Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

В вересні 2016 р. [PERSON], звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що є власником земельної ділянки, розташованої на території Верхівнянської сільської ради Ружинського району та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку. Вказанна земельна ділянка знаходяться в користуванні у відповідача відповідно до договору оренди землі, укладеного 03.02.2015 р. від її імені з ТОВ « Аграрні системні технології «. Однак зазначений договор оренди вона не підписувала і не доручала іншій особі підписувати його. З вказаних підстав позивачка просить суд визнати договор оренди землі недійсним, витребувати у відповідача та повернути її земельну ділянку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з вказаних в позовній заяві підстав, а саме : тому, що вона не підписувала оспорюванний договор оренди землі. Не заперечує, що отримувала орендну плату за користування її земельною ділянкою, однак не знала, що вказана орендна плата виплачувалась саме по оспорюваному договору оренди землі. Представник відповідача ТОВ « Аграрні системні технології «, в судове засідання зявився в задоволенні позову просив відмовити так як відповідач отримував орендну плату. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватись цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до ст.ст.14,16,18,19 Закону України Про оренду землі від 06.10.1998р. (з наступними змінами та доповненнями) договір оренди землі укладається у письмовій формі і набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов та державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності з моменту його державної реєстрації. Частиною 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підстави визнання недійсним договору оренди землі, передбачені частиною 2 статті 15 За-кону України «Про оренду землі».. Крім того, ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є не-додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені час-тинами 1,3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Тобто, зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання вимоги, передбаченої ч.3 ст.203 ЦК України, щодо того, що волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 881029 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3, 0189 га розташованої на території Верхівнянської сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 03 лютого 2015 року між [PERSON] та ТОВ « Аграрні системні технології « було укладено договір, відповідно до якого в оренду відповідачу передавалася вищевказана належна позивачці земельну ділянку. На вказаному договорі є підписи сторін і він зареєстрований у реєстраційний службі Ружинського районного управління юстиції Житомирської області за № 19889057 від 10.03.2015 року. Як вбачається з пояснень позивачки [PERSON], наданих в судовому засіданні, а також з висновку експерта № 968/1116-1118/17-25 від 16.11.2017 р. підпис в договорі ореди землі від 03.02.2015 року, акті приймання -передачі земельної ділянки від 03.02.2015 року, акті визначення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) від 03.02.2015 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. Доказів того, що позивачка надавала повноваження іншій особі на підписання від її імені оспорюваного договору оренди землі відповідач суду не надав. Оскільки не підписання орендодавцем договору оренди землі та не надання повноважень на його укладення й підписання іншій особі свідчить про відсутність у останнього воле виявлення на укладення цього договору, а сам договір за таких обставин, виходячи з положень пе-редбачених ч.1 ст.215 ЦК України, підлягає визнанню недійсним у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч.3 ст.203 цього Кодексу. Наслідком визнання правочину недійсним є обов'язок кожної із сторін повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, що передбачено ч.2 ст.216 ЦК України. На підставі вказаного, позовні вимоги підлягають задоволенню, З врахуванням зазначеного, суд визнає недійсним оспорюваний договір оренди землі і витребовує належну позивачці земельну ділянку у відповідача ТОВ « Аграрні системні технології. З врахуванням того, що жодного доказу того, що [PERSON] надавала доручення іншій особі на вчинення оспорюваного правочину суду надано не було, суд вважає безпідставними посилання відповідача ТОВ « Аграрні системні технології « на норми ч.1 ст.241 ЦК України як на підставу відмови у задоволенні позову. Отримання позивачкою орендної плати не свідчить про те, що вона знала чи повина була знати про порушення свого права, а саме про те, що від її імені невідомою особою було укладено оспорюваний договір оренди землі. З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги , визнаючи оспорюваний договір оренди землі недійсним та зобов'язуючи юридичну особу, яка фактично використовує на даний час спірну земельну ділянку, повернути власнику земельну ділянку, яка була отриманна орендодарем по зазначеному договору. Відповідно до ст.133 ЦПК України з відповідача ТОВ « Аграрні Системні Технології на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, понесені нею по справі.

Outcome: approved