Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

В жовтні 2015р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 66-70) до відповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної М.А., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі по тексту - третя особа 1), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - третя особа 2), в якому просив суд зобов'язати відповідача укласти договори банківського рахунку та здійснити списання коштів з його рахунку, шляхом відкриття рахунку та зарахування на нього коштів в розмірі по 199900,0 грн. з наступними фізичними особами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Судом до участі у справі, в якості третіх осіб без самостійних вимог було притягнуто [PERSON] (далі по тексту - третя особа 3), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 4), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 5), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 6), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 7), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 8), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 9), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 10), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 11), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 12), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 13), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 14). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 березня 2014р. між ним та третьою особою 1 було укладено договір банківського вкладу на суму 200201,0 дол. США. В березні 2015р. між ним та третіми особами 3-14 були укладені договори дарування частини депозитного вкладу, згідно яких позивач подарував останнім по 199900,0 грн. кожній. 19, 20 квітня 2015р. банк отримав заяви-повідомлення від позивача про заміну кредиторів, в яких позивач повідомляв про укладання договорів дарування між ним та третіми особами 3-14 і просив виконати зобов'язання за договорами належним чином як перед ним, так і перед третіми особами. Однак, 03 квітня 2015р. відповідач надіслала позивачу лист, в якому зазначалося, що відповідач відмовляється виконувати зобов'язання перед позивачем та третіми особами з урахуванням умов укладених договорів дарування та повідомлення про заміну кредиторів. Позивач вважає, що відповідач незаконно відмовив у задоволенні його вимог, оскільки за змістом положення ст. 1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся до нього. За таких обставин позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позові просив суд позов задовольнити. Представники відповідача, третіх осіб 1, 2 проти позову заперечували, пояснивши суду, що на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015р. розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та призначено уповноважену особу на ліквідацію банку. Виходячи з вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», особа, з якою було укладено договір дарування на частину грошових коштів під час тимчасової адміністрації не може набути статусу вкладника, який має право на отримання відшкодування вкладом. Треті особи 3-14, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в судові засідання не з'являлись, на адресу суду були подані заяви з проханням здійснювати розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Таким чином суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності третіх осіб 3-14, які не з'явилися в судове засідання. Суд, заслухавши пояснення представників: позивача, відповідача, третіх осіб 1, 2, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 14 березня 2014р. між позивачем та третьою особою 1 було укладено договір банківського вкладу «З Любов'ю. VAB! Конвертаційний «Північний» № 760969/2014, згідно якого позивач вніс на депозитний рахунок кошти в розмірі 200201,0 дол. США строком на тринадцять місяців. 17-19 березня 2015р. між позивачем та третіми особами 3-14 були укладені договори дарування грошових коштів в сумі 199900,0 грн. кожній третій особі 3-14. Також судом встановлено, що позивач [PERSON], після укладання зазначених вище договорів дарування, звернувся з заявами до третьої особи 1 про заміну кредитора в договорі банківського вкладу в зв'язку з укладанням договорів дарування з третім особами 3-14. Судом встановлено, що на зазначені заяви - звернення 04 квітня 2015р. відповідач повідомила, що відсутні підстави для надання особам (третім особам 3-14), яким було подаровано грошові кошти, статусу вкладника банку. В судовому засіданні представники відповідача третіх осіб 1, 2 звертали увагу суду, що на підставі постанови Правління НБУ від 20 листопада 2014р. № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014р. № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». 20 березня 2015р. рішенням № 63 від 20 березня 2015р. Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розпочато процедуру ліквідації третьої особи 1. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Пунктом 1) ч. 5 ст. 36 цього Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Порядок та черговість задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів визначено в статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тобто, дана норма передбачає, в якій черговості спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку. За змістом ч. 1, 2 ст. 46 цього Закону, уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду. З дня призначення уповноваженої особи Фонду: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; 4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається. Таким чином, заміна кредитора в зобов'язанні у період тимчасової адміністрації, ліквідації банківської установи є порушенням вимог чинного законодавства, що в подальшому може призвести до порушення черговості та порядку задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, передбаченої ч. 4 ст. 52 вказаного Закону (Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора). Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що відповідач, відмовляючи в укладанні договорів банківського вкладу з третіми особами 3-14, які набули право власності на частину грошових коштів, що належали раніше позивачу за договором банківського вкладу, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства. Тому жодних порушень з боку відповідача щодо відмови в укладанні договорів банківського вкладу суд не вбачає. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи з положень ч. 1 ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Отже, після укладання договорів дарування грошових коштів, треті особи 3-14 набули право власності на подаровані грошові кошті, які перебували у власності позивача, а відтак, як власники даного майна, набули права на їх володіння, користування та розпорядження на свій власний розсуд. У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положенням ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Позивач під час розгляду справи не надав жодних обґрунтованих доводів, яким чином відмова банку в укладанні договорів банківського вкладу з третіми особами 3-14, яким позивач подарував частину грошових коштів, порушує його права, оскільки після відчуження цих коштів позивач не є їх власником. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed