Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON]Л позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту громадянки України - [PERSON], серії КМ № 532492; копія паспорту громадянки України [PERSON], серії КК 361122; копія технічного паспорту на квартиру № 1 у житловому будинку № 64 по вул. Леніна, в м. Рені; копія свідоцтва № 186 про право власності на житло від 17.10.1997р.; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13044852 від 25.12.2006р.; копія свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 25.11.2006р.; копія паспорту громадянина України [PERSON], серії МЕ № 497052; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості двохкімнатної квартири [ADDRESS]. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулась до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що [PERSON], [PERSON] та відповідачам [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.10.1997р. № 186 належала квартира № 1 у житловому будинку № 64 по вул. Леніна, в м. Рені Одеської області в рівних частках. Потім, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2006р. відповідач [PERSON] набула право власності ще на ? частину вищевказаної квартири. Таким чином, відповідач [PERSON] стала власником ? частин квартири, а відповідачу [PERSON] належить ? частина спірної квартири. У 2004р. власники цієї квартири подарували позивачу вищевказану квартиру, передавши у володіння та користування фактично належну їм нерухомість. Тоді ж позивач заселилась на житлоплощі вищевказаної квартири, з того часу мешкає там. Отже, з 2004р. по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє квартирою № 1 у житловому будинку № 64 по вул. Леніна в м. Рені Одеської області, стежить за її технічним станом, зробила капітальний ремонт, провела опалювання, встановила газовий котел, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. На момент фактичного укладення угоди про дарування нерухомості між позивачем та власниками вищевказаної квартири, сторони не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили нотаріально, оскільки відповідачі на той момент ще не оформили належним чином правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на вищевказану квартиру, оскільки з 2004р. володіє та безперервно користується нею, слідкує за її технічним станом, несе витрати у звязку із її утриманням. Крім того, на протязі усього її володіння нерухомим майном, власники майна жодного разу не предявили вимог щодо повернення майна, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на спірну квартиру. Також, позивач зазначила, що у квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] та просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою № 1 у житловому будинку № 64 по вул. Леніна в м. Рені Одеської області, та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою, зазначивши, що [PERSON] не проживає у квартирі з 2004р., особистих речей його у квартирі немає, виїхав з міста, самостійно не бажає проводити перереєстрацію свого проживання, його фактичне місце проживання їй не відомо. [PERSON] не є членом сімї позивача, тому будь яких підстав для перебування на реєстраційному обліку за зазначеною адресою у відповідача відсутні. Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за вказаною адресою створює позивачу перешкоди у користуванні майном. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 2004р. між нею та відповідачами фактично була досягнута домовленість про дарування квартири № 1 у будинку по вул. Леніна, № 64 в м. Рені. Письмово та в нотаріальному порядку сторони цю угоду не оформляли за незалежними від позивача причинами у звязку з тим, що відповідачі не встигли оформити у передбаченому законом порядку правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру. Таким чином, з 2004р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє квартирою, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти, газове опалення та ін. За весь час володіння позивачем квартирою, відповідачі, як фактичні власники, не предявляли до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, не брали участі у її утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді [PERSON] та [PERSON] не заперечували щодо фактів, вказаних у позові, визнали позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем квартирою є добросовісним, правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання квартирою, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що квартиру цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON] внаслідок чого остання набула право власності на неї за набувальною давністю. Щодо вимог [PERSON] про зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку, як такого що втратив право користування квартирою № 1 у житловому будинку № 64 по вул. Леніна в м. Рені Одеської області, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Положеннями ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України. Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Слід також зазначити, що ч. 2 п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996р. вбачає, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Виходячи із вищевказаного, матеріалів справи, доводів позивача, викладених у позові, відповідач [PERSON] вже більше 11 років не мешкає за спірною адресою, він не є власником житла, у якому зареєстрований, в даний час фактично мешкає за іншою адресою. Згідно наданих документів, позивач добросовісно, правомірно, відкрито та безперервно володіє квартирою № 1 у житловому будинку № 64 по вул. Леніна, в м. Рені, на житлоплощі якої рахується прописаним відповідач [PERSON] У звязку із тим, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі позивача більше року, яких-небудь витрат по утриманню житла він не несе, його особистих речей там також немає. Договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідача на користування ним квартирою, з підстав ст. 401 ЦК України. У зв'язку із вищевикладеним, є правові підстави для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням і зняття його з реєстраційного обліку.

Outcome: approved