Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], згідно з яким просив суд: припинити право спільної часткової власності шляхом поділу будинку за адресою: [ADDRESS], в натурі відповідно до належним сторонам часток; виділити у власність [PERSON] частину жилого будинку №26-А з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], а саме: житлові кімнати площами 9,3 кв.м. та 12,0 кв.м., та допоміжні приміщення: кухню 7,5 кв.м., коридор 4,6 кв.м., ванну 3,3 кв.м., вбиральню 0,9 кв.м., а також підсобні приміщенні: сарай, зазначений літерою «Г» та вбиральню, зазначену літерою «Д»; виділити у власність [PERSON] частину жилого будинку №26-А, з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], а саме6 тамбур - 2,8 кв.м., хол - 21,6 кв.м., котельну - 1,7 кв.м., вбиральню - 1,6 кв.м, ванну - 3,1 кв.м, кухню - 13,4 кв.м., сходову клітину - 6,4 кв.м., коридор - 6,7 кв.м., житлову кімнату - 22,3 кв.м., житлову кімнату - 10,4 кв.м., житлову кімнату - 10,2 кв.м., житлову кімнату - 17,4 кв.м., гараж «Б» та сарай «В»; встановити порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] відповідно до часток кожного із співвласників шляхом поділу існуючої земельної ділянки на дві окремі ізольовані земельні ділянки. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по ? житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, оскільки між сторонами у справі існують суперечності щодо розпорядження цим майном, позивач просить виділити їм в натурі як співвласникам будинку таку частку останнього, яка після розподілу зазначеного житлового будинку відповідала б належній їм частці у спільній власності на будинок. Крім того, враховуючи ту обставину, що земельна ділянка, на якій розташоване вказаний будинок, не приватизована, позивач просить визначити порядок користування нею згідно належних часток співвласників. Ухвалою від 30.01.2015 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом. 26.02.2015 року до суду надійшли заперечення відповідача на позов, в яких він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, перепланові) об'єкти не є об'єктами права власності, а також не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст.ст. 364, 367 ЦК України. Ухвалою від 01.04.2015 року призначено судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено. 29.03.2016 року на адресу суду КНІСЕ було повернуто матеріали цивільної справи з висновком експерта. Ухвалою від 31.03.2016 року було відновлено провадження в даній справі. 16.06.2016 року до суду надійшло клопотання представника позивача про виклик у судове засідання судового експерта. 18.08.2016 року до суду надійшло клопотання представника позивача про запитання до судового експерта. 11.01.2017 року судового експерта було допитано в судовому засіданні. Ухвалою від 20.01.2017 року призначено додаткову судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено. 04.08.2017 року на адресу суду КНІСЕ було повернуто матеріали цивільної справи з висновком експерта. Ухвалою від 07.08.2017 року було відновлено провадження в даній справі. Ухвалою від 27.02.2018 року розгляд даної цивільної справи вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження. 27.02.2018 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про виклик судового експерта в судове засідання. 20.03.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно з яким відповідач просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, перепланові) об'єкти не є об'єктами права власності, а також не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст.ст. 364, 367 ЦК України. 11.04.2018 року судового експерта було допитано в судовому засіданні. Ухвалою від 11.04.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Також, вказаною ухвалою було викликано в судове засіданні свідка [PERSON] Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, у даному судовому засіданні надавав свої пояснення щодо проведеної експертизи судовий експерт [PERSON], а також в якості свідка було допитано [PERSON] Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 26.11.1991 року, свідоцтва про право власності на ? долі в спільному майні подружжя, зареєстрованому за №3С-479, договору дарування ? долі житлового будинку від 12.10.1999 року та договору дарування 1-2 частини житлового будинку від 05.12.1996 року житловий будинок по [ADDRESS] (надалі - житловий будинок) належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] Так, [PERSON] належать приміщення квартири №2 загальною площею 37,6 кв.м., тобто ? частина житлового будинку загальна площа, якого становить 74,5 кв.м., вбиральня літ. «Г», та ? частина споруд №1-5 по [ADDRESS] а [PERSON] належать приміщення квартири №1 загальною площею 36,9 кв.м., тобто ? частина житлового будинку загальною площею 74,5 кв.м., сарай літ. «Б», гараж літ. «В», вимощення літ. «І» та ? частина споруд №1-5 по [ADDRESS]. Разом з тим, з наявних в матеріалах справи технічного паспорту БТІ від 01.12.1989 року, що був дійсний станом на 26.11.1991 року, та технічного паспорту БТІ від 10.03.1995 року, що був дійсний станом на 05.12.1996 року, на житловий будинок, судом встановлено, що об'ємно-планувальне рішення квартири №1 було змінено (змінено функціональне призначення та площа приміщень, з'явилися нові приміщення), а над приміщеннями 2-5 та 2-6 квартири №2, що розташовані в основній частині житлового будинку, влаштовано надбудову (другий поверх). При цьому, жодних відповідних дозвільних документів на перепланування приміщень квартири №1, що розташовані в основній частині житлового будинку, та влаштування надбудови другого поверху над приміщеннями квартири №2 житлового будинку матеріали справи не містять. Обставини щодо їх відсутності не заперечувалися й сторонами по справі. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, посилаючись на наявність з відповідачем суперечок щодо розпорядження майном, яке знаходиться в спільній частковій власності, просив суд припинити право спільної часткової власності шляхом поділу будинку за адресою: [ADDRESS], в натурі відповідно до належним сторонам часток. Так, відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України. Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди,іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності . Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації № 146). Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146). При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. З огляду на вищевикладене, а також враховуючи встановлений в судовому засіданні факт самочинної перебудови (реконструкції) житлового будинку після одержання сторонами у власність нерухомого майна, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення права спільної часткової власності шляхом поділу будинку за адресою: [ADDRESS], в натурі відповідно до належних сторонам часток, слід відмовити. Щодо позовних вимог стосовно визначення порядку користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS], суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. При цьому, згідно положень до ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Так, відповідно до висновку № 7666/15-43/2816/2817/16-43 судової будівельно-технічної експертизи від 23.03.2016 року, проведеної судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON]., для встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0,0597 га (597 кв.м.) між сторонами експертом було запропоновано три можливі варіанти порядку користування земельної ділянки. В свою чергу, згідно роз'яснень, які містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 25 грудня 1996 року № 13, при встановленні порядку використання земельної ділянки й розпорядження нею громадянами, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди належать на праві спільної часткової власності, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком та здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. У разі неможливості перенесення співвласником на надану в його користування ділянку господарських будівель і насаджень суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. У спільному користуванні сторін суд може залишити лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. На підставі зазначеного, обираючи запропоновані експертом варіанти поділу земельної ділянки та враховуючи фактичний порядок користування, який склався між сторонами, суд вважає за доцільне встановити порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], між співвласниками згідно з Варіантом 3, зображеному на схемі в Додатку № 5 до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 7666/15-43/2816/2817/16-43 від 23 березня 2016 року, а саме: Виділити у користування [PERSON] земельну ділянку площею 298,5 кв.м (0,02985 га), що має форму неправильного багатокутника і обмежена лініями розподілу, які проходять через точки 4-10-22-12-13-19-20-18-7-6-5-4; - до частини земельної ділянки застосувати право безоплатного постійного земельного сервітуту в інтересах [PERSON] для обслуговування частини житлового будинку, - ділянка площею 9,6 кв.м. має форму неправильного багатокутника і обмежена лініями, що проходять через точки 10-22-12-11-21-10; Виділити у користування [PERSON] земельну ділянку площею 298,5 кв.м (0,02985 га), що має форму неправильного багатокутника і обмежена лініями розподілу, які проходять через точки 10-22-12-13-19-20-18-7-8-9-1-2-10; - до частини земельної ділянки застосувати право безоплатного постійного земельного сервітуту в інтересах [PERSON] для обслуговування частини житлового будинку, - ділянка площею 15,0 кв.м. має форму неправильного багатокутника і обмежена лініями, що проходять через точки 13-14-15-16-17-23-19-13; - до частини земельної ділянки застосувати право безоплатного постійного земельного сервітуту в інтересах [PERSON] для ремонту, обслуговування колодязя комунікації, що станом на час проведення дослідження знаходиться у її користуванні, - ділянка площею 7,1 кв.м має форму неправильного багатокутника і обмежена лініями, що проходять через точки 18-23-24-25-18. Також, в порядку ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача 6 387, 60 грн. судових витрат, з яких: 243,60 грн. - сплата судового збору; 6 144,00 грн. - оплата за проведення судової експертизи, яку суд взяв до уваги задовольняючи частину позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial