Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

В жовтні 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про повернення коштів, отриманих без достатніх правових підстав. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] в с. Зеленянка Крижопільського району помер його ба\-тько [PERSON] , а [INFO] в с. Красносілка Крижопільського району померла його баба, мати його батька, [PERSON] . Після смерті баби залишилась спадщина, до складу якої увійшли земельні ділянки на території Красносільської сільської ради площею 1,6194 га, кадастровий но\-мер 0521984200050020024, та площею 1,7201 га, кадастровий номер 0521984200050020023. На день смерті баби він та його брат [PERSON] , були неповнолітніми, а тому прийняли спадщину після смерті баби, яка мала належати їхньому батькові у відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Коли він вирішив оформити спадщину на належну йому частку спадкового майна, то виявив, що 29 квітня 2015 року державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Дерев`янчук А.В. було видано свідоцтва про право на спадщину № 499 та № 500, згідно яких право власності на вищезазна\-чені земельні ділянки перейшло до батькового брата - відповідача [PERSON] . Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 13 липня 2020 року (справа № 134/476/20) визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину від 29 квітня 2015 року № 499 та № 500, видані державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Дерев`янчук А.В. Крім того, визнано за ним ( [PERSON] ) право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,7201 га на території Красносільської сільської ради, кадастровий номер 0521984200050020023. Під час розгляду справи судом було витребувано з Крижопільської державної нотаріальної контори спадкову справу до майна [PERSON] , в якій знаходилася заява відповідача про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, де він вказав про відсутність інших спадкоємців, а також знаходилася довідка Красносільської сільської ради про спільне проживання відповідача із [PERSON] на день її смерті, що не відповідає дійс\-ності, оскільки [PERSON] проживав зі своєю сім`єю в [ADDRESS] . Заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін [PERSON] нотаріусу не подав. Таким чином, [PERSON] отримав право на спадщину, повідомивши но\-таріусу неправдиві дані про відсутність інших спадкоємців першої черги та по\-давши фіктивну довідку про спільне проживання із спадкодавцем на день смерті. Такі дані повідомлялись ним нотаріусу виключно для того, щоб одноосібно на\-бути право на спадщину. Позивач вказує, що являється власником успадкованої земельної ділянки з [INFO], тобто з дня смерті баби [PERSON] . Як при житті [PERSON] , так і після її смерті отримана ним в спад\-щину земельна ділянка знаходилась в оренді ТОВ «Кряж і Ко». За загальним пра\-вилом орендатори земельних ділянок виплачують орендну плату за викорис\-тання земельної ділянки спадкоємцям за останні три роки, тобто в межах строку позовної давності. Згідно довідок про доходи, виданих ТОВ «Кряж і Ко», відповідач [PERSON] отримав орендну плату за використання товариством зе\-мельної ділянки площею 1,7201 га на території Красносільської сільської ради, кадастровий номер 0521984200050020023, в наступних розмірах: за 2018 рік - 9503,11 грн., за 2019 рік - 9937,89, за 2020 рік - 11180,12 грн., а всього 30621,12 грн. [PERSON] знав про безпідставне володіння зе\-мельною ділянкою, оскільки він оформив її шляхом приховання відомостей про наявність інших спадкоємців та надавши нотаріусу неправдиві дані про своє мі\-сце проживання. Орендну плату за 2020 рік [PERSON] взагалі отримав дост\-роково в квітні 2020 року після отримання позовної заяви про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача 30621,12 грн., які він отримав від використання земельної ділянки за три останні роки в межах строку позовної давності, а також судові витрати. 28 грудня 2020 року до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування позовної давності, яка мотивована тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Доведення факту через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Згідно правового висновку, який зроблено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі № 914/3224/16, закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. По даній справі перебіг позовної давності почався з [INFO], коли позивач [PERSON] досяг повноліття, посилання позивача на рішення Крижопільського районного суду від 13.07.2020 року у справі № 134/476/20 є безпідставним. Крім того, 28 грудня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування даного відзиву вказує, що позивач не може бути власником успадкованої земельної ділянки з [INFO], оскільки після набрання законної сили рішенням у справі № 134/476/20 (13.08.2020 року) лише набув право на оформлення успадкованого права власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку. На день смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай), у 2015 році була виготовлена технічна документація і присвоєно земельній ділянці кадастровий номер. Позивач став власником земельної ділянки та набув право розпоряджатися нею з 02 вересня 2020 року, тобто після того, як державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] . І з цього ж часу позивач має право на отримання доходу від використання земельної ділянки. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що після 02 вересня 2020 року відповідач порушує його право власності на земельну ділянку та здійснює користування земельною ділянкою без належних правових підстав. Твердження позивача про те, що відвідач безпідставно володів земельною ділянкою до 02.09.2020 року є хибним, оскільки коли він оформляв спадщину після смерті матері [PERSON] саме нотаріус зобов`язаний був з`ясувати коло спадкоємців та повідомити їх про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини. Через неповідомлення нотаріусом позивача про відкриття спадщини та про наявність у нього спадкових прав, він був позбавлений права на належну йому частку спадкового майна. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Лукавський І.А. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позові. Відповідач подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та без участі його представника - адвоката Купрія О.М. Крім того, від нього надійшла заява про часткове визнання позову, в якій він просив суд задовольнити позов частково та стягнути з нього на користь позивача 9000 грн. орендної плати за 2020 рік, оскільки згідно довідки про доходи саме таку суму він отримав від передачі в оренду земельної ділянки. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 13 липня 2020 року, яке набрало законної сили 13 серпня 2020 року, у справі № 134/476/20 у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права на спадщину за законом ухвалено: визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину від 29 квітня 2015 року № 499 та № 500, видані державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Дерев`янчук А.В.; визнати за [PERSON] право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,6194 га на території Красносільської сільської ради, кадастровий номер 0521984200050020024, [PERSON] - право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,7201 га на території Красносільської сільської ради, кадастровий номер 0521984200050020023. Дані обставини підтверджуються оглянутими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи № 134/476/20 (номер провадження 2/134/133/2020). 31 серпня 2021 року позивач [PERSON] зареєстрував своє право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,7201 га, кадастровий номер 0521984200:05:002:0023, яка розташована на території Красносільської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 222412177 від 02 вересня 2020 року. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 222412716 від 02 вересня 2020 року орендарем вищевказаної земельної ділянки є сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Кряж і К» (код ЄДРПОУ 30803438). Згідно довідок про доходи [PERSON] отримав від ТОВ «Кряж і Ко» за надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 0521984200050020023, згідно договору № 264 від 25 лютого 2015 року, у 2018 році - 9503,11 грн., у 2019 році - 12180,12 грн., у 2020 році - 11180,12 грн. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду землі» та ст. 93 Земельного кодексу України оренда землі - це засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідної орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно до ст. 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні. Згідно із п. «в» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. За приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом пункту 4 частини 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього кодексу застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Підстави та порядок стягнення коштів, які особа мала б отримати за звичайних умов, втім не отримала, визначені також ст. 22 Цивільного кодексу України, за змістом яких упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а інша сторона додержувалась вимог чинного законодавства. За приписами ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим, обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових затрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за п. 4 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливим є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 та від 23.05.2019 у справі № 629/4628/16. Отримання відповідачем орендної плати за земельну ділянку після того як рішенням суду у 2020 році право власності на спірну земельну ділянку було визнано за позивачем позбавило останнього як власника землі права отримати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 11180,12 грн. безпідставно отриманих коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку за 2020 рік. Що стосується стягнення коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку за 2018 рік та 2019 рік, суд дійшов висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Як встановлено судом позивач [PERSON] станом на момент укладення договору оренди земельної ділянки не був власником земельної ділянки, власником земельної ділянки був відповідач, який виступив відповідно до умов договору орендодавцем та в зв`язку з цим отримав орендну плату за земельну ділянку. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку, які він отримав у 2018 році та 2019 році. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі становлять 840,80 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на оплату правової допомоги в сумі 4000 грн. При цьому на порушення вимог ст. 137 ЦПК України позивачем не було надано суду відповідних доказів щодо обсягу наданих позивачу адвокатом Лукавським І.А. послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також належних доказів на підтвердження їх оплати. З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.

Outcome: partial