Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності. Позивач на задоволенні позовних вимогах наполягав, просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 12.02.1996р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] ; копія договору дарування від 11.11.2017р.; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 19.03.2012р.; копія інформаційної довідки (заповіти/спадкові договори) від 19.03.2012р.; копія свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія будинкової книги; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 29.12.2018р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачам на праві власності належить по ј частині житлового будинку [ADDRESS] , копія свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 12.02.1996р. 10.11.2017 року відповідачі передали позивачу у дар ѕ частини вищезазначеного житлового будинку шляхом фактичного передання нерухомого майна та правовстановлюючих документів на це майно. В той же день сторони уклали письмовий договір дарування та домовились, що після підписання договору посвідчать укладений договір дарування в нотаріальному порядку. Відповідачі передали позивачу у власність обумовлене ними нерухоме майно, а позивач прийняв його, тобто, позивач фактично вступив у володіння та користування цим майном. Таким чином, позивач користується спірним будинком з 2017 р. Однак, як з`ясувалось згодом відповідачі на момент укладання договору дарування не були власниками всього нерухомого майна. У відповідачів не було правовстановлюючих документів на їх ім`я на ј частину будинку, яка належала [PERSON] , померлої [INFO] . Спадщину після її смерті прийняли всі сторони по справі, шляхом проживання на день смерті із спадкодавцем, про що свідчить відмітка у паспорті сторін по справі. Тому, на вимогу позивача про належне оформлення договору в нотаріальному порядку, пояснили, що вони юридично не завершили оформлення спадщини, тому поки вони не може переоформити будинок. Про ці обставини позивачу не було відомо до укладання договору. Особисто відповідачі запевнили, що усі питання щодо оформлення документів вирішені. Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору дарування була досягнута угода по всіх істотних умовах, крім того відбулось повне виконання договору, а саме відповідачі передали позивачу нерухоме майно та документи на нього, а позивач прийняв майно, фактично вступив у володіння цим майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивача, тому є правові підстави визнати договір дарування нерухомого майна дійсним та визнати право власності на нерухоме майно за позивачем.

Outcome: approved