Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №24276 від 02.09.2020 року, виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА 10.03.2021 року у бухгалтерії ВЧ [NUMBER] Центрального територіального управління Національної гвардії України, що базується на базі військової частини [NUMBER] , він дізнався про надходження постанови приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т.В. від 16.11.2020 року ВП №63093515 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи його, позивача. Відповідно до вказаної постанови стягнення проводиться за виконавчим написом №24276, вчиненим 02.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з нього на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» боргу в сумі 215 790,00 грн. Крім того, вказаною постановою з нього також підлягає стягненню винагорода приватному виконавцю в розмірі 2 157,00 грн та витрати виконавчого провадження в розмірі 500,00 грн. Виконавчий напис він не отримував, про його вчинення нічого не знав, тому звернувся з листом до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. в якому просив направити копію виконавчого напису та докази, на підставі яких його було вчинено, однак, приватний нотаріус відповіді так і не надав. На його прохання надати документи, на підставі яких приватним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення, останнім надіслано копію виконавчого напису №24276 від 02.09.2020 року, копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.09.2020 року та копію постанови про звернення стягнення від 16.11.2020 року. Вказаний виконавчий напис він, позивач, вважає неправомірним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріуса. Так, нотаріусом при вчиненні зазначеного виконавчого напису не було встановлено безспірність суми заборгованості, не враховано, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Нотаріус не підтвердив, що він отримував від відповідача та позивача первісні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення(платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нього були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Будь-який розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентам та пені не може вважатись документом, який підтверджує безспірність вимог кредитора до боржника. ТОВ «ВЕЛЛФІН» чи будь-який банк ніколи не надсилали на його, позивача, адресу жодних повідомлень про наявність заборгованості та необхідність її погашення, про звернення з примусовим стягненням боргу та уступку вимоги. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про час, місце та дату судового засідання повідомлені належним чином, через канцелярію суду представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримав. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧІВ Представник відповідача ТОВ «ВЕЛЛФІН», відповідач приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Т.В. в судове засідання не з`явилися, про час, місце та дату судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подали, свої правом на відзив не скористались. ПОЗИЦІЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, свої заперечення на позов не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Крімченко С.А. від 05.05.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду від 27.05.2021 року справу прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 02.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 24276, про звернення стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованості за кредитним договором №420066 від 29.03.2017 року на загальну суму 215790,00грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Тетяни Валентинівни від 21.09.2020 року відкрито виконавче провадження №63093515 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованості в розмірі 215790,00грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Тетяни Валентинівни від 16.11.2020 року звернуто стягнення на доходи [PERSON] . ОЦІНКА СУДУ У позовній заяві позивач зазначив, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не врахував пропуск кредитором строку позовної давності, оскільки стягнення заборгованості проведено за період з 29.03.2017 року по 04.08.2020 року, а даний проміжок часу перевищує три роки. Вказаний факт доводить те, що між\~ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] \~існує спір щодо наявності та розміру заборгованості за кредитним договором, на підставі якого видано оспорюваний виконавчий напис, тому заборгованість по вказаному кредитному договору не є безспірною. Крім того, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі та не посвідченого нотаріально, що не передбачено чинним законодавством України, тобто позивачем доведено, що виконавчий напис вчинений з порушенням нотаріусом процедури його вчинення та відповідачем на спростування зазначеного не надано жодних доказів. Таким чином, враховуючи, що саме безспірність заборгованості є обов`язковою умовою для вчинення виконавчого напису нотаріусом, в даному випадку вказану вимогу не дотримано, так як позивачем доведено факт, що борг, стягнутий за виконавчим написом нотаріуса є оспорюваним, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. НОРМИ ПРАВА Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 02.09.2020 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою Кабінету Міністрів України №622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. У подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 02 вересня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Отже, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, передбачав можливість вчинення виконавчих написів лише щодо нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Тобто, з викладеного вище вбачається, що виконавчий напис нотаріуса здійснено з порушенням чинного законодавства, оскільки зазначена у виконавчому написі заборгованість не є безспірною, тому приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосував нечинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів за кредитними договорами, які не посвідчені нотаріально, тому оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №320/7932/16-ц (провадження №61-38989св18) викладений правовий висновок, що боржник у судовому порядку може оспорювати виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (щодо розміру боргу або спливу строків давності за вимогами). Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн, який був сплачений за подання позовної заяви.

Outcome: approved