Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

в грудні 2020 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Печерської районної державної адміністрації у м. Києві, Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо невиконання зобов`язання по забезпеченню житлом [PERSON] . А також просила зобов`язати Київську міську раду в особі Київської міської державної адміністрації негайно надати житлове приміщення для проживання згідно норм, встановлених законодавством України та зобов`язати виконати рішення за цим позовом негайно. Позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 28.01.1988 року вона у складі сім`ї з чотирьох осіб, як потерпілі у зв`язку з аварією на ЧАЕС, перебуває на квартирному обліку для поліпшення житлових умов. З 01.11.1994 року рішенням Деснянської районної ради в м. Києві її зараховано до контрольного списку працівників, які потребують отримання службового житла. Однак на даний час службове житло їй не було надано, що є порушенням її прав та інтересів. Крім того, у позові зазначено, що Київською міською радою було порушено вимоги ст.ст. 11, 202, 207, 626, 629 ЦК України, ст.ст. 21, 23, 24 КЗпП України, ст.ст. 31, 39, 118 ЖК УРСР, п.п. 2, 11, 12,14, 15, 25 Положення «Про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в УРСР», затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37, п. 9 Постанови виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 30.04.1991 року №234, оскільки під час перебування позивача у трудових правовідносинах з Державним комунальним підприємством Ватутінського та Печерського району м. Києва, Київська міська рада в особі Київської міської державної адміністрації не виконала своїх зобов`язань згідно із затвердженим списком на отримання службового житла по забезпеченню її приміщенням, а саме не надала їй житлове приміщення для проживання та не орендувала для неї житло. Після звільнення з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Печерськжитло», відповідач також не виконав зобов`язання по забезпеченню її житлом для постійного проживання або виплати грошової компенсації за належне їй жиле приміщення. Позивачка також зазначила у позові, що суб`єкт владних повноважень в особі Київської міської державної адміністрації, Печерської районної державної адміністрації в м. Києві у відповідях на її звернення, посилаючись на велику чергу на службові приміщення і обмежене фінансування, намагається ухилитись від виконання своїх обов`язків щодо забезпечення житлом її та членів її сім`ї. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 23.02.2021 року на адресу суду від третьої особи [PERSON] надійшли пояснення, в яких останній, посилаючись на норми ст.ст. 1, 31, 39, 61 ЖК УРСР, ст. 47 Конституції України, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», просив задовольнити позов [PERSON] 24.02.2021 року на адресу суду надійшли відзиви на позовну заяву від Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київської міської ради та Київської міської державної адміністрації, в яких відповідачі заперечували проти позову, вказавши, що станом на 12.02.2021 року [PERSON] із сім`єю, які перебувають на квартирному обліку в Печерській районній в м. Києві державній адміністрації по обліковій справі №9278 з 28.01.1988 року в позачергових списках за категорією «потерпілі ЧАЕС 1 категорії,знаходиться в наступній черзі, а саме: загальна черга (район/місто) - 346/8959; позачергова (район/місто) - 131/4453; за категорією обліку «потерпілі ЧАЕС 1 категорії» (район/місто) -22/1172. Відповідачі також зазначили, що особи, включені до списку черговиків, користуються однаковими правами, надання будь-яких переваг в залежності від підстав включення до нього та інших обставин законодавством не передбачено, оскільки надавши позивачу житлову площу позачергово, будуть порушені вимоги ст. 43 ЖК України, а також права інших громадян, які зараховані на квартирний облік раніше по цій же пільговій категорії. 25.02.2021 року на адресу суду від позивачки надійшла відповідь на відзив відповідача Київської міської державної адміністрації, в якій, посилаючись на п.п. 41, 42 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, зазначила, що громадянам, які перебувають на обліку у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, у випадках, коли вони забезпечуються жилим приміщенням підприємствами за місцем роботи, жилі приміщення надаються згідно з контрольними списками, який ведеться за місцем їх роботи у порядку черговості, при цьому громадянам, які перебувають на квартирному обліку на підприємстві, в установі, організації та у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, жилі приміщення надаються там, де раніше настала черговість на їх одержання. Вказала також, що вона перебувала на обліку у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів та відповідно з контрольним списком підприємства чекала своєї черги для отримання жилого приміщення від підприємства. 17.03.2021 року на адресу суду від Печерської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач свої заперечення проти позову обґрунтував тим, що на даний час черга для поліпшення житлових умов для сім`ї [PERSON] не підійшла, а отже, відсутні правові підстави для забезпечення житлом родини позивачки. Оскільки службове жиле приміщення надається працівникам на час виконання ними обов`язків, які потребують проживання в такому приміщенні, то позивачка на цей час вийшла на пенсію та не займає посаду, яка передбачає надання службового житла. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.03.2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті. Позивачка, відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені в установлений законом порядок, просили розглядати справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 47 Конституції України гарантує. що кожен має право на житло. Громадянам України, які відповідно до закону потребують соціального захисту, соціальне житло надається безоплатно. Частиною 1 ст. 5 ЖК УРСР встановлено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст.9 ЖК УРСР). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності віднесені до виключної компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Згідно норм ст. 51 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Також ст. 15 ЖК УРСР встановлено, зокрема, що виконавчі комітети міських Рад здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради, видають ордери на жилі приміщення. Частинами 1, 3, 4 ст. 43 ЖК УРСР передбачено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень). Виходячи із змісту ст. 46 ЖК УРСР вбачається, що поза чергою жиле приміщення може надаватися у випадках, передбачених чинним законодавством України. Громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку. Так, відповідно до п. 10 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1, надається така пільга як позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Разом з тим, порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 № 470. Відповідно до п.п. 1 п. 39 зазначених Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючих право першочергового отримання цих приміщень. Підпунктом 3 п. 38 згаданих Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено. Суд погоджується з доводами позивачки, що вона має право на позачергове отримання житла у відповідності до вимог п. 10 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки позивач [PERSON] із сім`єю у складі 4 осіб перебуває на квартирному обліку в Печерській районній в м. Києві державній адміністрації по обліковій справі № 9278 з 28.01.1988 року в позачергових списках за категорією «потерпілі ЧАЕС 1 категорії». Із наявної в матеріалах справи довідки від 12.02.2021 року вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в наступних чергах, а саме: загальна черга (район/місто) - 346/8959; позачергова (район/місто) - 131/4453; за категорією обліку «потерпілі ЧАЕС 1 категорії» (район/місто) -22/1172 (а.с. 193 т.1) . Однак, стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів, у відповідності до вимог ст. ст. 77, 78 ЦПК України, що вона має переважне право на отримання житла перед іншими громадянами з таким самим статусом та перебувають у черзі на отримання житла і які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, або, що надійшла її черга на отримання житла у відповідності до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». А відтак, позивачка має право на позачергове отримання житла у відповідності до вимог п. 10 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але в порядку черги і після того, як будуть забезпечені житлом інші особи, які перебувають у списку осіб, які мають право на позачергове одержання житла перед нею, що узгоджується положенням ст. 43 ЖК УРСР. Верховний Суд у своїй постанові від 16.11.2020 року у справі N 344/16215/17 прийшов до висновку, що надання житлового приміщення позивачу раніше, ніж його отримають особи, що поставлені на квартирний облік перед ним у черзі, суперечитиме вищезазначеним нормам щодо черговості надання житла. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом України у постановах від 02 жовтня 2013 року N 6-87цс13, від 04 червня 2014 року N 6-50цс14, від 03 червня 2015 року N 6-390цс15, а також у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі N 712/4259/17 (провадження N 61-15146сво18). На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позивачкою не доведено порушень її житлових прав, оскільки судом встановлено, що позивачка дійсно перебуває у списку осіб, що перебувають на першочерговій черзі по отриманню житла. Підстави для сумніву у вказаних списках відсутні. Однак, будь-яких належних та допустимих доказів порушення порядку взяття громадян на квартирний облік, зняття з обліку і надання громадянам жилих приміщень з порушенням визначеної черговості, - позивачкою надано не було. З приводу доводів позивачки щодо надання їй службового приміщення, слід зазначити наступне. Відповідно до п. 2 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року N 37,службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця). Враховуючи, що службові жилі приміщення надаються відповідним працівникам на час виконання ними обов`язків, які потребують проживання в такому приміщенні, а позивачка на час звернення до суду не займає посаду, яка передбачає надання службового житла, - правові підстави для надання [PERSON] житлового приміщення, що має статус службового житла - відсутні. А надані позивачем копії відповідних розпоряджень Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про виключення з числа службових квартир та надання їх іншим особам (т.1 а.с.54 - 73), а також надані копії медичних документів щодо стану здоров`я позивача, - не спростовують вищевказаних висновків суду. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, щодо обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд також враховує висновки, які зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та не ґрунтуються нормах чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України, з врахуванням тієї обставини, що в задоволенні позову відмовлено, тому судові витрати в даному випадку покладені на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed