Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Виконавчий комітет Вінницької міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що будинок [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади м.Вінниці, який обслуговує ПП «Бокуд». Квартира [ADDRESS] у цьому будинку не приватизована, квартиронаймач [PERSON] померла [INFO] . У даній квартирі зареєстровані відповідачі по справі, однак в ній не проживають, договір найму з ними не укладався. З посиланням на положення ст.71,72 ЖК України, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житлом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2020 року справа прийнята до розгляду та відкрите загальне позовне провадження. Відповідачі, отримавши позовну заяву, правом відзиву не скористалися. Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року та від 03 лютого 2021 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до Протоколу судового засідання) в судове засідання викликані як свідки [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , витребувана інформація з КНП «ЦПМСД» №1 про надання відповідачам медичної допомоги за місцем реєстрації. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року суд витребував інвентаризаційну справу на будинок [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, вказуючи, що вона створила сім`ю та проживає зі своїм чоловіком по [ADDRESS] близько 10 років, залишилася зареєстрована за адресою спірного житла, оскільки чоловік не бажає її зареєструвати у своєму помешканні. Разом з тим зазначає, що її брат та сестра з племінником проживають за цією адресою, те, що вони зловживають спиртними напоями та не підтримують приміщення в належному стані не є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування. Коли в одній із кімнат були розбиті вікна, вони мешкали в іншій кімнаті, наразі вона їм допомогла та оплатила встановлення вікон та дверей. Також вказує, що її сестра [PERSON] хвора та не може ходити. Про те, що потрібно переукладати договір найму після смерті матері вона не знала. Відповідач [PERSON] заперечував щодо задоволення позовних вимог, вказуючи, що після звільнення з місць позбавлення волі, проживає в цьому помешканні, деякий час проводить в селі, так як там має неофіційну роботу та є спадщина, що залишилася від діда з бабою. Квартиру вже привели в жилий стан, а чому сусіди скаржаться йому не відомо. Відповідач [PERSON] також заперечував щодо задоволення позову, вказуючи, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи, коли його мати [PERSON] перебувала в місцях позбавлення волі він проживав у тітки [PERSON] (відповідача по справі). Після повернення матері вони мешкають в спірній квартирі, його мати хвора, не може ходити, з ними проживає співмешканець матері та [PERSON] . На період коли в одній кімнаті не було вікон, вони мешкали в іншій. [PERSON] оплатила їм встановлення вікон та дверей. Іншого житла у них не має. Наголошував, що ніхто з мешканців будинку не заходив в їхню квартиру, в квартирі вже прибрано. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, за повідомленням відповідачів вона хворіє (не ходить) та не може з`явитися в судове засідання. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] вказувала, що після того як з`їхала співмешканка [PERSON] в квартирі почалися п`янки, сварки, виклики поліції. Після від`їзду співмешканки, остання зняла ванну, унітаз, а тому відповідачі в туалет ходять в кладовку, що знаходиться напроти кімнат (бачила [PERSON] та співмешканця [PERSON] ), двері не закривають, сморід неймовірний. [PERSON] в помешканні ніколи не бачила, [PERSON] бачить два рази в тиждень (виносить відро з фекаліями), [PERSON] не бачила давно, однак протягом дня вона на роботі, а тому в цей час не буває в своїй квартирі. Вказує, що в такому помешканні жити неможливо. Свідки [PERSON] та [PERSON] вказували, що давно знають цю сім`ю, часто заходять до них, працюють разом з чоловіком [PERSON] . В помешканні живуть [PERSON] з чоловіком та її син [PERSON] , а також [PERSON] . Останній, коли жив з дружиною, в кімнатах зробив ремонт. Після того, як остання з`їхала вона забрала двері, ванну, унітаз. Деякий час (невеликий проміжок часу) в одній кімнаті були розбиті вікна, вони всі проживали в іншій. [PERSON] допомогла поставити вікна та двері, зараз в кімнатах прибрано. Чому при обстеженні приміщення не зайшли в іншу кімнату, де знаходиться лежача [PERSON] , їм не зрозуміло. Свідок [PERSON] вказував, що він мешкає спільно з [PERSON] та її сином [PERSON] в цьому помешканні, з ними мешкає також [PERSON] . Дружина хвора, не ходить, в приміщенні навели порядок. Свідок [PERSON] показав, що коли в помешканні жила дружина [PERSON] все було добре. Після її від`їзду, в квартирі півроку не було дверей, вікон, ходить хто хоче, відповідачів там не бачив, мешканці будинку відгородилися від них, він не зміг би там жити. Свідок [PERSON] показала, що вона не хоче, щоб відповідачі жили в цьому помешканні, в помешкання постійно хтось ходить, туалету в них немає, під`їзд не закривається, вона не знає як вони там живуть, їх бачить рідко, в квартирі було звалище, постійно холодно, якби вони себе вели нормально, то ніхто б претензій не мав. Суд, вислухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності дійшов наступного висновку. Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, що склалися між сторонами у справі, стосовно користування громадянами житлом державного та громадського фонду, прав та обов`язків користувачів житлових приміщень, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми мешканцями, щодо порядку визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, які врегульовані відповідними нормами ЖК УРСР. Судом установлено, що гуртожиток по [ADDRESS] прийнятий до комунальної власності територіальної громади м.Вінниця ( рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 16 травня 2005 року №842 «Про затвердження актів приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади м.Вінниці житлового фонду, який перебуває на далансі ТОВ «Житлосервіс») та рішенням виконкому Вінницької міської ради від 19 лютого 2010 року за №2679 «Про надання дозволу на приватизацію кімнат в гутртожитках по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] ,23, [ADDRESS] та [ADDRESS] » вирішено залишити в статусі «гуртожиток», зокрема будинок по [ADDRESS] , та дозволено мешканцям приватизацію кімнат, а також зобов`язано керівників обслуговуючих організацій укласти договори найму житла з мешканцями гуртожитків. [ADDRESS] не приватизовані, доказів виконання обслуговуючого організацію вказаного вище рішення виконкому матеріали справи не містять. В помешканні [ADDRESS] згідно довідки ПП «Бокуд» від 20 січня 2020 №263 зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , особовий рахунок відкритий на [PERSON] , яка померла [INFO] . Особовий рахунок у зв`язку зі смертю наймача не переоформлений. Разом з тим, згідно з частиною 1 ст. 106 ЖК УРСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право в разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому члену сім`ї наймача. За даними Департаменту адміністративних послуг за вказаною адресою зареєсторавані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] за цією адресою не зареєстрований (а. с. 21-27). За даними УДМС у Вінницькій області місце реєстрація [PERSON] також не значиться ( а.с.32-33). Житлове приміщення 26,27 по [ADDRESS] розташоване на другому поверсі будинку та складається з двох кімнат площею 17,3 та 17,2 кв.м. До його складу також відноситься кладова, яка розміщена на цьому ж поверсі напроти цих кімнат. Суд звертає увагу, що житлове приміщення про визнання втратившими право користування яким заявлено позов, розташоване в будинку, який має статус гуртожитку. Наразі також звертає увагу, що оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», прирівняний до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71,72 ЖК УРСР, на що неодноразово звертав увагу Верховний Суд України. Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом на підставі ст.71,72 ЖК УРСР, посилається на акти відсутності відповідачів від 24.02.2020, 17.02.2020, 06.03.2020 та від 03.08.2020 про не проживання відповідачів по справі в цьому помешканні, проживання сторонніх осіб, розпивання сторонніми особами спиртних напоїв. Як\~слідує з\~повідомлення адміністрації\~«КНП ЦПМСД\~№1\~м.Вінниці»\~від 12\~лютого 2021\~року за\~№147,\~наданого на\~виконання ухвали\~суду за\~даними медичної\~документації,\~зокрема й\~електронної,\~ [PERSON] \~проживає за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~регулярно спостерігається\~сімейним лікарем,\~перебуває на\~диспансерному обліку,\~визнаний особою\~з інвалідністю\~ІІІ групи\~та протягом\~2020-2021\~звертався за\~медичною допомогою:\~27.02.2020\~-\~виклик бригади\~невідкладної допомоги\~за місцем\~проживання,\~13.07.2020,\~13.08.2020\~та 27.01.2021\~відвідував сімейного\~лікаря.\~ [PERSON] \~проживає за\~адресою: [ADDRESS] , 10.12.2020 зверталася за номером 103, виклик переадресований на невідкладну допомогу КНП ЦПМСД №1 м.Вінниці, надана медична допомога вдома. [PERSON] за допомогою не звертався. Розглядаючи заявлені вимоги до відповідачки [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщення на підставі ст.71, 72 ЖК УРСР, суд бере до уваги, що відповідач [PERSON] в приміщенні 26,27 по [ADDRESS] не проживає, не заперечує цього і сама відповідач. Наразі як установлено судом вона створила сім`ю та постійно проживає (більше 10 років) у [ADDRESS] в помешканні свого чоловіка, що підтверджено нею у судовому засіданні. Стаття 71 ЖК УРСР\~встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У\~справах про\~визнання наймача\~або члена\~його сім`ї\~таким,\~що втратив\~право користування\~жилим приміщенням\~(стаття\~71\~ЖК УРСР),\~необхідно з`ясовувати\~причини відсутності\~відповідача понад\~встановлені строки\~(\~п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»). Відповідно до ч. 2\~ст. 71 ЖК УРСР\~жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років\~протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період\~протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в медичних закладах або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми\~на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в медичних закладах, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування;4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу\~протягом усього часу виконання таких обов`язків;5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги\~протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі\~протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі\~протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Таким чином до предмету доказування входить встановлення як відсутність особи у жилому приміщенні поза строком у шість місяців, так причини такої відсутності. Згідно ч.2 ст. 107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» відповідно до статті 107 ЖК УРСР наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Тобто, факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК УРСР). Як\~установлено судом,\~про що\~вказувалося вище, [PERSON] вибула із зареєстрованого місця проживання до іншого місця проживання та постійно відсутня за зареєстрованою адресою, а тому суд дійшов висновку, що підстави для визнання її такою, що втратила право користування на підставі ст.72 ЖК УРСР відсутні, про визнання ж її такою, що втратила право користування приміщень з підстав, передбачених ст.107 ЖК УРСР, позивач не звертався. Щодо відповідачів [PERSON] та [PERSON] , то позивач, обґрунтовуючи їх відсутність за місцем реєстрації, посилається на акти відсутності осіб. Наразі, як слідує з повідомлення адміністрації «КНП ЦПМСД №1 м.Вінниці» від 12 лютого 2021 року за №147, відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , та протягом 2020-2021 року зверталися за місцем проживання за медичною допомогою, така допомога надавалася й безпосередньо за місцем їх проживання, в тому числі із викликом невідкладної допомоги. При цьому суд також звертає увагу, що поштова кореспонденція направлена судом на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] отримана ними. Іншого житла у відповідачів не має, матеріали справи жодного доказу щодо цього не містять. Їхнє проживання в цьому приміщенні також підтверджене свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При цьому свідок [PERSON] також вказувала,\~що періодично\~бачить [PERSON] \~та іноді\~бачить [PERSON] . Щодо показань інших свідків зі сторони позивача, то їхні твердження спростовуються інформацією медичного закладу. При цьому суд звертає увагу, що свідки, висловлювали свою думку про неможливість проживання в антисанітарних умовах та вказували на спосіб життя відповідачів, однак жоден із них не зазначив, що заходив в житлове приміщення 26,27 та не спростували доводів відповідачів про їх проживання в одній із кімнат, що було пов`язане з відсутністю певний час вікон в іншій кімнаті. Не підтверджують факту не проживання відповідачів й фотозображення частини цього помешкання, які лише вказують на стан помешкання. Суд звертає увагу, що відповідачі зловживають спиртними напоями, утримують в антисанітарному стані своє помешкання, приміщення кладової, їх житло відвідують й інші особи, певний час в одній із кімнат не було вікон, а двері лише прихилялися, що створює значні незручності для інших мешканців гуртожитку, однак вказані обставини не є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщення з підстав, передбачених ст.71,72 ЖК УРСР, а з інших підстав позивач до суду не звертався. Наразі суд відмічає, що не заперечується сторонами, що на час розгляду справи в приміщенні встановлені вікна та двері. Тобто у суду відсутні підстави стверджувати, що вказані відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації. Щодо складених актів, то суд звертає увагу, що вони складені одними і тими ж особами, складені зі слів, не містять конкретних фактичних даних щодо часу та причин не проживання, без урахування, що, зокрема [PERSON] певний час перебувала в місцях позбавлення волі, складені за відсутності осіб, які, як вказано в актах, в них мешкають, без конкретизації стану самого помешкання, акти від 07.02.2020, 06.03.2020, 03.08.2020, які, як вказано, складені в різний час, заповнені одним і тим же чорнилом, а тому не можуть бути належними, допустимими та достовірними доказами. Щодо відповідача [PERSON] , то хоч за даними обслуговуючої організації відповідач вказаний в переліку осіб, які зареєстровані в спірному приміщенні, однак як слідує з інформації як з Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, так і УДМС у Вінницькій області, останній не зареєстрований за адресою спірного помешкання, а тому у суду відсутні підстави стверджувати про його право користування цим приміщенням та відповідно вирішувати питання про втрату ним права користування. При цьому суд відмічає, що відповідач тривалий час перебував в місцях позбавлення волі (08 квітня 2016 року звільнений по відбуттю строку покарання), з 29 листопада 2017 року по 14 березня 2019 року [PERSON] утримувався під вартою ( вирок від 14 березня 2019 року по справі №127/9211/17)(дані за інформацією з ЄДРСР) та неодноразово протягом 2020 року притягувалася до адміністративної відповідальності за порушення адміністративного нагляду (відсутність за місцем свого проживання). Суд звертає увагу на твердження відповідача [PERSON] та деяких свідків, що [PERSON] мешкає в цьому помешканні та його мешканці визнають право останнього на користування ним. Слід зазначити, що коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу, на що звертав увагу Верховний Суд України в постанові Пленуму від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Крім того, суд відмічає, що за змістом ст.71 ЖК УРСР органи управління житловим фондом можуть заявляти вимоги про визнання когось із членів сім`ї наймача таким, що втратив право користування у зв`язку з тимчасовою відсутністю понад строк збереження останнього, незалежно від того, що решта членів сім`ї не оспорюють права відсутнього на житло, якщо це змінює певні права обов`язки зазначених органів (тягне за собою зняття наймача з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, припинення пільгової оплати). Оскільки в інших випадках у визнанні тимчасово відсутнього члена сім`ї наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням заінтересовані решта членів сім`ї наймача, а не орган управління житловим фондом, для якого це не створює нових прав та обов`язків та не змінює існуючих, в таких випадках позови зазначеного органу не можуть бути задоволені. З огляду на викладене в задоволенні позову слід відмовити. Зважаючи на відмову в задоволенні позову відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем. На\~підставі викладеного,\~

Outcome: dismissed