Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

В жовтні 2015р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], треті особи: [PERSON] (далі по тексту - третя особа 1), Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві (далі по тексту - третя особа 2), в якому просила суд: визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить 1/3 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 07 вересня 2011р. Власниками 2/3 частин зазначеної квартири є третя особа - [PERSON] та її син, онук позивачки, [PERSON] В даній квартирі зареєстровані: позивачка, третя особа [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], а також відповідач. Відповідач є сином позивачки, був зареєстрований у зазначеній квартирі з 1995р., однак з липня 2014р. в квартирі не проживає, участь в її утриманні не приймає, за комунальні послуги не сплачує, станом квартири не цікавиться, при цьому, останньому жодним чином не чинились перешкоди у користуванні квартирою та доступі до неї, а тому позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом. До судового засідання позивачка, треті особи 1, 2 подали до суду заяви, в яких просили суд слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги позивачка та третя особа 1 підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити, позивачка проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку за місцем своєї реєстрації та за місцем роботи, у судові засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивачці на праві власності належить 1/3 квартири [ADDRESS], інша частина даної квартири належить третій особі 1 та її неповнолітньому сину [PERSON] в рівних частинах, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07 вересня 2011р. №488 (а.с. 6). Із довідки Форми №3, складеної КП «Компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», вбачається, що у спірній квартирі зареєстровані: позивачка, третя особа 1 та її неповнолітній син [PERSON], а також відповідач (а.с. 9). Факт реєстрації відповідача у даній квартирі також підтверджується і відповіддю ВАДР ГУ ДМС України в м. Києві наданою на запит суду (а.с. 27). Згідно Актів від 02 грудня 2014р., 09 лютого 2015р., 28 квітня 2015р., складених працівниками КП «Компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва «Дегтярівська», відповідач у квартирі [ADDRESS] відсутній, відповідно до пояснень сусідів - останнього у даній квартирі давно не бачили. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач за місцем своєї реєстрації, а саме в квартирі [ADDRESS] не проживає понад 1 рік без поважних причин, не є власником спірної квартири, витрати на її утримання не несе. При цьому, судом не встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі з поважних причин, а також те, що йому чиняться перешкоди у користуванні зазначеною квартирою. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме слід визнати, що відповідач втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,2 грн.

Outcome: approved