Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

В грудні 2019 року позивач фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором оренди № 1 від 01.08.2018 року на загальну суму 118181,92 грн., а також судові витрати в сумі 1182,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу є власником приміщення, площею 60,7 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Між позивачем та відповідачем 01.08.2018 року було укладено договір оренди № 1, відповідно до умов якого відповідач на праві оренди отримав зазначене приміщення терміном на 1 рік, тобто до 01.08.2019 р. Однак, в порушення умов п. 1.4 зазначеного договору, приміщення використовувалось відповідачем не за призначенням, як офісне приміщення, а як склад для збереження будівельних матеріалів. Відповідно до п. 3.1 договору, щомісячна плата за користування об`єктом нерухомості мала вноситись в грошовій формі. Незалежно від наслідків господарської діяльності, відповідач зобов`язався за кожний місяць користування нерухомістю сплачувати позивачу орендну плату в сумі 10500,00 грн. без ПДВ. Після закінчення терміну дії договору оренди та строку оренди, відповідач в порушення умов п. 2.1.8 договору, не передав позивачу приміщення та не звільнив його, в зв`язку з чим позивач має право вимагати від відповідача сплату неустойки в розмірі подвійної місячної плати за весь час прострочення. Крім того, в порушення п. 3.1 договору, відповідачем не здійснювалась оплата оренди з травня 2019 р., що складає суму в розмірі 31500,00 грн. Також договором передбачено, що відповідач має компенсувати позивачу вартість фактично спожитих комунальних послуг, які відносяться до об`єкту нерухомості, та які сплачуються позивачем за окремими договорами по встановленим тарифам, а також витрати позивача по оплаті послуг технічного обслуговування інженерного обладнання. Сторонами було обумовлено те, що вартість зазначеної компенсації не входить до складу орендної плати за користуванням приміщенням, і має оплачуватись відповідачем окремо, на підставі виставлених позивачем рахунків. Однак, відповідачем вартість комунальних послуг не оплачувалась, та за період з жовтня 2018 р. по травень 2019 р. утворилась заборгованість в сумі 22266,37 грн., яка була погашена позивачем та ці витрати мають бути стягнуті з відповідача. Позивач вказує, що за час оренди приміщення були зафіксовані пошкодження офісу та інвентарю, чим нанесені йому збитки в сумі 32000,00 грн., які також має компенсувати відповідач. Згідно із п. 5.5. договору, за несвоєчасну оплату платежів відповідач має сплатити на користь позивача неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки, встановленої НБУ від суми прострочених платежів за кожен день прострочення, що складає: за період з 01.05.2019 р. по 01.06.2019 р. при ставці НБУ 17,5 % річних суму в розмірі 312,12 грн.; за період з 01.06.2019 р. по 01.07.2019 р. при ставці НБУ 17,5 % річних та із 17.06.2019 р. 17,00 % річних суму в розмірі 302,05 грн.; за період з 01.07.2019 р. по 01.08.2019 р. при ставці НБУ 17,50 % річних суму в розмірі 308,38 грн. В порядку досудового врегулювання спору, позивач 21.08.2019 року направив відповідачу претензію, зокрема, із вимогами про сплату заборгованості на загальну суму 118188,92 грн., яка складається із: 63000,00 грн. - заборгованість за оренду з урахуванням неустойки (подвійної місячної оренди); 22266,37 грн. - компенсація за комунальні послуги; 922,55 грн. - пеня за несплату оренди; 32000,00 грн. - збитки за пошкодження приміщення. Однак, зазначена вимога відповідачем залишена без відповідного реагування, а тому позивач з огляду на неналежне виконання відповідачем умов договору та наявністю боргу, звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути зазначену заборгованість із відповідача на його користь в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.12.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач після відкриття провадження з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач з будь-якими клопотаннями, зокрема, про розгляд справи в порядку загального позовного провадження або в порядку спрощеного позовного провадження, однак, із повідомленням викликом сторін, - до суду не звертався. Відзив на позов та будь-які інші клопотання до суду зі сторони відповідача не надходили, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно із ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу є власником приміщення, площею 60,7 кв.м за адресою: [ADDRESS] . 01.08.2018 року між позивачем ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди № 1, відповідно до умов якого відповідач на праві оренди отримав зазначене приміщення терміном на 1 рік, тобто до 01.08.2019 р. Відповідно до п. 1.4 зазначеного договору, сторони узгодили те, що приміщення буде використовуватись для здійснення господарської діяльності - офісне приміщення. Відповідно до п. 3.1 договору, сторони домовились, що щомісячна плата за користування об`єктом нерухомості буде вноситись в грошовій формі, та незалежно від наслідків господарської діяльності, відповідач зобов`язався за кожний місяць користування нерухомістю сплачувати позивачу орендну плату в сумі 10500,00 грн. без ПДВ. Позивач зазначає, що після закінчення терміну дії договору оренди та строку оренди, відповідач в порушення умов п. 2.1.8 договору, не передав позивачу приміщення та не звільнив його, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було, а тому позивач за умовами договору має право вимагати від відповідача сплату неустойки в розмірі подвійної місячної плати за весь час прострочення. Крім того, в порушення п. 3.1 договору, відповідачем не здійснювалась оплата оренди з травня 2019 р., що складає суму в розмірі 31500,00 грн., та доказів належної сплати орендної плати відповідачем суду не надано. Також договором передбачено, що відповідач має компенсувати позивачу вартість фактично спожитих комунальних послуг, які відносяться до об`єкту нерухомості, та які сплачуються позивачем за окремими договорами по встановленим тарифам, а також витрати позивача по оплаті послуг технічного обслуговування інженерного обладнання. Сторонами було обумовлено те, що вартість зазначеної компенсації не входить до складу орендної плати за користуванням приміщенням, і має оплачуватись відповідачем окремо, на підставі виставлених позивачем рахунків. Однак, позивач зазначає, що відповідачем вартість комунальних послуг не оплачувалась, та за період з жовтня 2018 р. по травень 2019 р. утворилась заборгованість в сумі 22266,37 грн., яка була погашена позивачем на письмові вимоги-претензії експлуатуючої організації. Позивач вказує, що за час оренди приміщення були зафіксовані пошкодження офісу та інвентарю, чим нанесені йому збитки в сумі 32000,00 грн., які також має компенсувати відповідач, та доказів на спростування зазначених тверджень відповідачем також суду не надано. Згідно із п. 5.5. договору, за несвоєчасну оплату платежів відповідач має сплатити на користь позивача неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки, встановленої НБУ від суми прострочених платежів за кожен день прострочення, що складає: за період з 01.05.2019 р. по 01.06.2019 р. при ставці НБУ 17,5 % річних суму в розмірі 312,12 грн.; за період з 01.06.2019 р. по 01.07.2019 р. при ставці НБУ 17,5 % річних та із 17.06.2019 р. 17,00 % річних суму в розмірі 302,05 грн.; за період з 01.07.2019 р. по 01.08.2019 р. при ставці НБУ 17,50 % річних суму в розмірі 308,38 грн. Суд приймає до уваги наданий стороною позивача розрахунок розміру неустойки, та доказів на його спростування стороною відповідача суду надано не було, як і не було надано суду доказів належного виконання умов, укладеного між сторонами договору оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 01.08.2018 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди нерухомого майна № 1, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. Крім того, зазначений договір на час розгляду даного спору у встановленому законом порядку недійсним з передбачених законом підстав, не визнавався, та доказів зворотному матеріали справи не містять Слід зазначити, що згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;) зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Крім того, статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд вважає, що стороною позивача доведено розмір наявної заборгованості відповідача перед позивачем, яка розрахована у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та станом на 19.08.2019 року склала суму в розмірі 118188,92 грн., яка складається із: 63000,00 грн. - заборгованість за оренду з урахуванням неустойки (подвійної місячної оренди); 22266,37 грн. - компенсація за комунальні послуги; 922,55 грн. - пеня за несплату оренди; 32000,00 грн. - збитки за пошкодження приміщення. Вказаний розрахунок є вірним та відповідачем не спростований, а тому може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті. Крім того, слід звернути увагу на те, що в зв`язку з тим, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання передбачені умовами договору оренди, зокрема, по сплаті орендної плати за користування об`єктом та інших платежів, позивач 21.08.2019 року надіслав відповідачу претензію з вимогою сплати заборгованості на загальну суму 118188,92 грн. Разом з тим, відповідач, отримавши зазначену претензію 22.08.2019 року, її вимоги не виконав та заборгованість перед позивачем не сплатив. Згідно із ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи знайшли своє об`єктивне підтвердження обгрунтування позову, та стороною відповідача доводи позивача спростовані не були, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1182,00 грн.

Outcome: approved