Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

В вересні 2016р. позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-10) до відповідачів: [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), ТДВ СК «Альфа - Гарант» (далі по тексту - відповідач 3), в якому просила суд, з урахуванням поданої заяви про зменшення позову (а.с. 109): - стягнути солідарно з відповідачів 1-3 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 22958,23 грн.; - стягнути солідарно з відповідачів 1, 2 на свою користь моральну шкоду у розмірі 249933,6 грн.; - стягнути з відповідача 3 на свою користь моральну шкоду у розмірі 1147,91 грн. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що 18 грудня 2014р. приблизно о 08:30 год. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], на перехресті вул. С.Хохлових та вул. Дегтярівської в м. Києві при зміні напрямку руху, повертаючи ліворуч від вул. С.Хохлових на вул. Дегтярівську, в напрямку вул. Д. Запольського, здійснив наїзд на позивачку, яка переходила проїзну частину по пішохідному переходу на дозволений сигнал світлофору, в результаті чого позивачка отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2015р. відповідача 1 визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді штрафу на користь держави та позбавлено права керування транспортним засобом, вироком Апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015р. зазначений вирок суду першої інстанції скасовано в частині призначеного покарання. На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача 1 була застрахована у відповідача 3. Після звернення позивачки до відповідача 3 про виплату страхового відшкодування, останній не повідомив причини відмови у виплаті страхового відшкодування, не зазначаючи при цьому правових підстав. Не бажають здійснювати відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з витрат на лікування і відповідач 1, як заподіювач шкоди, так, і відповідач 2, як власник автомобіля учасника пригоди, а тому позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити, з урахуванням поданої заяви про зменшення позову. Представник відповідачів 1, 2 проти позову заперечив, зазначаючи, що заподіяну позивачці, внаслідок ДТП шкоду повинен відшкодовувати відповідач 3, при цьому на думку представника відповідачів 1, 2 вимоги позивачки про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 10458,23 грн. є обґрунтованими. Представник відповідача 3, проти позову заперечувала, зазначаючи, що стороною позивача не були виконанні положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На думку сторони відповідача 3 обґрунтованими є вимоги про відшкодування витрат на лікування в сумі 826,49 грн., решта вимог є безпідставними та необґрунтованими. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 18 грудня 2014р. приблизно о 08:30 год. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], цивільна відповідальність якого була застрахована в ТДВ СК «Альфа - Гарант», згідно Полісу АІ/0616045 обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, на перехресті вул. С.Хохлових та вул. Дегтярівської в м. Києві при зміні напрямку руху, повертаючи ліворуч від вул. С.Хохлових на вул. Дегтярівську, в напрямку вул. Д. Запольського, здійснив наїзд на позивачку, яка переходила проїзну частину по пішохідному переходу на дозволений сигнал світлофору, в результаті чого позивачка отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2015р. відповідача 1 визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді штрафу на користь держави та позбавлено права керування транспортним засобом, вироком Апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015р. зазначений вирок суду від 22 липня 2015р. скасовано в частині призначеного покарання. У відповідності з ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Згідно зі ст. 22 цього Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( ч. 2 ст. 1187 ЦК України). За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що 13 квітня 2016р. представником позивачки в установленому законом порядку було надіслано відповідачу 3 заяву про виплату страхового відшкодування та надано всі необхідні документи, що передбачені ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проте, як зазначила в судовому засіданні представник позивачки. Відповідачем 3 по теперішній час не виплачено суму страхового відшкодування. В судовому засіданні представник відповідача 3, зазначила, що заява про виплату страхового відшкодування не відповідає вимогам закону, оскільки не містить відомостей про банківські рахунки на які слід здійснити виплату страхового відшкодування, про що було повідомлено сторону позивача. Разом з тим, як встановлено судом, п. 35.3. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов'язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов'язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди. Проте, в порушення вимог зазначеної вище норми Закону, відповідачем 3 було направлено лист - консультацію (а.с. 92) на адресу, за якою позивачка не проживає. В судовому засіданні представник відповідача 3 не могла пояснити суду, чому лист відповідача було направлено на невідому адресу, як і не могла пояснити в чому недоліки поданої заяви про виплату страхового відшкодування, якщо відомості про банківські реквізити заявника зазначаються за їх наявності, згідно пп. є) п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Протягом всього часу розгляду справи в суді, в порушення положень п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 57-60, 64 ЦПК України, стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів, в обґрунтування понесених витрат на оплату вартості послуг лікаря - хірурга за проведення операції позивачці та застосування позивачці анестезії у сумі 12500,0 грн., натомість сума витрат на придбання ліків та інших витрат, пов'язаних з лікуванням позивачки після ДТП у період часу з 18 грудня 2014р. по 24 січня 2015р. у сумі в розмірі 10458,23 грн. є обґрунтованими і підтверджується належними письмовими доказами, а тому в силу положень ст. ст. 22, 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначена сума - 10458,23 грн. підлягає саме стягненню з відповідача 3 на користь позивачки, в межах ліміту відповідальності. Доводи сторони відповідача 3, що витрати на лікування, внаслідок ушкоджень отриманих позивачкою у зв'язку з ДТП, яка мала місце 18 грудня 2014р. становлять 826,49 грн. судом оцінюються критично, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях сторони, надана в якості письмового доказу - таблиця (а.с. 93, 94) судом не може бути взята до уваги, оскільки складена невідомою особою. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності з п.1) ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення п. 1), 2) ч. 2 ст. 23 ЦК України, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995р. з подальшими змінами та доповненнями, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, які були отримані позивачкою, внаслідок неправомірних дій відповідача 1, вік позивачки, характер і тривалість страждань, стан її здоров'я, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, з урахуванням часу лікування, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди який було спричинено позивачці складає 11000,0 грн., при цьому в силу положень ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з відповідача 3 на користь позивачки підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди 522,91 грн., а решта 10477,09 грн. слід стягнути саме з відповідача 1, як особи, яка спричинила позивачці тілесні ушкодження, внаслідок ДТП. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача 1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,0 грн., а з відповідача 3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1280,0 грн.

Outcome: partial