Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Відповідач та його представник у судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги не визнали, вважають їх необґрунтованими та безпідставними, надали відзив на позовну заяву, посилаючись на те, відповідач не підтримує із позивачем стосунки, до неї в гості не приходив, втішати не пропонував. Вважають, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, тому просять у задоволенні позовних вимог відмовити. У підготовчому судовому засіданні, відповідач та його захисник, заявили, що будуть надавати клопотання про виклик свідків, але у судовому засіданні відмовилися. На пояснення свідка [PERSON] , надані у судовому засіданні, відповідач пояснив, що таким чином, свідок хоче помститися йому за те, що він (відповідач) не захотів жити однією сім`єю зі свідком. Причиною звернення [PERSON] до нього (відповідача) з цим позовом, [PERSON] , пояснює тим, що в провадженні Ренійського районного суду Одеської області знаходяться декілька цивільних справ за позовами його колишньої дружини, [PERSON] , яка після їх розлучення, всякими незаконними способами намагається позбавити відповідача спільно нажитого майна та позбавити батьківських прав. Позивач, її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Надали клопотання про виклик двох свідків, але забезпечили явку тільки одного свідка. У ході розгляду справи, захисник відповідача, відповідач пояснювали, що будуть надавати клопотання про виклик свідків. Суд неодноразово у ході судових засідань запитував у сторони відповідача, чи будуть свідки, але згодом вони пояснили, що з їхнього боку, свідків не буде. Суд зазначає, що рішення ухвалене виключно на доказах, які містяться в матеріалах цивільної справи. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: позовна заява; відзив на позовну заяву; копія паспорту позивача та її і/н; копія посвідки на постійне місце проживання [PERSON] ; заява представника позивача про виклик свідків від 11.06.2019 р.; платіжне дорученням № @PL322621 від 17.102018 р.; квитанція № 37014080 від 22.11.2018 р.; квитанція номер 0.0.1366166714.1 від 27.05.2019 р.; показання свідка [PERSON] . Заслухавши: пояснення позивача, її захисника, підтримуючих позовні вимоги; думку відповідача, його представника, які заперечували проти задоволення позовних вимог; показання свідка, уважно та ретельно вивчивши матеріали справи та надані документи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Кожне судове засідання, головуючий суддя, починав з питання, чи є у сторін бажання примиритися, укласти мирову угоду, будь-яким іншим законним способом врегулювати цей спір. Сторони не виявили бажання врегулювати спір між собою. Як було встановлено у судовому засіданні, позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Позивач зазначила, що відповідач є її сусідом. У вересні 2018 р. відповідач почав поширювати недостовірну інформацію, яка принижує її честі та гідність. Зокрема, відповідач, зустрівши в маршрутному автобусі їх спільну знайому [PERSON] , розповів їй, що на початку 2018 р., відповідач прийшов до позивача в гості, побачив її у пригніченому стані, у зв`язку із сваркою з чоловіком, та запропонував її втішити шляхом вступу у статевий зв`язок, на що позивач, нібито, погодилась. Позивач мотивує свій позов тим, що вказана інформація, поширена відповідачем відносно неї, є недостовірною, негативною, такою, що принижує її честь, гідність, а також порушує її право на недоторканність ділової репутації. Також, ганьбить її честь та гідність в очах сім`ї позивача (в першу чергу чоловіка), колег по роботі та знайомих. Зазначила, що жодних статевих стосунків між ними немає та не могло бути. Позивач зазначила, що вона є заміжньою жінкою, кохає свого чоловіка, не зраджує йому, а тому відповідач не мав права поширювати недостовірну та явно негативну інформацію про неї. Позивач зазначила, що працює в навчальному закладі, її знають батьки дітей, колеги, вихователі. Вказана інформація впливає на її ділову репутацію. Тому, вважає, що поширена недостовірна інформація дискредитує її як працівника педагогічного закладу, завдає шкоди її діловій репутації та порушує її права на повагу до честі, гідності, а тому просить визнати недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію інформацію, яка поширена [PERSON] , а саме: що між ними, нібито, існували статеві стосунки, а також зобов`язати [PERSON] спростувати визнану судом недостовірною інформацію шляхом повідомлення [PERSON] про відсутність статевих відносин між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] . У судовому засіданні допитана свідок: [PERSON] , яка пояснила, що знайома із відповідачем з 2005 р., працювали разом на винному заводі, а у 2015 р. вони почали спілкуватися більш тісніше. Пояснила, що наразі вона із відповідачем не перебувають в будь-яких відносинах. Свідок пояснила, що [PERSON] знає із дитячого садочку, вона там працювала, її дитини відвідувала цей садок. Вона неодноразово чула від [PERSON] (відповідача), неприємні відгуки на адресу [PERSON] та її чоловіка. Додала, що відповідач їй розповів про те, що у нього з [PERSON] були інтимні відносини, та не тільки з нею однією. Також, відповідач розповів їй, що вдома у позивача, [PERSON] , разом із чоловіком [PERSON] , розпивали спиртні напої, доки її чоловік не відключився, після чого в них виник інтимний зв`язок. В вересні місяці 2018 р., вона їхала до матері, яка проживає поруч із позивачкою, у маршрутці була позивачка, свідок до неї приєдналася та тихенько спитала про інтимні відносини між нею та [PERSON] , на що та відповіла запереченням. Свідок пояснила, що знайома також із дружиною [PERSON] , якось їй допомагала з її хворою дитиною, зараз вони тільки вітаються і все. Із пояснень зазначеного свідка, вбачається, що відповідач дійсно допустив розповсюдження неперевіреної та недостовірної інформації стосовно позивача. Суд критично ставиться до твердження відповідача, що позивач, яка з його слів, є подружкою його колишньої дружини, таким чином намагається допомогти [PERSON] , позбавити [PERSON] їх спільного майна та батьківських прав, тому не бере їх до уваги. Такі твердження відповідача не знайшли підтвердження у ході судового розгляду справи. Суд переконався у ході судового засідання в тому, що позивач не буде ставити на ваги рішення проблем своєї подруги з одного боку, а з іншого - благополуччя, лад та щастя своєї сім`ї, ціною приниження своєї честі, гідності, та ділової репутації. Також слід зазначити, що ухвалюючи рішення по даній справі, суд із 100 % впевненістю може констатувати, що в судовому засіданні встановлена істина, тому, що наполегливість, натиск, бажання довести свою правоту з боку позивача, вже довго не зустрічалася не тільки в таких категоріях цивільних справ, а і в будь-яких інших. Суд також бере до уваги те, що позивач, працюючи вихователем у дитячому садочку, не побоялася винести рішення цієї проблеми у судовому засіданні. Тобто: для неї це питання дійсно дуже важливе і вона іде до кінця. Не кожна одружена жінка, у якої двоє неповнолітніх дітей, знайде у себе мужності, самовладання на такій крок - вирішення такого важливого для жінки питання перенести в храм Феміди, який розташований в невеликому районному центрі, де майже все один одного знають. Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оприлюднену неправдиву, негативну інформацію стосовно позивача, слід визнати такою, що порочить гідність, честь та ділову репутацію та порушує її особисті немайнові права: на повагу до її гідності та честі, на недоторканність ділової репутації. Тому, вказані немайнові права позивача підлягають захисту за судовим рішенням. Відповідно до ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або у інший спосіб, на свій вибір. Разом з тим, відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Ч.4ст.32 Конституції України гарантує кожному судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї родини та права вимагати вилучення такої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої збором, зберіганням та розповсюдженням такої недостовірної інформації. Згідно з ч.1ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Ч.2ст.302 ЦК України встановлює, що фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. У відповідності до ст.1 Закону України (далі - ЗУ) «Про інформацію» під інформацією розуміють документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Таким чином, інформацією, що не відповідає дійсності, є такі відомості, які вказують на факти, що не існували в дійсності або існували не в такому вигляді, як про це зазначають такі відомості. Ст.297 ЦК України передбачено право кожного на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Відповідно до ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ч.4.ст.277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, та у такий же спосіб, у який вона була поширена (частина 7 цієї статті). Разом з тим в ч.4ст.277 ЦК України поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. П.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений, адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. У відповідності до п.15 вищевказаної Постанови ПВСУ від 27.02.2009 р. № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо). Відповідно до п.4 вищевказаної Постанови ПВСУ від 27.02.2009 р. № 1 під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. У п.19 вищевказаної Постанови ПВСУ від 27.02.2009 р. № 1 вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно ч.2ст.30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Однією з характеристик оціночних суджень є також те, що їх не можна перевірити на предмет відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції. Ч.3.ст.277 ЦК України передбачає, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1 795 грн., з яких: 704,80 грн. - за платіжним дорученням № @PL322621 від 17.10.2018 р.; 200 грн. - квитанція № 37014080 від 22.11.2018 р.; 384,40 грн. - квитанція № 0.0.1366166714.1 від 27.05.2019 р. (сплата судового збору за подачу заяви про забезпечення доказів); 505,80 грн. - квитанція № 47985756 від 21.02.2020 р. (сплата судового збору за подачу позову). На підставі викладеного та

Outcome: approved