Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

В грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказувала, що 15.05.2015 року помер її батько [PERSON], який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина на 3/4 (75/100) частини вказаного житлового будинку з відповідними господарськими спорудами. Зазначала, що після смерті батька вона та її матір [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги та 19.12.2015 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 22/100 частини житлового будинку, який належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.03.1998 року № 2-1773, оскільки її матір відмовилась від своєї частки. Посилаючись на наявність відмови нотаріуса в оформленні права власності на спадкове майно через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на 53/100 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: позивач просила визнати за нею право власності на 53/100 частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: Київська область, м. Біла Церква, провул. Проточний, 30 в порядку спадкування після смерті [PERSON]. В судове засідання сторони не з'явились, звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач в поданій заяві позовні вимоги визнала. Третя особа в судове засідання не зявилась, надавши копію спадкової справи після померлого 15.05.2015 року [PERSON] просила розглянути справу у її відсутність. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 15.05.2015 року помер [PERSON], що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть, виданого 19.05.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.12). З копії свідоцтва про народження позивача [PERSON] вбачається, що її батьком є [PERSON] (а.с.13). 19.12.2015 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 2031 після смерті 15.05.2015 року [PERSON], відповідно до якого [PERSON] отримала у спадщину 11/50 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами № 30 по провулку Проточному в місті Біла Церква Київської області, який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.03.1998 року № 2-1773. З копії договору дарування від 16.03.1961 року, посвідченого нотаріусом першої Білоцерківської державної нотаріальної контори за реєстром № 1645, вбачається, що 1/4 частина вищезазначеного будинку належала [PERSON] (а.с.17-18). Разом з цим, 28/100 частини даного будинку належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, виданого 16.10.1957 року нотаріусом першої Білоцерківської державної нотаріальної контори за реєстром № 10928, що вбачається з копії вищевказаного свідоцтва (а.с.19). Згідно копії заповіту, посвідченого 01.04.1998 року приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON] (а.с.20). Померлий [PERSON] був зареєстрований за вищевказаною адресою, що вбачається з копії будинкової книги (а.с.26-32). 18.11.2016 року постановою приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 53/100 частини житлового будинку № 30 в м. Біла Церква Київської області по вул. Проточна, що залишились після смерті її батька [PERSON], який помер 15.05.2015 року, оскільки заявник не надала правовстановлюючих документів на вказане майно, що вбачається з копії даної постанови (а.с.33). Правилами ст. 392 ЦК України закріплено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). В силу вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ст. 1268 ЦК України). Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Положеннями ч. 1 ст. 1276 ЦК України закріплено, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). В постанові від 25.05.2016 року № 6-692цс16 Верховного суду України зазначено, що при вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також зясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину. З копії спадкової справи № 7/2015 вбачається, що відповідач [PERSON] відмовилась від належної їй частини у спадщині, що лишилась після смерті її чоловіка [PERSON] на користь доньки [PERSON] Будь-які інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктами 2.3, 3.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України 28.01.2003 року № 6/5 та офіційного листа МЮУ № 19-32/319 від 21.02.2005 року щодо переліку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна якщо первинна реєстрація прав власності не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання належності майна попередньому чи наступному власнику (спадкоємцю) у випадку відсутності таких, вирішується в судовому порядку. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що 53/100 (1/4 (25/100) + 28/100) частини вказаного житлового будинку входить до спадкового майна, що належало спадкодавцю на час його смерті та входить до складу спадщини, однак позивач як спадкоємець за законом цього майна не може оформити на нього відповідне свідоцтво про право на спадщину через відсутність належних правовстановлюючих документів, хоча фактично вказана частка є об'єктом спадкового майна за законом, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved