Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

В вересні 2018 року до суду звернувся [PERSON] з позовною заявою, в якій заявив вимоги визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за вказаною адресою, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкове майно успадковане позивачем шляхом подачі заяви до нотаріуса. Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] - відмовлено, оскільки власність на дане нерухоме майно не підтверджено правовстановлюючими документами відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, між [PERSON] та дружиною померлого спадкодавця - [PERSON] існує спір щодо права позивача на успадкування житлового будинку, земельної ділянки. За таких обставин, з посиланням на положення ст. ст. 392, 1261, 1268, 1296 ЦК України заявлено вимоги захисту майнових прав. В грудні 2018 року [PERSON] , на підставі ст. 193 ЦПК України, подано зустрічну позовну заяву з заявленням вимоги усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] з 1989 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , мешкали разом за адресою: [ADDRESS] до дня смерті останнього. Спільних дітей у подружжя не було, чоловік позивача від першого шлюбу мав сина [PERSON] [PERSON] за досягненням похилого віку часто хворів, останні роки практично не міг себе обслуговувати, та саме [PERSON] здійснювала піклування про свого чоловіка, забезпечувала ліками, продуктами та побутовим обслуговуванням. В свою чергу, [PERSON] достовірно знаючи про безпорадний стан [PERSON] жодного разу не навідувався до батька, не надавав матеріальну чи будь-яку іншу допомогу. За таких обставин, [PERSON] вважає наявними підстави для усунення [PERSON] від спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Судом, на підставі ч. 2 ст. 193 ЦПК України, зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] . Розгляд справи проведено в порядку загального позовного провадження, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач / відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, проти зустрічного позову заперечував. Представник [PERSON] адвокат Ожиганов С.В. (уповноважений угодою про надання правової допомоги, ордеру) в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя. Відповідач / позивач [PERSON] під час розгляду справи надавала неузгоджені між собою пояснення, а саме одночасно повністю заперечувала проти вимог [PERSON] , надалі частково визнавала позов, вважаючи, що син її померлого чоловіка має право успадкувати 1/4 частину спірного спадкового майна, посилаючись, що житловий будинок та земельна ділянка є об`єктом спільного майна подружжя, також зазначала, що згодна була б на сплату грошової компенсації [PERSON] за його частку спадщини. Таку позицію обґрунтовано тим, що між сторонами по справі не дуже приємні відносини, тому [PERSON] категорично вважає, що спільне проживання з [PERSON] в одному будинку неможливе. Зустрічний позов також підтримала, зазначила, що [PERSON] , на її погляд, був не дуже гарним сином, оскільки не тільки ніколи не надавав допомоги батьку, а виключно звертався до останнього за коштами при виникненні якихось проблем. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є матір`ю [PERSON] , в шлюбі з [PERSON] перебувала 12 років. Після розлучення, яке відбулося в 1985 році, з колишім чоловіком зберегли добрі відносини, гарно спілкувалися, при потребі надавали одне одному допомогу. Після розірвання шлюбу спільне проживання звісно було припинено, та [PERSON] продовжував приймати активну участь у вихованні спільних дітей - сина [PERSON] та доньки [PERSON] . На утримання на той час неповнолітніх дітей, - [PERSON] сплачував аліменти. За досягненням [PERSON] 14 років, за спільною домовленістю, аліментні зобов`язання припинено, та колишнім подружжям прийнято рішення, що їх син, який на той час поступив в училище в м. Родинське повністю буде під контролем батька, в свою чергу свідок забезпечила виховання доньки. Віносини між [PERSON] та його батьком свідок характеризує як довірливі, від сина останній ніколи не відмовлявся. Після закінчення навчання, в працевлаштуванні [PERSON] на роботу допоміг саме [PERSON] , весілля сина святкували за місцем проживання останнього. З дружиною [PERSON] - [PERSON] ніколи не конфліктували, про останню свідок в цілому відгукується позитивно. В контексті характеристики [PERSON] , свідок повідомила, що відповідач приймала активну участь у вихованні дітей [PERSON] . Саме з [PERSON] та [PERSON] тривалий час мешкав син [PERSON] від першого шлюбу, а також донька останнього народжена іншою жінкою. Свідок наголошувала, що [PERSON] був спортсменом, працював тренером в Будинку спорту м. Покровська, ніколи не був хворим, німічним, не потребував сторонньої допомоги. За пам`яттю свідка, колишній чоловік майже не хворів, за все своє життя, не мав якихось серйозних проблем зі здоров`ям. Близько 75 років в [PERSON] стався мікроінсульт, свідок зазначила, що серцево-судинні захворювання притаманні для їх родини (це було причиною смерті і батька і сестри). За життя [PERSON] жодного разу не висловлював наміру позбавити своїх дітей права на спадщину, більш того відкрито заявляв, що після його смерті будинок має залишитися його сину [PERSON] та доньці [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що виконує обов`язки секретаря кварталу, мешкає за адресою: [ADDRESS] , тобто по сусідству з [PERSON] , чоловік якої помер. Про стан здоров`я [PERSON] свідку фактично нічого не відомо, знає, що він був спортсменом, призером чемпіонатів. За спостереженням свідка, [PERSON] не досить часто приходив до батька, хіба тільки що коли на якісь святкування збиралася вся родина. Разом з [PERSON] та [PERSON] тривалий час (з народження та до 6 чи 7 класу) мешкав онук - син [PERSON] . Свідок наголошувала, що саме [PERSON] займалася вихованням дитини, відвідувала батьківські збори, хлопець гарно вчився в школі, відвідував творчі гуртки. В розмовах з [PERSON] свідок цікавилася чи вистачає матеріальних коштів для проживання, забезпечення дитини, на що отримувала відповідь, що десь з чоловіком вони заощадять, та онук завжди на першому місці. Коли від [PERSON] народила дитину інша жінка, з якою той не перебував в шлюбі, то особисту свідку телефонували з родильного будинку та просили переговорити з [PERSON] , щоб забрали новонароджену з матір`ю до себе, оскільки там була якась складна матеріальна ситуація. [PERSON] визнав дитину своєю онукою та дівчинка десь до трирічного віку мешкала з ними. На сина [PERSON] не скаржився, про сварки, конфлікти між ними свідку нічого не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що є сестрою [PERSON] , до якої та її чоловіка досить часто приїжджала в гості (2 рази на місяць можливо частіше). З сином у [PERSON] були досить напружені відносини, після кожного відвідування [PERSON] свого батька останній нервував, та в цілому способом життя сина був незадоволений. Матеріальної допомоги [PERSON] не надавав, натомість сам постійно звертався до [PERSON] з вимогою надати грошові кошти. Двох дітей [PERSON] виховали саме [PERSON] та [PERSON] Коли [PERSON] знаходився у лікарні, відвідати його прийшов [PERSON] , та не дивлячись, що батьку категорично заборонено якість активні дії, - охопивши останнього намагався підняти з ліжка, що ймовірно вплинуло на погіршення стану здоров`я та виникла потреба в переведені до реанімації. Свідок зазначила, що жодної підтримки [PERSON] своєму батьку не надавав, та навість коли в 2016 році [PERSON] прооперовано в очному центрі м. Дніпро син не супроводжував та не доглядав останнього в лікарні, тоді поруч знаходилися родичі свідка. Серед іншого свідок, посилаючись на напряжені відносини між [PERSON] та [PERSON] висловилась, що їх спільне проживання у спадковому будинку просто не можливо. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши в судовому засіданні докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи підтверджено такі факти та відповідні правовідносини. [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть - а.с. 7), в силу ч. 1 ст. 1220 ЦК України після його смерті відкрилася спадщина. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя не скористався наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] (подружні відносини підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу - а.с. 33) та син - [PERSON] (родинні відносини підтверджено свідоцтвом про народження - а.с. 5). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строк, встановленого статтею 1270 ЦК України. [PERSON] та [PERSON] , будучи спадкоємцями першої черги за законом, у встановлений законом шестимісячний строк, з дотриманням ч. 2 ст. 1269 ЦК України, подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 53096156 від 28.08.2018 року за спадкодавцем [PERSON] відкрито спадкову справу № 6/2018, місце зберігання - Приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Михайленко О.В. (а.с. 16). Згідно листа приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу ГТУЮ у Донецькій області Михайленко О.В. № 583/01-16 від 12.10.2019 року (на запит суду) - після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа № 6/2018; 13.02.2018 року за № 17 від [PERSON] прийнята заява про прийняття спадщини; 17.05.2018 року за № 111 від [PERSON] прийнята заява про прийняття спадщини; 16.07.2018 року за № 295/02-14 від [PERSON] прийнята заява про те, що спадщину в установлені законом строки не прийняла, за продовженням цього строку до суду звертатися не буде; на підставі заяви [PERSON] № 142 від 11.06.2019 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, а саме на грошові вклади за реєстровим номером № 911; у видачі свідоцтва про право на спадщину на іншу частину спадкового майна відмовлено та видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 62). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини після смерті [PERSON] входить: - домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 0,1000 гектарів, розташована на території міста [ADDRESS] , призначена для обслуговування жилого будинку та господарських будівель; - грошові вклади в банку. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 11.06.2019 року приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області - спадкоємцями [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] та син [PERSON] ; спадщина, на яку видано свідоцтво складається з вкладів з відповідними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що зберігаються у АТ КБ «ПриватБанк» на рахунках: № [NUMBER] від 11.11.2017 року з залишком вкладу у сумі - 5001,00 гривень, № [NUMBER] від 26.10.2015 року з залишком вкладу у сумі - 35649,61 гривень; № [NUMBER] від 28.07.2011 року з залишком вкладу - 0,00 гривень, № [NUMBER] від 28.07.2011 року з залишком вкладу у сумі 0,00 доларів США, № 26207702470046 від 28.07.2011 року з залишком вкладу у сумі 0,00 євро, картка № [NUMBER] від 11.05.2017 року з залишком вкладу у сумі - 8837,20 гривень; свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину вкладів видано - [PERSON] (а.с. 65, 66). Постановою приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Донецької області від 23.07.2018 року у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , а саме на спадкове майно, яке складається з житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] - відмовлено (а.с. 17). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається в порядку встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постанова нотаріуса від 23.07.2018 року вмотивована положенням п. 4.15, п. 4.18 п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердж. наказом МЮ № 296/5 від 22.02.2012 р., - з поясненням, що спадкоємцем [PERSON] не надано правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Так, під час судового розгляду до матеріалів справи долучено наступні документи на спірний об`єкт нерухомості - житловий будинок [ADDRESS] : - рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради № 25 від 22.12.1976 року про надання дозволу [PERSON] оформити документи на житловий будинок на померлого [PERSON] (а.с. 63); - свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 24.02.1977 року, за яким [PERSON] на праві приватної власності належить жилий будинок з належними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8); - свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.07.1977 року, за яким [PERSON] успадкував після батька [PERSON] , який помер [INFO] жилий будинок площею 28,2 квадратних метри, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 64). На спірний об`єкт нерухомості - земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] надано такі документи: - лист Міськрайонного управління у Покровському районі та м. Мирнограді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (інформація на адвокатський запит) - земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] площею 0,1000 гектарів для обслуговування жилого будинку та господарських будівель належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДН 01396 від 25.03.1998 року (а.с. 9); - копію Державного акту на право приватної власності на землю серія ДН - [PERSON] на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради № 651 від 24.12.1997 року передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,1000 гектарів, розташована на території [ADDRESS] , призначена для обслуговування жилого будинку та господарських будівель (а.с. 10). Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердж. наказом МЮ № 296/5 від 22.02.2012 року для видачі свідоцтва про право на спадщину необхідно представити правовстановлюючий документ та витяг з реєстру прав власності. Відповідно до Інформаційної довідки № 134925748, сформованої 20.08.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстр у Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно якої відомості про право власності, інші речові права відносно житлового будинку [ADDRESS] відсутні (а.с. 14). Суд зазначає, що право власності на нерухоме майно, а саме домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належало [PERSON] на момент відкриття спадщини не припинилося внаслідок його смерті. Разом з тим, отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину на вказане домоволодіння дійсно неможливо з об`єктивних причин. Також, в судовому засіданні з пояснень [PERSON] встановлено, що оригінал Державного акту про право приватної власності на землю відсутній. Суд зазначає, що з 1 січня 2013 року відповідно до змін у законодавстві державні акти на землю не видаються. Документом, що посвідчуватиме право власності на земельну ділянку, буде свідоцтво про право власності на нерухоме майно (ст. 18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень»). Вказане свідчить про неможливість отримання дублікату Державного акту на земельну ділянку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх майнових прав в належно обраний спосіб, що узгоджується з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 1267 ЦК України - частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними; спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Під час розгляду спірних відносин судом встановлено, що сторонами по справі як спадкоємцями спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] не досягнуто врегулювання щодо розміру часток кожного із них на спадкове майно у вигляді - житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , більш того [PERSON] заявлено позовні вимоги про усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті його батька. Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Правило ч. 5 ст. 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від спадкування відповідно вказаної правової норми має значення сукупність таких обставин: 1) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 2) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи; 3) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування; при цьому при встановленні факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд зазначає, що [PERSON] під час розгляду справи не надала достатніх, належно допустимих доказів, що спадкодавець [PERSON] внаслідок похилого віку чи тяжкої хвороби чи інвалідності перебував у безпорадному стані і потребував стороннього догляду, допомоги чи піклування. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] помер [INFO] , тобто у віці 75 років, даних про хворобливих стан спадкодавця, зокрема довідки про інвалідність, виписки з амбулаторної картки, епікризи, лікарсько-консультативний висновок тощо, - до справи не долучено. Кількість прожитих років та відсутність зазначених медичних документів об`єктивно може свідчити про відсутність підстав для визнання факту перебування спадкодавця [PERSON] в хворобливому, безпорадному стані. В матеріалах справи відсутні докази, що у спадкодавця [PERSON] були наявні захворювання, за якими визначалася інвалідність чи він визнавався недієздатним або обмежено дієздатним. Також відсутній висновок лікувальних закладів під час та після проходження [PERSON] амбулаторних чи стаціонарних лікувань, що перенесені ним захворювання чи їх перебіг спричинили його безпорадний стан або необхідність обов`язкового стороннього догляду за ним. Відсутні також належні та допустимі докази того, що [PERSON] не міг самостійно забезпечити умови свого проживання, потребував допомоги та піклування. Допитані в судовому засіданні свідки надали покази, що [PERSON] за життя був спортсменом, в безпорадному стані не перебував. Іншою необхідною умовою для усунення спадкоємця від права на спадкування є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває у безпорадному стані. Даючи правову оцінку, - суд при ходить до переконання, що така складова у даній справі також відсутня, як і докази про її наявність. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу (роз`яснення, в постанові Пленуму ВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Таку ж позицію висловив Верховний Суд в постанові від 08.11.2018 року у справі №521/20849/16 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України) вказавши, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення від такого обов`язку характеризується умисною формою вини. Під час розгляду справи не підтверджено, що [PERSON] звертався до сина [PERSON] з проханням про допомогу, потребуючи такої допомоги, а останній відмовляв йому у надані такої допомоги. Більш того, під час розгляду справи з показів свідків встановлено, що між спадкодавцем та [PERSON] в цілому були доброзичливі стосунки, [PERSON] опікувався дітьми свого сина, тобто онуками. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] при житті отримував пенсію за віком, розмір пенсійних виплат за період з січня 2015 року по грудень 2017 року становить 197888,30 гривень (довідка Покровського об`єднаного управління ПФ України Донецької області - а.с. 67), не був лежачим хворим, самостійно пересувався та приймав їжу, особисто та без сторонньої допомоги вирішував свої побутові потреби, усвідомлював свої дії, керував ними. Посиланням [PERSON] на те, що нею протягом тривалого часу постійно здійснювалося піклування за чоловіком, який знаходився в тяжкому фізичному стані, мав проблеми зі здоров`ям і потребував стороннього догляду, спростовуються зібраними у справі доказами, яким суд надав правову оцінку та прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] не потребував допомоги зі сторони [PERSON] , був добре матеріально забезпечений. За таких обставин, підстави для усунення [PERSON] від права на спадкування відсутні, тому суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] та задовольняє вимоги [PERSON] про визнання за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] право власності на 1/2 частини домоволодіння (житловий будинок, господарські будівлі та споруди) та земельної ділянки площею 0,1000 гектарів, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] при пред`явлені позовної заяви сплатив в дохід місцевого бюджету судовий збір в сумі 1409,60 гривень (квитанція - а.с. 1). Суд звертає увагу, що позовна заява [PERSON] містить майнові вимоги ціною 96925 гривень (звіт про оцінку житлового будинку - а.с. 11, звіт про оцінку земельної ділянки - а.с. 12), тому розмір судового збору, що підлягав сплаті відповідно до Закону України «Про судовий збір» складає 969,25 гривень, саме ця сума підлягає відшкодуванню за рахунок [PERSON] , в зв`язку з задоволенням позовних вимог. [PERSON] при заявленні зустрічного позову сплатила в дохід місцевого бюджету судовий збір в сумі 704,80 гривень (а.с. 31). Підстави для присудження відшкодування таких судових витрат відсутні, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Крім того, [PERSON] згідно документальних матеріалів понесено витрати на професійну правничу допомогу відповідно до угоди про надання правової допомоги, укладеним 11.09.2018 року з адвокатом Ожигановим С.В. (а.с. 19 ). Згідно довідки від 21.09.2018 року [PERSON] сплатив адвокату за надані послуги, а саме складання позову, запиту та представництво в суді грошову суму коштів у розмірі 3000,00 гривень (а.с. 15). Згідно положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» - гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витрачених адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Суд, вважає, що оплата роботи адвоката Ожиганова С.В. в даній справі в сумі 2000,00 гривень відповідатиме принципу співмірності, зазначеному в ч. 3 ст. 137 ЦПК України, вказана сума підлягає присудженню до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] . На підставі ст. ст. 15, 16, 1218, 1224, 1267, 1268 - 1270, 1296 ЦК України,

Outcome: approved