Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Виконуюча обовязки головного лікаря свою заяву, подану на підставі Закону України «Про психіатричну допомогу» мотивує тим, що [PERSON], [INFO], мешканець: Сумська область, смт. Краснопілля, пров. Грязнянський, 4, надійшов вперше в житті в гостре психіатричне відділення 18.11.17 р. о 09.20 год.. Був доставлений співробітниками поліції для проведення стаціонарного обстеження, яке було рекомендовано після проведеної амбулаторної судової експертизи. Госпіталізація була проведена за згодою пацієнта, який є підозрюваним по двом кримінальним провадженням за ст. 186 ч. 3 КК України та ст. 121 ч. 2 КК України. В медичній карті стаціонарного хворого № 966 в наявності запити правоохоронних органів про проведення досудового розслідування про кримінальному провадженню. За період перебування у відділенні, 18.11.2017р. та 24.11.2017 р., пацієнту працівниками поліції в присутності адвоката повідомлено про підозру. 21.03.2018р. пацієнт звернувся з письмовою заявою до в.о. головного лікаря з відмовою від подальшого стаціонарного лікування. 22.03.2018 р. пацієнт [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, та зроблено висновок, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді: органічний шизофреноподібний розлад з помірним зниженням пам'яті та інтелекту з вираженою емоційною нестійкістю. На даний час у відділенні пацієнт отримує медикаментозну терапію нейролептиками. Незважаючи на це у пацієнта відмічаються стійкі маячні ідеї відношення, переслідування зі сторони співробітників поліції, які користуються його «золотою кредитною карткою», та крадуть його гроші, повна відсутність критики до свого стану, та до скоєних правопорушень, «заперечує, що його зять мертвий, вважає, що він просто не приходить його провідувати, хворим себе не вважає». У зв'язку з тим, що у пацієнта на даний час виявлено наявність тяжкого психічного захворювання, в клініці якого на перший план виступають стійкі маячні ідеї відношення, переслідування, які є соціально-небезпечними для оточуючих, лікування пацієнта можливе лише в стаціонарних умовах, а також ненадання необхідної психіатричної допомоги призведе до подальшого погіршення психічного стану, він потребує продовження госпіталізації в примусовому порядку на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу. У судовому засіданні представник психіатричного закладу, лікар-психіатр [PERSON] заяву підтримала. [PERSON] пояснив, що хворим себе не вважає та категорично відмовляється від подальшого лікування та перебування у психіатричному закладі. Адвокат підтримав позицію [PERSON] і вважає, що підстав для подальшого примусового лікування немає. Прокурор вважає, що заява виконуючої обовязки головного лікаря є обгрунтованою, [PERSON] є підозрюваним у кримінальному провадженні за вчинення тяжких злочинів, представляє суспільну небезпечність для оточуючих. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді заяви, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, а також медичну картку стаціонарного хворого № 966 від 18.11.2017 року, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 13, ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON], [INFO], мешканець: Сумська область, смт. Краснопілля, пров. Грязнянський, 4, надійшов вперше в житті в гостре психіатричне відділення 18.11.17р. о 09.20 год.. Був доставлений співробітниками поліції для проведення стаціонарного обстеження, яке було рекомендовано після проведеної амбулаторної судової експертизи. Госпіталізація була проведена за згодою пацієнта, який є підозрюваним по двом кримінальним провадженням за вчинення злочинів, передбачених за ст. 186 ч. 3 КК України, ст. 121 ч.2, ст. 345 ч.2 КК України. В медичній карті стаціонарного хворого № 966, яка була оглянута в судовому засіданні, в наявності запити правоохоронних органів про проведення досудового розслідування про кримінальному провадженню, а також є усвідомлена згода особи на проведення психіатричного огляду, усвідомлена згода на госпіталізацію до психіатричного закладу та усвідомлена згода [PERSON] на лікування у цьому закладі від 18.11.2017 року. Крім цього, під час оформлення медичної картки, коли [PERSON] поступив до диспансеру, зафіксовано, що тілесних ушкоджень у нього не виявлено. За період перебування у відділенні, 18.11.2017р. та 24.11.2017 р., пацієнту працівниками поліції в присутності адвоката повідомлено про підозру. 21.03.2018р. пацієнт звернувся з письмовою заявою до в.о. головного лікаря з відмовою від подальшого стаціонарного лікування. (а.с. 5) 22.03.2018 р. пацієнт [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, та зроблено висновок, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді: органічний шизофреноподібний розлад з помірним зниженням пам'яті та інтелекту з вираженою емоційною нестійкістю. На даний час у відділенні пацієнт отримує медикаментозну терапію нейролептиками. Незважаючи на це у пацієнта відмічаються стійкі маячні ідеї відношення, переслідування зі сторони співробітників поліції, які користуються його «золотою кредитною карткою», та крадуть його гроші, повна відсутність критики до свого стану, та до скоєних правопорушень, «заперечує, що його зять мертвий, вважає, що він просто не приходить його провідувати, хворим себе не вважає». (а.с. 7) Також судом встановлено, що на розгляді у Краснопільському районному суді Сумської області перебуває кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру стосовно [PERSON] за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 345 КК України, та призначено до підготовчого судового засідання на 15 год.29.03. 2018 року. Статтею 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов'язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом . Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. З огляду на встановлені факти, і те, що добровільно [PERSON] не бажає продовжувати лікування, а відповідно до Висновку комісії лікарів-психіатрів від 22.03.2018 р. він страждає тяжким психічним захворюванням, в клініці якого на перший план виступають стійкі маячні ідеї відношення, переслідування, які є соціально-небезпечними для оточуючих, лікування якого в даний час можливо тільки в стаціонарних умовах, а також беручи до уваги те, що [PERSON] є підозрюваним у вчиненні тяжкого злочину, в наслідок якого наступила смерть іншої особи, суд дійшов висновку, що він потребує госпіталізації у психіатричний заклад у примусовому порядку. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved