Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу в попередньому судовому засіданні без її участі. Позивач, його представник на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: договір купівлі-продажу житлового будинку із надвірними спорудами від 30.10.2010 р.; копія паспорту позивача; копія свідоцтва про смерть [PERSON]; копія технічного паспорта на житловий будинок по вул. Виноградна 14 у с. Долинське Ренійського району Одеської області; копія державного акта на право власності на земельну ділянку. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON], зазначивши, що 30.10.2010 р. між нею та відповідачкою була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами № 14, розташованого по вул. Виноградна у с. Долинське Ренійського району Одеської області на земельній ділянці загальною площею 0,1776 га. за 60\~000 (шістдесят тисяч) грн. У той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивач передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала нерухомість в натурі та ключі від будинку. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонував відповідачці привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. На вказані вимоги позивача, відповідачка вказала, що наразі не може засвідчити нотаріально договір купівлі-продажу будинку від свого імені, у звязку з тим, що на час оформлення договору вона ще не переоформили своє право власності на вказаний будинок, хоча він і належав їй на праві спадкового права після смерті батька [PERSON], померлого 06.06.2010 р., оскільки прийняла спадщину у вигляді житлового будинку та земельної ділянки фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном, як спадкоємець першої черги за законом, та повідомила позивачці, що вона розпочала процес оформлення спадщини. Таким чином, на час оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку, відповідачка не була зареєстрованим власником вказаного нерухомого майна, однак фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, як спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON], відповідачка успадкувала нерухомість фактично, оскільки після смерті спадкодавця не заявила про відмову від спадщини, у встановлений законом строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак не встигла її переоформити на себе. Таким чином, на момент укладання вказаного договору, відповідачка відчужила позивачу майно, на яке вони не мала права. Враховуючи вищенаведене, позивачка була вимушена звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі та за договором купівлі-продажу [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами № 14, розташованого по вул. Виноградна у с. Долинське Ренійського району Одеської області, вона не знала про існування тих обставин, що інша сторона за договором купівлі-продажу відповідачка [PERSON]С, не мала права на відчуження вказаної нерухомості, оскільки на той час не була зареєстрованим у встановленому законом порядку власником вищевказаного житлового будинку який є предметом укладеного між сторонами договору купівлі-продажу від 30.10.2010 р. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає. Крім того, як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості від 30.10.2010 р., згідно якої відповідач [PERSON] продала, а позивачка купила житловий будинок із надвірними спорудами № 14, розташований по вул. Виноградна в с. Долинське Ренійського району Одеської області на земельній ділянці загальною площею 0,1776 га. за 60\~000 (шістдесят тисяч) грн. У той же день позивач передала відповідачу обумовлену суму, отримання якої підтверджується договором купівлі-продажу, в якій зазначено, що гроші сплачені саме за купівлю нерухомості, а відповідачка, на виконання взятих на себе за договором зобовязань, передала позивачці нерухомість в натурі, та ключі від будинку. Згодом позивач дізналася, що на час оформлення договору відповідачка не мала права відчужувати спірне нерухоме майно, оскільки на той час ще не переоформила своє право власності на вказаний будинок після смерті спадкодавця [PERSON], померлого 06.06.2010 р., відповідачка прийняла спадщину у вигляді спірного житлового будинку та земельної ділянки фактично, як спадкоємець першої черги за законом, яка після смерті спадкодавця не заявила про відмову від спадщини, та повідомила позивачці, що розпочала процес оформлення спадщини, таким чином вважається такою, що прийняла її фактично, вступом у володіння та користування спадковим майном, однак не встигла переоформити її на себе. Таким чином, на момент укладання вказаного договору, відповідач [PERSON] відчужила позивачеві майно, на яке вона не мала права. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передав покупцю ключі та нерухомість в натурі. Позивач фактично вступила у володіння і розпорядження нерухомістю, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі-продажу від 30.10.2010 р., однак нотаріального посвідчення угоди про купівлю-продаж нерухомості між сторонами не відбулося з незалежних від позивача обставин. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо права власності на спірний житловий будинок та земельної ділянки (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок із надвірними спорудами № 14, розташований по вул. Виноградна в с. Долинське Ренійського району Одеської області на земельній ділянці загальною площею 0, 1776 га. за позивачем як добросовісним набувачем. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Так як позивач набув право власності на будинок, який розташований на земельній ділянці, до нього, у відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України, перейшло право власності на земельні ділянки, на яких розташований цей будинок.

Outcome: approved