Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

В жовтні 2016р. позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості в розмірі 41105,15 грн.; судовий збір у розмірі 1921,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19 квітня 2016р. між сторонами було укладено договір позики № 32404 (далі по тексту - договір), відповідно до якого позивач, як позикодавець зобов`язується надати відповідачці, як позичальникові на умовах, що передбачені цим договором грошові кошти в позику в сумі 950,0 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою; позика надається на 15 днів але в будь - якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Станом на день подання позову відповідачка взяті на себе зобов`язання по договору не виконала, у зв`язку з чим у останньої згідно умов договору виникла заборгованість в сумі 41105,15 грн., а тому позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019р. відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду. До судового засідання стороною позивача, в особі уповноваженого представника до суду було подано клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка, про час і місце судового розгляду оповіщалася у встановленому законом порядку, за місцем своєї реєстрації, у судове засідання не з`явилася, про поважність причин неявки суд не повідомляла та не просила розглядати справу у її відсутність, свого представника до суду не направила, у встановлений судом в ухвалі про призначення справи до розгляду строк, відповідачка відзив на позов не подала. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, та за одночасним існуванням всіх обставин, що передбачені у ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступник підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 15 січня 2016р. між сторонами було укладено договір, відповідно до п. 1.1. якого позивач, зобов`язується надати відповідачці, на умовах, що передбачені цим договором грошові кошти в позику в сумі 950,0 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою; позика надається на 15 днів але в будь - якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором (п. 1.2, 1.3 договору). За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 7.1. договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у вигляді позики відповідачем (далі по тексту - Правила), що регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1.5 договору, нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30,0 грн. за перший день користування позикою; - 1,9 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п. 1.2. цього договору; - 3,8 % від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2. цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. У відповідності до п. 11.7 Правил, у разі прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості більш ніж на три банківських дня, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю проценти за користування позикою., які нараховуються у розмірі 4,5 % в день від суми позики до дня повного погашення, але у будь-якому випадку не більше 100 календарних днів. Відповідно до ст. ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачкою умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Оскільки відповідачка у встановлені договором строки та обсяги повернення кредитних коштів не здійснила, згідно розрахунків позивача станом на 13 травня 2019р. утворилась заборгованість в сумі 41105,15 грн., яка складається із: суми позики в розмірі 950,0 грн., заборгованості по процентам за користування позикою; 20227,95 грн. - заборгованість по відсоткам; 19927,2 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем. У спростування зазначеного будь-яких доказів відповідачкою суду не надано. За положеннями ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис ч. 1 ст. 1048 ЦК України, про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку, на який надається позика. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018р. у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18; від 04 липня 2018р. у справі № 310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18; від 31 жовтня 2018р. у справі №202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить д висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 950,0 грн. - основного боргу; 282,7 грн. заборгованість по відсоткам за період часу з 15 по 29 січня 2016р. включно. Решта заявлених вимог не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921,0 грн.

Outcome: partial