Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] із вимогам про розірвання договору від 16.05.2016 року, що був укладений між сторонами та стягнення на його користь грошових коштів заборгованості за цим договором в сумі - 31 200 грн., 3 % річних за користування ними в сумі - 1746,35 грн., інфляційних нарахувань в сумі - 21 164,82 грн. та пені згідно Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі - 637 416 грн. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 16.05.2016 року між сторонами було укладено договір на виконання робіт з ремонту квартири позивача за адресою [ADDRESS] відповідно до кошторису згідно додатків до цього договору. Строк виконання робіт у визначений у п.2.3 договору та на виконання вказаного договору позивач виконав свої обов»язки, сплативши відповідні суми коштів. Між тим, відповідач свої обов»язки з проведення ремонтних робіт не виконує, а тому позивач просить суд розірвати укладений між сторонами договір на виконання робіт та стягнути сплачені ним кошти на його виконання та інші кошти у відповідності до ст..625 ЦК України та пені у розмірі 3-х відсотків річних. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з викладених у позові підстав, зазначивши, що всі документи на виконання умов договору він підписував в офісі відповідача на [ADDRESS], де були представники відповідача - головний бухгалтер, касир та інші особи. Із самим відповідачем він не спілкувався, а лише із вказаними вище особами. У нього наявні акти виконаних робіт, але без підписів та відтиску печатки відповідача. Представник відповідача ФОП «[PERSON].» в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, пояснивши, що наданий позивачем договір не містить підпису відповідача, а тому він є неукладений і не створює жодних прав та обов»язків для сторін у цій справі. Більше того, надані позивачем квитанції до прибуткового касового ордеру містять підписи невідомих осіб, оскільки відповідач працює без бухгалтера та або іншої, уповноваженого на виконання вказаних функцій, особи та без касира. Вказані кошти він не отримував, наслідком чого є відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що з наданого позивачем оригіналу та наявної в справі копії договору від 16.05.2016 року вбачається, що [PERSON] як замовник та ФОП [PERSON] як підрядник домовились про проведення ремонту квартири за адресою: [ADDRESS]. За умовами п.2.3 договору строк виконання робіт визначений в 55 днів. У розділі 3 визначено обов»язки підрядка та замовника. Як вбачається зі змісту вказаного договору, то на його останній сторінці як замовника зазначено позивача, а як підрядника - відповідача. Між тим, підпису відповідача як підрядника вказаний договір не містить. У відповідності до вимог ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За умовами ч.ч.1,3 ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Як вбачається зі змісту вказаного договору, то він є договором про надання послуг (виконання робіт). Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Таким чином, договори були укладені з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підпис на кредитному договорі та видатковій накладній є доказом того, що сторони погодились з їх умовами. Вимогами ч.3 ст.639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Також у відповідності до п.8 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Як вже зазначено, то надана копія та оригінал вказаного договору від 16.05.2016 року не містить підпису відповідача - ФОП [PERSON] як підрядника на проведення ремонту квартири за адресою: [ADDRESS]. Відтак вказаний договір не можна вважати укладеним, а тому він не створює ніяких прав та обов»язків для сторін у цій справі. Більше того, вказаний договір надруковано на бланку компанії «ТОП-Ремонт.ком.юа», яка як вбачається з інтернет ресурсів жодного відношення до відповідача у справі немає. Згідно положень ст. 10 ЦП К України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. ст. 59-61 ЦПК України обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Зважаючи на викладене та той факт, що інші надані позивачем докази на підтвердження свої вимог про укладення вказаного договору та передачу коштів на його виконання з цих же підстав суд не приймає до уваги як належні та допустимі докази, оскільки вони також не містять підпису відповідача, а перебування в штаті у нього працівників, які б могли отримати та отримали вказані кошти або підтвердити факт їх передачі, не доведено. Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Виходячи з того, що суд прийшов до висновку про не укладення договору від 16.05.2016 року, а тому у розмінні вимог ст..651 ЦК України такий договір розірваний бути не може. Підстав для стягнення «переданих» на виконання неукладеного договору коштів та стягнення інших сум у зв»язку з їх неповерненням згідно вимог п.2 позовної заяви суд також не вбачає, оскільки належних та допустимих доказів їх передачі позивачем не надано, а інші вимоги є похідними та в стягнення їх на користь позивача слід відмовити, зважаючи на відсутність підстав для стягнення коштів на виконання вимог вказаного договору. Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не доведені позивачем та не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed