Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу за її відсутності. Позивач на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок № 7 по вул. Радянська в м. Рені; копія рішення виконкому Ренійської міської ради народних депутатів № 308 від 12.10.1989р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.11.1989р., зареєстрованого в реєстрі за № 3248; копія паспорту громадянки України [PERSON], серії КК № 146695; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.1989р., зареєстрованого в реєстрі за № 3250. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.1989р. відповідачу [PERSON] належить ? частина житлового будинку № 7 по вул. Радянська в м. Рені, а ? частини цього будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.11.1989р. У 2001р. власники житлового будинку подарували позивачу свої частки вищевказаного житлового будинку, безоплатно передали у володіння та користування обєкт нерухомості. Тоді ж позивач заселилась на житлоплощі вищевказаного будинку, з того часу мешкає там. Отже, з 2001 року по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє житловим будинком №7 по вул. Радянська в м. Рені, стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги та ін. На момент фактичного укладення угоди дарування нерухомості позивач та власники не оформили її у письмовому вигляді та не засвідчили її нотаріально. Позивач неодноразово зверталась до власників будинку із проханням переоформити будинок відповідним чином, але кожен раз вони запевняли її, що документи виготовлюються. 17.12.2009р. померла [PERSON], тому позивач звернулась до її доньки відповідача [PERSON] та почала готувати документи для переоформлення будинку на її імя. За весь час володіння позивача будинком, відповідач, як власник, не предявила до позивача жодних вимог про витребування будинку. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має право на будинок, оскільки з 2001 р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на житло, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на нерухомість. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивача, у 2001р. між нею та власниками будинку фактично була досягнута домовленість про дарування частин житлового будинку № 7 по вул. Радянська в м. Рені. Письмово та в нотаріальному порядку вони цю угоду не оформляли. Таким чином, з 2001р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє житловим будинком, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти та ін. За весь час володіння позивач будинком, відповідач, як власник, не предявляв до позивача жодних вимог про витребування будинку, документів на нього, не брав участі у його утриманні та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем житловим будинком є добросовісним (тобто позивач вважає, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про дарування нерухомості), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання будинком, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON] внаслідок чого остання набула право власності на нього за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на будинок.

Outcome: approved