Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

В грудні 2014р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-5) до відповідача [PERSON], в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про зміну позову(а.с. 24-26): стягнути з відповідача на свою користь суму боргу - 2382210,0 грн.; 3,0 % річних - 228104,77 грн.; пеню -139865,1 грн.; інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 693635,66 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 березня 2011р. між сторонами було укладено договір позики грошових коштів (далі по тексту - договір позики), за яким позивачем було надано відповідачу позику в розмірі 2382210,0 грн., яку останній зобов'язувався повернути до 31 грудня 2011р. У встановлений строк відповідач отримані в борг грошові кошти не повернув, продовжує ними користуватися, а тому позивач вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права, і просив суд стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену суму заборгованості. В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, з урахуванням поданої заяви про зміну позову, просила суд позов задовольнити, в подальшому представником було подано заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судові засідання не з'являвся, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавалися. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 16 березня 2011р. між сторонами було укладено договір позики, відповідно до п. 1, 2, 4 якого, позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти у сумі 2382210,0 грн. строком до 31 грудня 2011р. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачем зобов'язання за договором позики не були виконані, прострочено виконання грошового зобов'язання, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 2382210,0 грн.; 3,0 % річних - 228104,77 грн.; інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 693635,66 грн. підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 139865,1 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню, враховуючи п. 15 договору позики, положення ст. ст. 549, 627, 638 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, судовий збір у розмірі 3654,0 грн.

Outcome: partial