Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

В грудні 2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою в якій вказав, що вони з відповідачкою 12.10.2002 року зареєстрували шлюб. Від подружнього життя в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Зазначив, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.12.2016 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання дочки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. 04 квітня 2007 року вони з відповідачкою за спільні кошти купили квартиру [ADDRESS], та договір купівлі-продажу був зареєстрований приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу [PERSON]. Даний договір купівлі-продажу квартири, з метою економії сімейних коштів, вони зареєстрували за відповідачкою, однак він надавав письмову згоду на придбання даної квартири, яку також засвідчив нотаріус. Вартість квартири станом на 04.04.2007 року становила 10\~189,00 грн.. На підставі наведеного вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу в рівних частках між сторонами по 1/2 частці кожному, то просить суд припинити право одноособової приватної власності відповідачки на квартиру [ADDRESS], визнати дану квартиру спільною сумісною власністю сторін, та у порядку поділу майна виділити сторонам та визнати за кожним із них право власності на 1/2 ідеальної частини спірної квартири. Позивач в судове засідання не зявився, його представник в судовому засіданні позов підтримав, та просить з відповідачки судові витрати не стягувати. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково,, вважає, що право власності на квартиру повинно бути визнано за трьома членами колишньої сімї, тобто за позивачем, нею і їхньою дитиною. Зазначила, що спірну квартиру вони придбали 04.04.2007 року під час шлюбу і за спільні кошти. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.10.2002 року, який заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22.01.2018 року розірвано. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №104098777 від 17.11.2017 року, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрований приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу [PERSON]. 04.04.2007 року реєстровий номер 727. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Соснівської міської ради м. Сосніка Львівської області №2335 від 22.11.2017 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник) та [PERSON] (дочка). Згідно копії технічного паспорта на квартиру №14 у житловому будинку №4 по вул. Галицька в м. Соснівка Львівської області від 11.12.2017 року, вбачається що дана квартира складається із двох житлових кімнат, загальна полоща квартири 54,5 кв.м., житлова площа квартири 35.7 кв.м. Відповідно до ст. 60 СК України, Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1\~ст.70 СК України, уразі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч. 1\~ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд України у своїй постанові від 02 жовтня 2013 року зробив правовий висновок, згідно якого, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. (справа № 6-79цс13). Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що спірна квартира придбана сторонами за час перебування у шлюбі та за спільні кошти, а отже спірне житло є спільною сумісною власністю сторін, а тому, кожна із сторін має право на рівну частку в розмірі 1/2 частки права власності на спірну квартиру, то суд вважає, позов обґрунтованим і таким, що підлягає до часткового задоволення, шляхом визнання спірної квартири спільною сумісною власністю колишнього подружжя, та визнання за сторонами по 1/2 ідеальної частини спірної квартири, за кожним, та не потребує припинення права одноособової приватної власності відповідача та надання нею оригіналів документів на спірну квартиру, так як останньою не оспорюється факт придбання даного житла під час шлюбу і за спільні кошти.

Outcome: dismissed