Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

В грудні 2020 позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53998675 від 10.09.2020 16:57:54, Яремчук Олександр Ігорович, Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Київська обл.); скасувати арешт з квартири [ADDRESS] накладений на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 62999306, виданий 10.09.2020, видавник: Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Київська обл.). Позовні вимоги обґрунтував тим, що позивач прийняв після смерті батька на підставі ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини. До спадщини, крім іншого майна увійшла Ѕ частина однокімнатної кооперативної квартири [ADDRESS] , загальною площею 42,8 кв.м. Батько позивача був членом ЖБК «Знання» на цю квартиру з 25.06.1980. Станом на 01.01.1991 пайові внески на цю квартиру в розмірі 5306 рублів батьком були сплачені в повному обсязі. Наведена квартира належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 19.03.2002 Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 19.03.2002. В порядку підготовки видачі на ім`я позивача свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру, державним нотаріусом було зроблено витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. З цього витягу вбачається, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 62999306, виданий 10.09.2020, видавник: Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Київська обл.). Вказана постанова була винесена державним виконавцем Вишгородського РВДВС ЦМУМЮ (м. Києва) Яремчук Олександром Ігоровичем на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 16.01.2020 про забезпечення позову у цивільній справі № 757/55490/19-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна набутого у шлюбі. Проте. На звернення позивача, Печерським районним судом м. Києва було повідомлено, що в провадженні вказана цивільна справа не перебувала та цим судом не виносилась ухвала від 16.01.2020 про забезпечення позову. 16.11.2020 позивач звернувся з заявою до начальника Вишгородського РВДВС про скасування арешту з квартири [ADDRESS] , оскільки Печерським районним судом м. Києва не виносилась ухвала про накладення арешту у справі № 757/55490/19-ц. Листом Вишгородського РВДВС від 03.11.2020 позивачу було відмовлено в скасуванні арешту та рекомендовано звернутись до суду. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.2020, відкрито провадження по справі; розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, про місце, дату то час судового розгляду належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, свого представника до суду не направив. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Положеннями ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», перебачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданого відділ реєстрації актів громадянського стану Старокиївського району м. Києва 03.02.1999. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.07.1961. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 61766055, виданого Другою Київською державною нотаріальною конторою 22.09.2020 та відповідно до довідки, виданої Другою Київською державною нотаріальною конторою від 16.10.2020 № 6734/02-14 повідомлено, що після смерті батька [PERSON] , 1931 року народження, який помер [INFO] та на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за заявою позивача про прийняття спадщини № 1399 від 22.09.2020, Другою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 526/2020 (спадкова справа № 66451348 згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі). До спадщини, крім іншого майна увійшла Ѕ частина однокімнатної кооперативної квартири [ADDRESS] , загальною площею 42,8 кв.м. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 25.04.2001, виданим Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації посвідчено, що квартира [ADDRESS] складається з 1 кімнат, жилою площею 19,9 кв.м., загальною площею 42.8 кв.м., дійсно належить [PERSON] . Свідоцтвао видане на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 19.03.2001 № 261-С. Як вбачається з довідки, виданої житлово-будівельним кооперативом «Знання» Ленінського району м. Києва сума пайового внеску за квартиру [ADDRESS] сплачена 01.01.1991 у повному обсязі, що складає суму паєнакопичення. Також в довідці вказано, що [PERSON] є членом ЖБК «Знання» з 25.06.1980 на підставі обмінного ордера № 3/35 від 25.06.1980. Згідно з даними реєстрових книг Бюро, кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за адресою: [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 25.04.2001, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської держадміністрації м. Києва (Наказ № 261-С від 19.03.2001), зареєстрованого в Бюро 28.04.2011, за реєстровим № 574/30466, що підтверджується Інформаційною довідкою, виданою Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 24.09.2020 КВ-2020 № 29362. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові правовідносини регулюються ЦК України після 1 січня 2004, якщо спадщина відкрилась до 01.01.2004, то такі правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визначається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену квартиру. Позивач прийн6яв спадщину, тому відповідно і набув право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену квартиру. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 231165728 від 05.11.2020 зазначена актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень, а саме номер запису про обтяження 38121848 щодо квартири [ADDRESS] . Підставою для державної реєстрації зазначена постанова, про арещт майна боржника, серія та номер: 62999306, виданий 10.09.2020, видавник: Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Київська обл.). Підставою внесення запису вказане рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53998675 від 10.09.2020 16:57:54, Яремчук Олександр Ігорович, Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Київська обл.). Листом Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.11.2020 № 64355 [PERSON] повідомлено, що на виконання до відділу 09.09.2020 надійшла заява [PERSON] від 09.09.2020 про прийняття на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 16.01.2020 № 757/55490/19-ц про: Накласти арешт на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 54,2 кв.м. 10.09.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62999306. 10.09.2020 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 16.01.2020 у цивільній справі № 757/55490/19-ц. 10.09.2020 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження за № 38121848 про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . 10.09.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Листом Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2020 № 4334/20 повідомлено, що проведеною перевіркою даних автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що в провадженні судді Козлова Р.Ю. перебувала цивільна справа № 757/55490/19-ц про розірвання шлюбу. 16.01.2020 судом постановлено ухвалу у цивільній справі № 757/55490/19-ц, якою закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Також зауважено, що зі змісту вказаного рішення вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не є сторонами у вказаній цивільній справі та вищезгаданим судовим рішенням питання стосовно накладення арешту на двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , а також щодо прав, свобод, інтересів чи обов`язків [PERSON] та [PERSON] не вирішувалось, а відтак є підстави вважати, що долучена ухвала суду від 16.01.2020 має ознаки підроблення. Згідно з частиною першою статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Як зазначив представник Позивача, Позивач не отримував постанову про закінчення виконавчого провадження та постанову про зняття арешту з його майна. Згідно пункту 3.19., абзаців 1 та 4 пункту 3.20. Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 470/7 від 05 липня 1999 року, строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Знищення виконавчих проваджень, які передано до архіву, здійснюється комісією один раз у півріччя, про що складається акт у двох примірниках за встановленою формою (додаток 17). Знищення виконавчих проваджень, переданих до архіву, здійснюється паперорізальними машинами або шляхом спалення, про що зазначається в акті. Відповідно до частини 4 статті 59 та частини 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. За змістом частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім того, відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За змістом статей 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з абзацом першим частини 1, частин 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до статей 1-3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що Позивачем надано достатньо належних допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. Як встановлено судом, перевіркою даних автоматизованої системи документообігу Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2020, повідомлено про те, що в провадженні судді Козлова Р.Ю. перебувала цивільна цивільна справа № 757/55490/19-ц про розірвання шлюбу, проте з вказаного рішення вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не є сторонами у вказаній цивільній справі та вищезгаданим судовим рішенням питання стосовно накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] не вирішувалось, тому у суду є підстави вважати, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 16.01.2020 стосовно арешту на вказану квартиру, має ознаки підроблення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved