких інших платежів згідно умов укладеного ним із банком кредитного договору відповідач з 04 грудня 2018 року не здійснював. Таким чином, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 18 січня 2021 року у нього виникла заборгованість перед банком на загальну суму 20 363,79 грн., із яких 10 100,00 грн. - це заборгованість за основним боргом, 4 507,75 грн. - за процентами, 250, 00 грн. - за комісією, 2 742,74 грн. - за пенею, нарахованою за несвоєчасне погашення основного боргу, 1 177,92 грн. - за пенею, нарахованою за несвоєчасне погашення процентів. Отже, між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Тому вирішуючи його по суті, суд ураховував наступне. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. А згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Факт отримання кредиту відповідачем у банку достовірно підтверджений матеріалами справи, а також поясненням самого відповідача. При цьому, є дійсним розмір заборгованості за основним боргом у розмірі 1 100,00 грн., який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно вимоги про стягнення процентів, нарахованих за користування кредитними коштами, то вона також підлягає до задоволення. Зокрема, згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістомст. 1056-1 ЦК Українив редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У цій справі установлено, що сторони погодили розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, зокрема, процентна ставка була установлена на рівні 38% річних і суму процентів, що підлягали сплаті кожного разу відповідач достовірно знав, так як підписав Таблицю обчислення загальної вартості кредиту. А розмір процентної ставки - 38% визначений у Паспорті споживного кредитування. Загалом, відповідач з часу отримання кредитних коштів здійснив погашення відсотків на суму 3 000,00 грн., а тому його заборгованість за відсотками перед позивачем дійсно становить 4 507,75 грн., що підтверджується відповідним розрахунком. Те ж саме стосується й вимоги про стягнення пені. Зокрема, за змістомст. 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2ст. 551 ЦК Українивизначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що умовами укладеного сторонами кредитного договору передбачено розмір пені за порушення взятих зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплати процентів за користування кредитом та/або сплати суми комісійної винагороди подвійна облікова ставка Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожен день прострочення, але не більше 15% від суми простроченого платежу (Паспорт споживчого кредиту (Кредитної лінії по БПК)), суд вважає відповдіні вимоги банку обґрунтованими та доведеними. А тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за несвоєчасне погашення основного боргу у сумі 2 742,74 грн. та пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 1 177,92 грн. Щодо питання стягнення із відповідача компенсацій, передбачених ст. 625 ЦК України, то суд, перевіривши правильність нарахування останніх вважає ці вимоги так само обґрунтованими і законними. Так, Відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, законом встановлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання, до повного виконання грошового зобов`язання. За змістом ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Встановлено, що звертаючись до суду, банк заявив вимогу про притягнення боржника до відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченого частиною другоюстатті 625 ЦК України. Та оскільки судом достовірно установлено прострочення боржника, то вимоги банку про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне погашення як основного боргу так і процентів за користування кредитними коштами підлягають до задоволення. Разом із цим, суд вважає такою, що не підлягає вимога позивача про стягнення комісії у розмірі 250,00 грн. Зокрема, згідно наявних у матеріалах справи заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) від 14 вересня 2017 року, Паспорта споживчого кредиту (Кредитної лінії по БПК), які підписані як представником Банку, так і відповідачем, відсутні умови щодо встановлення розміру будь-якої комісії на користь позивача за певні послуги останнього. Також позивачем не надано доказів надання позичальнику додаткових оплатних послуг. Згідно частини третьоїстатті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно достатті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Тому, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а умовами кредитного договору не доведено встановлення платежів за такі послуги. Таким чином, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав і до задоволення не підлягають. Як наслідок, у цілому позов підлягає до часткового задоволення. Зокрема, суд установив дійсність порушення прав позивача діями відповідача, які виразились у неповерненні ним реально отриманих кредитних коштів та несплаті процентів, внаслідок чого мають бути застосовані штрафні та компенсаційні заходи до відповідача. Але загалом позов підлягає до часткового задоволення з мотивів, що наведені судом вище, так як права позивача підлягають захисту у спосіб, що ним запропонований у позовній заяві, за виключенням задоволення вимоги про стягнення комісії у розмірі 250,00 грн. Доводи ж відповідача про те, що він не знав про умови кредитування суд відхиляє, зокрема, через таке. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Підписавши заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 14 вересня 2017 року, заяву про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту), Паспорт споживчого кредиту (Кредитної лінії по БПК), відповідач уклав з позивачем договір банківського обслуговування, в межах умов якого 14 вересня 2017 року уклав також кредитний договір у вигляді встановленої кредитної лінії. Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання кількох документів), і сторони, таким чином, дійшли згоди щодо усіх істотних умов, притаманних даному виду договору, зокрема розміру отриманих кредитних коштів, строку надання кредиту, розміру та порядку оплати за користування кредитом (процентів), порядку повернення кредиту та сплати інших платежів, підстави та обсяг відповідальності за порушення умов договору, зокрема, пені за порушення будь - якого із зобов`язань. А матеріалами справи достовірно підтверджено, що відповідач був обізнаний із вказаними документами, оскільки підписав їх. Ті доводи, що він не знайомився із змістом підписаних ним документів, не впливають на висновки суду, оскільки самі по собі не слугують підставою для відмови у цьому позові та звільнення відповідача від штрафних і компенсаційних платежів. Твердження ж відповідача про те, що банк навмисно затягував період нарахування штрафних і компенсаційних виплат також не є вагомими аргументами. Зокрема, у відповідача наявний дійсний обов`язок виконувати умови кредитного договору та слідувати за витратами і погашеннями, що ним установлені. Відповідач достовірно знав про те, що він заборгував перед банком, мав дійсний обов`язок погашати кредитну заборгованість та вносити обумовлені договором платежі, проте, не виконав його. При цьому, не установлено, що діями представників позивача було створено якісь перешкоди для відповідача у частині можливості виконання ним своїх зобов`язань за договором. Інакше кажучи, якщо банк не телефонував відповідачу з приводу необхідності погашення заборгованості, то відповідач мав такий обов`язок і був достеменно обізнаний про порядок, строки і умови внесення платежів за договором, незалежно від телефонних дзвінків представників банку. Тож, з мотивів, що наведені вище, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Стосовно ж стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору у розмірі 2 102,00 грн., то суд виходив із правила, установленого ч.1 ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 242,13 грн. судового збору, що становить 98,77 % від заявлених позовних вимог. З цих мотивів,

Outcome: partial