Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

В вересні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Позивач стверджувала, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Однак в серпні 2017 року вона дізналася, що 13.07.2006 року за № 3458390 Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Вознесенської державної виконавчої служби від 28.02.2003 року про арешт майна боржника [PERSON] було винесено відомості до єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, де об'єктом обтяження є її квартира. Позивач також стверджувала, що на виконанні у Вознесенського міськрайонного ВДВС виконавчі провадження щодо [PERSON] не перебувають. Проте арешт з її майна не знято. Посилаючись на вищезазначене, позивач просив суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, що належить їй на праві власності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, від її представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи Вознесенський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, вирішення позовних вимог залишив на розсуд суду. Представник третьої особи - Перша Вознесенська державна нотаріальна контора, в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, проти задоволення позовної заяви не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS]: - 1/2 частка квартири на підставі Свідоцтва про право власності від 08.08.1996 року, що було видано державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори, Право власності зареєстровано в КП Вознесенське МБТІ 14 серпня 1996 року за №8398; - 1/2 частка квартири на підставі договору дарування, що був посвідчений 03.10.1996 року державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори. Право власності зареєстровано в КП Вознесенське МБТІ 23 листопада 1996 року за № 8398. 13.07.2006 року реєстратором Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою було зареєстровано арешт нерухомого майна квартири [ADDRESS] (після перейменування Героїв України) в м. Вознесенську Миколаївської області. Підставою вказаного обтяження зазначено постанову про арешт майна боржника б/н 28.02.2003 року, що була видана Вознесенською державною виконавчою службою. Власником вказаного нерухомого майна зазначено [PERSON]. Зазначена постанова була зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 3458390 . Відповідно до листа Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області від 17.10.2017 року за №10051 за даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень, згідно журналів обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцеві, журналів реєстрації загальної вхідної кореспонденції, журналів реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження за період з 2012 по 2017 років, перевіркою наявних у відділі журналів обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцеві, алфавітних покажчиків, журналів реєстрації вхідної кореспонденції, акті знищення у період до 2012 року встановлено, що у відділі перебувало одне виконавче провадження про стягнення з [PERSON] 1358,08 грн. штрафу на користь держави, виконавчий документ надійшов до відділу 06.06.2007 року, в межах даного виконавчого провадження арешт на майно боржника не накладався. Однак встановити в межах якого виконавчого провадження 28.02.2003 року постановою про арешт майна боржника був накладений арешт на квартиру [ADDRESS] не можливо, оскільки Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень почав функціонувати з 2004 року. Відповідно до відповіді Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївські області від 30.10.2017 року №2-17-118 станом на 27.10.2017 року виконавчі документи, боржником за якими визначено [PERSON] на виконання до відділу ДВС не надходили та не перебувають. Як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна від 28.08.2017 року вбачається, що арешт на квартиру був накладений як на власника [PERSON], тоді як я [PERSON] являлася власником квартири та не являлася стороною виконавчого провадження - боржником, відносно неї не відкривалися будь-які виконавчі провадження за рішенням буд-якого суду, таким чином Вознесенська державна виконавча служба наклала арешт на об'єкт нерухомого майна, а Перша Вознесенська державна нотаріальна контора Миколаївської області внесла відомості до єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на особу, яка не являється власником квартири. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, гарантує право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном. Частиною 4 ст.41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною другою цієї статті передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність звільнити з-під арешту нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON]

Outcome: approved