Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Відповідач [PERSON] повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи рекомендованими повідомленнями, за отриманням яких і в судові засідання не зявився. Позивач [PERSON], в судовому засіданні, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг у розмірі 67\~534,00 гривень, інфляційні збитки у розмірі 54\~308, 34 гривні та проценти річних у розмірі 5\~627, 70 гривень. Суд заслухавши позивача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача [PERSON], що підтверджується дослідженими в судовому засіданні поясненнями відповідача [PERSON], які він давав в Рівненському відділі поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області по заяві [PERSON], позивач [PERSON], по усній домовленості з [PERSON], поставляв відповідачу [PERSON] ковбасні вироби для реалізації останнім, які [PERSON] купував у свого швагра. З позовної заяви і пояснень в судовому засіданні [PERSON] слідує, що він неодноразово поставляв ковбасні вироби [PERSON], за що останній з ним розраховувався, однак суму в розмірі 67\~534,00 гривні відмовився повертати, тому що гроші від своїх контрагентів за товар він не отримав, оскільки контрагенти товар йому повернули, який зіпсувався. З досліджених в судовому засіданні пояснень [PERSON] слідує, що між ним і [PERSON] була усна домовленість, що товар який він не реалізує, [PERSON] забирає у нього, і розраховувався він за товар з [PERSON] після реалізації товару. З останньої партії товару у нього залишився непроданий товар, який [PERSON] не забрав, пославшись на брак часу, і товар у нього зіпсувався, який він викинув. За останню партію товару він сплатив [PERSON] 61\~000,00 гривень, з чим [PERSON] спочатку погодився, але через деякий час почав вимагати у нього ще 67\~000,00 гривень. Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Система договірних звязків при укладанні договору поставки зазвичай є складною. Тому постачальником не завжди виступає власник (виробник) майна, що є предметом поставки, ним може бути і посередник, який реалізує покупцеві товар з метою одержання прибутку. Сторонами в договорі поставки є постачальник і покупець, до яких законодавець висуває певні вимоги. Так постачальник має обовязково займатися підприємницькою діяльністю. Що ж до покупця, то він може використовувати придбаний ним товар як у підприємницькій діяльності, так і з іншою метою, але така мета має бути відмінною від особистого (сімейного, домашнього та ін.) використання. З пояснень позивача [PERSON] слідує, що він не займався підприємницькою діяльністю, а відповідач [PERSON] займався, але з дослідженого в судовому засіданні протоколу пояснень [PERSON] слідує, що він безробітний, тобто позивач [PERSON] в даному випадку не може бути постачальником товару, тому що він не займався підприємницькою діяльністю. Не може бути позивач [PERSON] і продавцем товару, тому що відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець, яким також не є відповідач [PERSON], приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, що не відбувалося між сторонами по справі. Відповідно до ст. 208, 206 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами; правочини між юридичною та фізичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 ЦК України, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 ЦК України, інші правочини щодо яких встановлена письмова форма. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних коштів, тобто між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] існували усні домовленості по реалізації товару, які не передбачені чинним ЦК України. Крім того, ніяких письмових доказів по асортименту, кількості, ціні товару, розрахунках за товар позивач не надав суду, крім ксерокопій його особистих записів, які відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України не є належними та допустимими, як і досліджена в судовому засіданні ксерокопія протоколу пояснень [PERSON] Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За вище названих обставин позовні вимоги позивача [PERSON] до задоволення не підлягають за недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed