Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

В вересні 2015 року ПАТ «[PERSON] Аваль» предявило позов до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що 18 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», назву якого було змінено на Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», що стверджується витягом із Статуту, та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/4047/82/38404 на суму 10\~000 доларів США під 14% річних строком на 120 місяців із датою остаточного погашення кредиту 18 березня 2018 року на споживчі цілі. Надання кредитних коштів [PERSON] підтверджується випискою по рахунку на дату видачі кредитних коштів, валютним меморіальним ордером №OJC145208 від 18 березня 2008 року. В порушення вимог ст. 9 п. п. 9.1, 9.2 кредитного договору свої грошові зобовязання за кредитним договором у виді здійснення щомісячних обовязкових платежів згідно сум та в строки, передбачені графіком погашення, відповідач припинив виконувати належним чином, оскільки починаючи із січня 2015 року відповідач кожен місяць допускав прострочення обовязкових щомісячних платежів, у звязку із чим 18 травня 2015 року йому було направлено вимогу про дострокове виконання зобовязання за кредитним договором за вих. №114-0-0-00/15-31724, яка отримана ним 28 травня 2015 року, однак заборгованість погашено не було. Станом на 16 липня 2015 року загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором №014/4047/82/38404 від 18 березня 2008 року 4\~679,07 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 103\~441,52 гривень, яка складається із: - 3\~804,28 доларів США (84\~102,29 гривень) заборгованості за кредитом; - 350,59 доларів США (7\~750,59 гривень) заборгованості за відсотками; 524,20 доларів США (11\~588,64 гривень) пені. У звязку з цим позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість згідно кредитного договору в розмірі 4\~679,07 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить103\~441,52 гривень та суму сплаченого ним судового збору 1\~034,42 гривень. Відповідач [PERSON] в січня 2016 року предявив зустрічний позов до позивача ПАТ «[PERSON] Аваль», треті особи - Інспекція з питань захисту прав споживачів у Закарпатській області, Реєстраційна служба Хустського районного управління юстиції, в якому просив визнати кредитний договір №014/4047/82/38404 від 18 березня 2008 року недійсним з моменту його укладення; зобовязати приватного нотаріуса Реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку , а саме щодо належного йому нерухомого майна, яким є квартира [ADDRESS]; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та односторонню реституцію зобовязавши ПАТ «[PERSON] Аваль» повернути йому за зустрічним позовом сплачені по кредитному договору відсотки, пеню, штрафні санкції, комісії, тощо. В обґрунтування вимог зустрічного позову [PERSON] вказував, що наданий позивачем «Рахунок» є складеним за формою не передбаченою законодавством та зазначені в ньому дані не підтверджені жодними належними доказами, містять недостовірну інформацію. Валютний меморіальний ордер №OJC145208 від 18 березня 2008 року, який міститься у справі, не відповідає вимогам закону щодо підписання меморіального ордеру виконавцем, особою, що перевірили меморіальний ордер та головним бухгалтером, оскільки в ньому стоїть підпис невстановленої особи, що дає підстави вважати про не надання кредиту позичальнику, крім того, йому як позичальнику не було надано даний меморіальний ордер на одержання грошей. Також [PERSON] стверджував, що згідно вимог п 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, споживачу не було надано таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки. АТ ««[PERSON] Аваль» не мало права на видачу йому кредиту в іноземній валюті, як резиденту України без індивідуальної ліцензії НБУ, надавши який в доларах США, допустило порушення ст. 99 Конституції України, ст. 524 ЦК України, ст. 3 декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. ст. 6, 7 Постанови Національного банку України №200 від 30.05.2007 року «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України». Крім того, використання іноземної валюти, а саме доларів США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесенням в кредитний договір умови, яка є дискримінаційною, значно погіршує становища споживача в порівнянні із надавачем фінансових послуг, що відповідно до п. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» надає право вимагати визнання в цілому кредитного договору недійсним. Крім того, відповідач вказував, що з моменту підписання кредитного договору позичальника поставлено в невигідне та таке, що порушує його права становища, оскільки згідно з його умовами, банк в односторонньому порядку залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку, а також залишив за собою право в разі незгоди позичальника чи взагалі без його згоди, вимагати повернення всієї суми кредиту, чим було допущено порушення вимог ст. 525 ЦК України при укладенні кредитного договору, що є підставою для визнання його недійсним. [PERSON] також зазначає, що при визнанні недійсним договору споживчого кредиту в іноземній валюті втрачають своє правове значення і інші правочини, укладенні на виконання недійсного договору, якими можуть бути договори поруки, застави, іпотечні договори та інші способи забезпечення виконання зобовязань. Рішенням Хустського районного суду від 12 жовтня 2016 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено. На це рішення ПАТ «[PERSON] Аваль» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення місцевого суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «[PERSON] Аваль» та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, стягнути з відповідача на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. Апелянт вказує на те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. В частині відмови у задоволенні зустрічного позову рішення місцевого суду було оскаржено відповідачем [PERSON], в інтересах якого діє представник [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 04 листопада 2016 року справу було повернуто до суду першої інстанції, оскільки до апеляційної скарги не додано квитанцію про сплату судового збору. Хустський районний суд склав акт про те, що при розкритті поштового конверту, який надійшов від [PERSON] не виявилося вказаних в додатку документів, а саме квитанції про сплату судового збору. Після повернення справи з суду першої інстанції, ухвалою апеляційного суду від 23 листопада 2016 року апеляційну скаргу [PERSON], в інтересах якого діє представник [PERSON], було залишено без руху по причині несплати судового збору та ухвалою цього ж суду від 23 грудня 2016 року у звязку із не усуненням недоліків апеляційної скарги, визнано неподаною та повернуто апелянту. В судове засідання в апеляційній інстанції сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, справу було розглянуто без їх участі відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України. Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В даній справі в частині первісного позову висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам та вимогам закону. Так, згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 2 цієї статті договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №014/4047/82/38404 від 18.03.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10 000 доларів США під 14% річних строком на 120 місяців із датою остаточного погашення кредиту 18 березня 2018 року на споживчі цілі та згідно п. 2.1 кредитного договору зобовязувався повернути банку суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісію згідно умов договору та тарифів банку, а також виконати інші обовязки згідно з цим договором. Банк умови кредитного договору виконав, надавши відповідачу [PERSON] кредит, що підтверджується випискою по рахунку на дату видачі кредитних коштів, валютним меморіальним ордером №OJC145208 від 18 березня 2008 року. З позовної заяви, додатків до неї та наданої до суду першої інстанції під час розгляду справи представником позивача виписки з особового рахунку [PERSON], слідує, що взяті не себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів у відповідності до строків зазначених у кредитному договорі [PERSON] виконував не в повному обсязі, в звязку з чим виникла заборгованість перед банком за кредитом. В порушення вимог ст. 9 п. п. 9.1, 9.2 кредитного договору свої грошові зобовязання за кредитним договором у виді здійснення щомісячних обовязкових платежів згідно сум та в строки, передбачені графіком погашення, відповідач припинив виконувати належним чином, оскільки починаючи із січня 2015 року відповідач кожен місяць допускав прострочення обовязкових щомісячних платежів, що підтверджується наданим позивачем письмовим детальним розрахунком, що містить опис як планових погашень (відповідно до умов договору), так і фактичних (т. 1, а. с. 7). У звязку із чим 18 травня 2015 року відповідачу було направлено вимогу про дострокове виконання зобовязання за кредитним договором за вих. №114-0-0-00/15-31724, яка отримана ним 28 травня 2015 року, однак заборгованість погашено не було (т. 1, а. с. 27). Станом на 16 липня 2015 року загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором №014/4047/82/38404 від 18 березня 2008 року дорівнює 4\~679,07 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 103\~441,52 гривень, яка складається із: - 3\~804,28 доларів США (84\~102,29 гривень) заборгованості за кредитом; - 350,59 доларів США (7\~750,59 гривень) заборгованості за відсотками; 524,20 доларів США (11\~588,64 гривень) пені. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами. Відмовляючи позивачу в задоволенні позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із відсутності належних доказів порушення відповідачем [PERSON] умов кредитного договору (т. 2 а. с. 36). Однак, колегія суддів не може погодитися з цим висновком, виходячи із наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Зібрані у справі докази суд оцінює відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, а результати оцінки відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви, їх прийняття чи відмови у прийнятті. У даній справі факт порушення чергових платежів доведено вказаними вище доказами. Крім того, колегія звертає увагу й на те, що частково ці ж дані узгоджуються з даними, які вказав відповідач у письмовому клопотанні з додатками ( т. 1 а. с. 239-250). Оцінивши ці докази у сукупності та взаємозвязку колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, не охоплено апеляційною скаргою та при таких обставинах у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його перевірки. Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог ПАТ «[PERSON] Аваль» про дострокове стягнення заборгованості підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення заборгованості із відповідача [PERSON] Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При зверненні до суду з позовом та апеляційною скаргою ПАТ «[PERSON] Аваль» було сплачено судовий збір відповідно в сумі 1034,42 гривень та 1137,86 гривень, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль». Враховуючи викладене,

Outcome: approved