Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Відповідач [PERSON] позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив розглянути справу в попередньому судовому засіданні без його участі. Позивачка, її представник на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу у їхню відсутність. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO]; копія свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON]; копія довідки КП «Ренійське БТІ» від 03.03.2014р. про належність житлового будинку; копія постанови нотаріуса від 06.03.2014р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є вдовою нині померлого [PERSON], відповідач - його сином. За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.06.1997р. належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]. На випадок своєї смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, залишив заповіт на ім'я сина - відповідача у справі, [INFO] - помер. У передбачений законом строк відповідач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька. Позивачка, як непрацездатна вдова, також подала відповідну заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка, на неї претендує в порядку ст. 1241 ЦК України. Отже, після смерті [PERSON] на спадкове майно претендують двоє спадкоємців: позивачка - в порядку ст. 1241 ЦК України та відповідач - як спадкоємець за заповітом. При зверненні позивачки за оформленням спадщини та отриманням свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому нотаріусом було відмовлено, про що свідчить постанова від 06.03.2014р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Як виходить з постанови нотаріуса, на спірне спадкове майно відсутній належний правовстановлюючий документ, у зв'язку із тим, що нерухомість свого часу не була зареєстрована її власником у державному реєстрі прав на нерухомість. Крім того, між спадкоємцями виник спір про поділ спадкового майна, який також заважає вирішити сторонам у добровільному порядку спадкове питання, спроби домовитися про поділ спадкового майна між спадкоємцями у договірному порядку позитивних результатів не надали, між сторонами склалася конфліктна ситуація, у зв'язку із чим позивачка була вимушена звернутися із позовом до суду. Позивачка просить визнати в порядку поділу спадкового майна за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку, залишивши за відповідачем визнання права власності на інші 5/6 частин житлового будинку. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідач [PERSON] після смерті батька [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, він у передбачений законом строк звернувся до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті батька - на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS]. Однак, із заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1241 ЦК України до нотаріуса звернулася і позивачка [PERSON], яка є непрацездатною вдовою. Згідно ст. 1241 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. На момент смерті [PERSON] ([INFO]) позивачка була непрацездатною (67 років). Отже, вона має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті чоловіка. У своїх позовних вимогах позивачка просить визнати за нею в порядку поділу спадкового майна за законом право власності на 1/6 частину спірного житлового будинку. Розмір обов'язкової частки у спадщині позивачкою було вирахувано самостійно, оскільки, як з'ясувалося у справі, спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є троє осіб: сторони у справі і донька померлого, яка взагалі мешкала окремо від нині померлого, на спадщину не претендує і не зверталася за її прийняттям. Таким чином, для визначення обов'язкової частини спадкове нерухоме майно ділиться на 3 частини та з 1/3 частини береться половина частки, яка б належала б кожному зі спадкоємців за законом, тобто - 1/6 частина, яка і була визначена позивачкою, як обов'язкова в порядку ст. 1241 ЦК України. До теперішнього часу сторони не оформили своє право на спадщину після померлого [PERSON] та не отримали відповідні свідоцтва, оскільки між ними існує спір про поділ спадкового майна, який у договірному порядку також неможливо вирішити, у зв'язку із чим позивачка звернулася із позовом до суду. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Як було встановлено під час розгляду справи, сторони - спадкоємці не досягли згоди між собою про поділ спадкового майна. В ході розгляду справи відповідача позовні вимоги визнав в повному обсязі. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання в порядку поділу спадкового майна за нею - права власності на 1/6 частину житлового будинку із надвірними спорудами, що належав [PERSON]

Outcome: approved