Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

В жовтні 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів Петрівської сільської ради та Реєстраційної служби Старобешівського районного управління юстиції Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування та зобов'язання вчинити певні дії. Посилалася на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельних ділянок загальною площею 5,90 га та 4,98 га які він успадкував після смерті своїх батьків та на які йому було видане свідоцтво про право власності на спадщину за законом. Оскільки чоловік за життя не встиг оформити своє право власності на зазначені земельні ділянки, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом. Тому вона просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті чоловіка право власності на спірні земельні ділянки та зобов'язати Реєстраційну службу Старобешівського районного управління юстиції Донецької області зареєструвати за нею право власності на них. Рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 12 листопада 2013 року [PERSON] відмовлено в задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі позивачка [PERSON] просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Представники Петрівської сільської ради та Реєстраційної служби Старобешівського районного управління юстиції Донецької області в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином та просили розглянути справу за їх відсутності, тому апеляційний суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без їх участі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки [PERSON] та її представника адвоката [PERSON], які просили скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та позовні вимоги задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення або змінює його у випадку порушення або неправильного застосування норм матеріального або процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачка не зверталася до реєстраційної служби, ї вимоги є передчасними. Проте з таким висновком суду погодитися не можна. Як встановлено судом першої інстанції, [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] (а.с. 7, 11). 10 березня 2011 року позивачка [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Другий спадкоємець - їх син [PERSON], відмовився від прийняття спадщини після смерті батька подавши нотаріусу відповідну заяву (а.с. 125, 126). 27 листопада 2012 року позивачці було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на грошовий внесок з компенсацією та відсотками (а.с. 233). Постановою державного нотаріусу Старобешівської державної нотаріальної контори Донецької області від 01 жовтня 2013 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки площею 5,90 га та 4,98 га після смерті [PERSON] через ненадання правовстановлюючих документів на них оформлених відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Витягу з Державного земельного кадастру (а.с. 171). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка загальною площею 5,9 га належала матері померлого чоловіка позивачки [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ДН № 101439. Ця ділянка розташована на території Петрівської сільради Старобешівського району, пай № 151, та до складу якої входять земельні ділянки з кадастровими номерами: 1424586000:06:000:1945 площею 5 га, 1424586000:06:000:1946 площею 0,35 га, 1424586000:06:000:1947 площею 0,55 га (а.с. 80, 89-93). Земельна ділянка площею 4,98 га належала батькові померлого чоловіка позивачки [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ДН № 101438. Ця ділянка розташована також на території Петрівської сільради Старобешівського району, пай № 150, та до її складу входять земельні ділянки з кадастровими номерами: 1424586000:06:00:1949 площею 0,35 га, 1424586000:06:00:1950 площею 0,55 га, 1424586000:06:00:1948 площею 1,47 га, 1424586000:06:00:3154 площею 2,61 га (а.с. 81, 83-88). Із спадкової справи № 314/2010 до майна померлої [PERSON] (а.с. 66-113) вбачається, що батько чоловіка позивачки [PERSON] помер [INFO] (а.с. 68), а [PERSON] померла [INFO] (а.с. 68 зв.б.). [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] у вигляді належної їй земельної ділянки площею 5,9 га та земельної ділянки площею 4,98 га, яку вона фактично прийняла у спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] (а.с. 67). 28 жовтня 2010 року на ім'я [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на земельні ділянки площею 5,9 га та 4,98 га (а.с. 102, 103). Частиною 7 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на день смерті [PERSON], встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви правонабувача, сторін (сторони) правочину, за яким виникло право, або уповноважених ними (нею) осіб. Оскільки на день видачі свідоцтв про право на спадщину за законом [PERSON] помер, можливість зареєструвати його право власності на спірні земельні ділянки у відповідності до вимог закону втрачена. Зареєструвати своє право власності на спадкові ділянки позивачка також можливості не має, оскільки у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка їй відмовлено, а відтак її право на отримання цієї спадщини підлягає судовому захисту. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає висновок суду про передчасність позовних вимог помилковим, а тому приходить до висновку про необхідність скасування ухваленого у справі рішення та задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] Що стосується позовних вимог в частині зобов'язання Реєстраційної служби Старобешівського районного управління юстиції Донецької області зареєструвати за позивачкою право власності на зазначені земельні ділянки, вони задоволенню не підлягають, оскільки доказів порушення цією службою прав позивачки, останньою суду не надано.

Outcome: partial