Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

В грудні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, та просила зобов'язати відповідача відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом знесення паркану та відновлення меж домоволодіння [ADDRESS] у відповідності до мирової угоди, затвердженої рішенням Народного Суду Червонозаводського району міста Харкова від 10.04.1954 та генерального плану від 18.02.1954. Позовні вимоги мотивувала тим, що домоволодіння [ADDRESS] було поділено в натурі на дві частини на підставі Мирової угоди, затвердженої рішенням Народного Суду Червонозаводського району міста Харкова від 09.04.1954 у відповідності до генерального плану від 18.02.1954. Зазначеною угодою у користування [PERSON] та [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] та [PERSON] , з іншої сторони, виділено приміщення, перелік яких зазначено, та земельна ділянка. Відповідно до генерального плану поділу домоволодіння в натурі був зведений паркан (на плані виділений червоною лінією). 24/48 часток домогосподарства [ADDRESS] після смерті [PERSON] була успадкована по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON] . Згодом після смерті [PERSON] 12/48 часток домоволодіння були успадковані його дружиною [PERSON] . 07.09.2017 [PERSON] подарувала позивачу належні їй 12/48 часток домоволодіння. У 2017 році позивач набула також право власності на 15/48 часток домоволодіння на підставі договору дарування. Позивачу належать 27/48 часток домоволодіння, а відповідачу - 12/48 . Позивач зазначає, що паркан, встановлений в 1954 році відповідно до Мирової угоди знесений, а замість нього був незаконно встановлений новий з порушенням між поділу домоволодіння. Новий паркан перешкоджає доступу до приміщень будинку Б-2 та частини земельної ділянки між будинком літера Б-2 та приміщенням літера Е, які належать до половину будинку, у якій їй належать 15/48 частин. Відповідач відмовляється перенести паркан, чим порушує право на користування власністю позивача. Позивач також не може потрапити до належних їй на праві спільної часткової власності 12/48 частин домоволодіння, оскільки позивач відмовляється надати ключі від хвіртки і на території домоволодіння бігають собаки. При цьому відповідач одноособово користується частиною будинку, яка належить сторонам в рівних частках. Суду представником відповідача надано відзив на уточнену позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позову, зазначаючи наступне. Вимоги про зобов'язання відновлення меж суперечать ст.ст.106,107 ЗК України. Згідно з зазначеними нормами основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Встановлення меж земельної ділянки в натурі здійснюється на підставі розробленої та затвердженої документації. Тому вважав, що вимога про відновлення меж не застосовується до даних правовідносин. Вважала, що позивач не скористався своїм правом надання доказів та не надав належних та допустимих доказів у розуміння ст.ст.76,77 ЦПК України на підтвердження обставин, на які він посилається, як на підставу позовних вимог. Заявляючи вимогу про знесення паркану, позивач не вказує який саме паркан необхідно видалити, і які докази свідчать про причетність до створення цього паркану відповідача. Зауважує, що позивачем не наведено конкретних обставин, що заважають їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися саме її частинами - 15/48 та 12/48, оскільки вони не виділені в натурі. Тому вважає, що позивачем не доведено, що зведення огорожі чинить позивачу перешкоди у користуванні своєю будівлею. Звертає увагу на невідповідність даних, зазначених у мировій угоді затвердженій судом. 15.06.2018 представником позивача до суду надано відповідь на відзив. Вважає посилання відповідача на ст.ст.105-109, 158 ЗК України недоречним, оскільки позовні вимоги не містять вимог щодо встановлення або відновлення меж земельних ділянок. Посилання відповідача стосовно невизначення який саме паркан необхідно видалити недоречне, оскільки домоволодіння ділить на дві частини лише один паркан, про що зазначено в позові. Даний паркан наведено у генеральному плані поділу домогосподарства від 1954 року і виділено на кресленнях червоною лінією, а у технічному паспорті 2013 року паркан визначений чорною лінією. Також зазначає, що позивач не стверджує, що саме відповідач встановила паркан, який порушує її право користування своїм майном і пропонує відповідачу погодитись на перенесення паркану в межах поділу домоволодіння [ADDRESS] у відповідності до Мирової угоди, затвердженої рішенням Народного Суду Червонозаводського району м.Харкова від 09.04.1954 та генерального плану від 18.02.1954. Позивач стверджує, що паркан перешкоджає доступу до приміщень 5-3, 5-4, 5-5, 5-6,5-7, 5-8 в будинку літ.Б та частини земельної ділянки між будинком літ.Б та приміщенням літ.Е. Паркан, встановлений в порушення закону перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Також не може потрапити до належних їй приміщень домоволодіння, оскільки відповідач відмовляється надати ключі від хвіртки і по домоволодінню бігають собаки, яких [PERSON] відмовляється ізолювати. Рішення суду від 09.04.1954, яким затверджено Мирову угоду, набрало законної сили і поділ домоволодіння [ADDRESS] чинний для наступних користувачів домоволодіння. Різницю у площі приміщень, зазначену у мировій угоді та у технічному паспорті, пояснює самочинним переобладнанням відповідачем частини приміщень у зазначеному вище домоволодінні. Представником відповідача подано до суду заперечення. Вважає, що у відповіді на відзив позивач спростувала свої попередні аргументи щодо порушення її прав та інтересів шляхом будь-яких дій відповідача, що свідчить про безпідставність позовних вимог та обрання неналежного відповідача. 13.12.2017 ухвалою судді відкрито провадження у справі. 21.06.2018 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 24.10.2018 до суду представником відповідача подано клопотання про закриття провадження на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, у задоволенні якого судом було відмовлено. Позивач та його представники у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. [PERSON] належить 15/48 частин житлового будинку №8 з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 07.07.2017, укладеного між [PERSON] як дарувальником та [PERSON] як обдарованою, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А., зареєстровано в реєстрі за №1946. Право власності на 15/48 часток домоволодіння зареєстровано за позивачем, що підтверджується витягом №91480160 від 07.07.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Крім того, [PERSON] належить 12/48 часток у праві спільної власності на два житлові будинки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] з відповідною часткою надвірних будівель на підставі договору дарування від 07.09.2017, укладеного між [PERSON] як дарувальником та [PERSON] як обдарованою, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Варніковою К.В., зареєстровано в реєстрі за №2815. Право власності на 12/48 часток домоволодіння зареєстровано за позивачем, що підтверджується витягом №96596459 від 07.09.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідачу [PERSON] належить 12/48 часток двох житлових будинків з відповідною часткою надвірних будівель, розташованого в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2007, посвідченого державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори Цукановою О.В. Частину домоволодіння [PERSON] успадкувала після батька [PERSON] Таким чином, загалом частки позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] складають 29/48 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , власник інших 9/48 часток позивачем суду не повідомлений та не залучений до розгляду справи. Відповідно до мирової угоди, укладеної 09.04.1954 між [PERSON] та [PERSON] , з однієї сторони, [PERSON] та [PERSON] , з іншої сторони, та посвідченою судом 09.04.1956 сторони домовилися провести реальний розподіл належного їм домоволодіння по [ADDRESS] наступним чином: будинок літ. «А» - кімнати за №№1-4, 1-5, 1-7, 1-6, 1-8 та 1-9 загальною площею 79,20 кв.м, веранда 1-1, 1-2, та 1-3 загальною площею 12,80 кв.м; будинок літ. «Б»(флігель двоповерховий) - житлові приміщення по плану 5-3, 5-4, 5-5, 5-6, 5-7 та 5-8 загальною площею 57,20 кв.м, веранда 5-1,5-2 та сіни 4-1 - а (знизу) загальною площею 13,20 кв.м, підвальне приміщення 3-1, 3-2, сарай літ. «Е» та половина сараю літ. «Ж», вбиральня літ. «З» та льох літ. «В» перейшли у користування [PERSON] та [PERSON] ; в будинку літ. «А» - кімнати за №№2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8 та 2-9 загальною площею 79,10 кв.м, веранда - 2-1, 2-2 загальною площею 13,5 кв.м, в будинку літ. «Б» житлові приміщення по плану №№4-2, 4-3, 4-4, 4-5 та 4-6 загальною площею 52 кв.м, сіни 4-1 площею 2,80 кв.м, підвал 3-3 площею 9 кв.м, половина сараю літ. «Ж», вбиральня літ. «Д» та льох літ. «Г» перейшли у користування [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п.9 Мирової угоди встановлення паркану, згідно з генеральним планом, позначеного червоною лінією, позивачі прийняли на себе. З технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] виготовленого 10.09.2007, вбачається, що станом на 23.07.2007 домоволодіння складається з житлових будинків літ. «А-1», «Б-2», підвалу літ. «Бп», прибудов літ. «б», «а», «а1», льохів літ. «В», «Г», сараїв літ. «Е», «И», навісів літ. «Н», «О», вбиральні літ. «П», огорож №№1,2,4,5,6. Огорожа, що розділяє домоволодіння, позначена на плані №4. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS] виготовленим станом на 23.01.2013 домоволодіння складається з тих самих будівель, що зазначено у попередній редакції технічного паспорту станом на 23.07.2007. Будівля літ. «а1» - самовільна побудова. Також зазначено про самовільні переобладнання приміщень у домоволодінні. Огорожа, що розділяє домоволодіння, позначена на плані №4. Здійснення самочинного переобладнання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується листом КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» адресованого адміністрації Червонозаводського району Харківської міської ради. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №10459377 від 24.07.2007 [PERSON] успадкувала 12/48 часток двох житлових будинків з відповідною часткою надвірних будівель в [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину отримала 24.07.2007, номер в реєстрі №1-1235. Право власності за [PERSON] зареєстровано 07.08.2007. Генеральний план (схема) ділянки [ADDRESS] від 18.02.1954 містить огорожу (паркан), позначений на оригіналі червоною лінією, який відповідно до Мирової угоди від 09.04.1954 повинні були встановити [PERSON] та [PERSON] Актом обстеження від 22.02.1954 на запит Нарсуду 3-ої дільниці Червонозаводського району м.Харкова запропоновано варіанти поділу домоволодіння в [ADDRESS] , між двома групами співвласників: перша група - [PERSON]. та [PERSON] ; друга - [PERSON] та [PERSON] Також в матеріалах справи міститься схематичний план земельної ділянки житлового будинку по [ADDRESS] , який не містить дати виготовлення, на якому огорожа №4, що ділить домоволодіння, має інший вид ніж у генеральному плані та технічних паспортах станом на 23.07.2007 і станом на 23.01.2013. Крім того, огорожа №4, яка поділяє домоволодіння, на генеральному плані та на двох технічних паспортах наданих суду, відрізняється. Надані відповідачем копії акту про підтвердження факту проживання [PERSON] за місцем реєстрації, квитанції щодо оплати комунальних послуг [PERSON] , договору про надання споживчого кредиту, довідки про виконання кредитних зобов'язань, копії платіжних документів щодо купівлі будівельних та інших матеріалів, суд відхиляє як неналежні, тобто як такі, що не містять інформацію щодо предмета доказування. З акту обстеження від 22.02.1954 вбачається, що червоною лінією на генеральному плані позначено поділ земельної ділянки між групами співвласників. Як зазначено вище, пунктом 9 укладеної між групами власників Мирової угоди від 09.04.1954 встановлення паркану, згідно з генеральним планом, позначеного червоною лінією, [PERSON] та [PERSON] прийняли на себе. Суду не надано достовірних доказів на підтвердження того, що паркан було встановлено у вигляді визначеному генеральним планом від 18.02.1954. З технічних паспортів станом на 23.04.2007 та станом на 23.01.2013 вбачається, що огорожа №4 має однаковий вид. Таким чином, на момент набуття відповідачем права власності на частку домоволодіння (24.07.2007) паркан, який [PERSON] просить зобов'язати знести відповідача, мав вигляд відмінний від визначеного генеральним планом. Суд не має можливості встановити який вигляд мав паркан, що розділяє домоволодіння, на момент набуття права власності позивачем на 15/48 часток 07.07.2017 та на момент набуття права власності на 12/48 часток 07.09.2017, оскільки не надано доказів, які б надали можливість встановити цю обставину. Крім того, позивачем придбано частки домоволодіння у власників часток, які Мировою угодою від 09.04.1954 було визнано за різними групами співвласників. У 1954 році домоволодіння було поділено між двома групами співвласників, на момент звернення до суду склад власників змінився. До учасників справи залучено двох співвласників: [PERSON] та [PERSON] При цьому позивачем не залучено до участі у справі співвласника або співвласників, яким належать 9/48 часток домоволодіння. [PERSON] було придбано 12/48 часток домоволодіння у правонаступника власників [PERSON] та [PERSON] і 15/48 часток - у правонаступників [PERSON] та [PERSON] , тому поділ домоволодіння на умовах Мирової угоди затвердженої Народним Судом Червонозаводського району м.Харкова 09.04.1954 не може бути обов'язковим для нових співвласників. Позивач, заявляючи вимогу до [PERSON] про відновлення становища, яке існувало до порушення, не надає доказів існування паркану, який виділено червоним кольором на генеральному плані, знесення його відповідачем та встановлення іншого паркану. [PERSON] зазначає, що відсутність ключа від хвіртки частини домоволодіння, яким користується відповідач, та наявність на території цієї частини домоволодіння собак заважає їй користуватися майном. Таким чином, приведення паркану, що ділить домоволодіння [ADDRESS] до вигляду, позначеному у генеральному плані 18.02.1954, не надасть можливості позивачу користуватися домоволодінням. Крім того, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача знести паркан та відновити межі поділу домоволодіння у відповідності до Мирової угоди суперечать наданим у відповіді на відзив поясненням. Позивач зазначає, що пропонує відповідачу погодитися на перенесення паркану в межах поділу домоволодіння у відповідності до мирової угоди від 09.04.1954 та генерального плану від 18.02.1954. Відповідач, в свою чергу, відмовляється перенести паркан. При цьому позивач не надає доказів на підтвердження обговорення питання перенесення паркану з відповідачем та відмови останньої. Представником позивача надано листування між сторонами щодо придбання [PERSON] у [PERSON] належних їй часток у домоволодінні [ADDRESS] . З листування вбачається, що домовленості між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Ч.1, ч.2 ст.358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно з ч. 3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ч.4 ст.358 ЦК України встановлює, що якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Дійсно позивач [PERSON] , як власник частини домоволодіння [ADDRESS] , має право користуватися та розпоряджатися належним їй майном, проте обраний позивачем спосіб захисту та визначення особи, яка, на думку позивача, порушила її права шляхом зведення паркану, що ділить домоволодіння, не відповідають обставинам справи, а тому вимоги позивача не підлягають задоволенню. Крім того, до справи не залучено власників (власника) 9/48 часток спірного домоволодіння, при цьому рішенням суду може бути вирішено питання про їхні права, інтереси та обов`язки, що також перешкоджає прийняттю законного рішення та має наслідком в обов`язковому порядку скасування судового рішення суду першої інстанції (п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, тому приходить до висновку про відмову в позові повністю. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України та покладається на позивача в повному обсязі в зв'язку з відмовою у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed