Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

В грудні 2019 р. [PERSON] (позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (відповідач), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-кредо», в якому просила виділити у власність позивача 15/100 житлової квартири, що за адресою: [ADDRESS] , в рахунок компенсації витрат, понесених на будівництво даної квартири в розмірі 200000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є дочкою відповідача. 16.06.2007 р. між відповідачем та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір №37/14/07-НВС, за яким відповідачу було надано 234000,00 дол. США зі сплатою перемінної процентної ставки в розмірі 11 % та фіксованої процентної ставки - 1,83 % річних. В забезпечення виконання умов кредитного договору №37/14/07-НВС від 16.06.2007 р. було укладено договір іпотеки №37/14/14/07-НВС, предметом якої є квартира за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що вона приймала участь в матеріальному забезпеченні будівництва квартири, за власні кошти купувала будівельні матеріали, меблі, оплатила косметичний ремонт, внаслідок чого було витрачено 200000,00 грн. Вказані кошти відповідач не повернула, іншого майна, на яке можливо звернути стягнення відповідач не має. Оскільки заставна вартість квартири [ADDRESS] - 133399790 грн, сума відшкодування коштів складає 15/100 частки вказаної квартири. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. У відзиві на позов відповідач заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що позивач не зверталась до неї з метою врегулювання цього спору. Підтверджує, що позивач приймала участь в будівництві квартири, сплатила орієнтовно 50000,00 грн. (а.с. 54-56) У відповіді на відзив позивач наголошує, що нею було витрачено саме 200000,00 грн на будівництво квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23.01.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25.06.2020 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Протокольною ухвалою від 05.04.2021 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-кредо». В судове засідання позивач не з`явилась, належним чином повідомлялась про день та час розгляду справи, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засіданні свого представника не направила, але про дату і час розгляду справи по суті повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні представник третьої особи заперечив щодо задоволення позову. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вислухавши пояснення представника третьої особи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.06.2007 р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №37/14/14/07-НВС в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором щодо надання [PERSON] кредиту в загальному розмірі 234000,00 дол.США з терміном погашення до 16.06.2027 р. Предметом договору іпотеки є квартира, загальною площею 61,40 кв.м., що за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 1.4 заставна вартість майна - 1333997,90 грн, що складає 264158,00 дол. США. (а.с. 6-11) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30.10.2018 р. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 12-14) 15 квітня 2020р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» було укладено договір про відступлення прав вимоги №2227/К, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» отримав право вимоги до боржника [PERSON] за Кредитним договором №37/14/07-НВС від 16 червня 2007р. (а.с. 88-94) Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2020 р. замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з примусового виконання виконавчого листа №2610/24526/2012 виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення боргу з [PERSON] по цивільній справі №2610/24526/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо». З вказаної ухвали суду вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2013р. по цивільній справі № 2610/24526/2012, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до ПАТ «Кредитпромбанк» про визнання недійсним кредитного договору - залишено без задоволення; позов ПАТ «Кредитпромбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Кредитпромбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 37/14/07-НВС від 16 червня 2007р. у розмірі 374124,39 дол. США, що за курсом НБУ складає 2990376,25 грн.; судовий збір у розмірі 3219,0 грн.; 120,0 грн. - збору на інформаційно - технічне забезпечення розгляду цивільної справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018р. замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2013р. по цивільній справі 2610/24526/2012 з ПАТ «Кредитпромбанк» на його правонаступника - ПАТ «Дельта Банк». Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та частини першої статті 4 ЦПК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Позивачем обрано такий спосіб судового захисту як виділення у її власність 15/100 житлової квартири, що за адресою: [ADDRESS] , в рахунок компенсації витрат, понесених на будівництво даної квартири в розмірі 200000,00 грн на підставі ст. 390 ЦК України. За змістом частин третьої, четвертої статті 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Верховний Суд в постанові від 03.03.2021 р. у справі № 766/8694/16-ц звертає увагу на те, що ЦК України визначає механізм повного відшкодування заподіяних кінцевому набувачу збитків. Так, з урахуванням приписів частин третьої і четвертої статті 390 ЦК України кінцевий набувач може заявити до власника спірного нерухомого майна позов про відшкодування здійснених з часу, з якого власникові належить право на його повернення, необхідних витрат на утримання та збереження витребуваного майна, а у разі здійснення поліпшень цього майна, які не можна відокремити від нього без завдання йому шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість спірного нерухомого майна. Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 07 вересня 2016 року, провадження № 6-389цс16, та Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, провадження № 14-376цс18. Між тим, позивач просить виділити у її власність 15/100 житлової квартири, що за адресою: [ADDRESS] , а не стягнути з відповідача витрати, пов`язані з будівництвом та ремонтом цього майна. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Однак, жодних доказів на підтвердження понесення позивачем витрат в розмірі 200000,00 грн на будівництво та ремонт квартири, що за адресою: [ADDRESS] , матеріали справи не містять. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року) Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які вона посилається, підстав для задоволення позовних вимог про виділення у власність частини житлової квартири [ADDRESS] , суд не вбачає. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed