Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~В грудні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 22 лютого 2006 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Заводській селищній раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 08. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Із відповідачем вони не підтримують подружніх відносин з листопада 2019 року, спільного господарства не ведуть. Спільне життя у них не склалося в силу несумісності характерів, втрати поваги один до одного. В них різні погляди на життя та побут. Фактично їх сім`я розпалася, існує лише формально, тому позивачка просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову, просив справу розглядати без його участі. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 22 лютого 2006 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в Заводській селищній раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 08. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Сторони не підтримують подружніх відносин з листопада 2019 року, спільного господарства не ведуть. Спільне життя у них не склалося в силу несумісності характерів, втрати поваги один до одного, в них різні погляди на життя та побут. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 840,80 гривень згідно квитанції АТ «Ощадбанк» № 10019/054 від 11 грудня 2020 року, що становить 420,40 гривень. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved