Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

В вересні 2015 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 жовтня 2014 року по 13 липня 2015 року у розмірі 10791 грн. 66 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 38 грн. 08 коп. в день, починаючи з 14 липня 2015 року по день ухвалення судом по справі рішення, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 2978 грн. 34 коп. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона з 05 червня 2013 року працювала на Товаристві з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» та обіймала посаду мийниці посуду. На підставі наказу № 56-к від 13 липня 2015 року вона була звільнена з вищезазначеної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. В день її звільнення їй було видано трудову книжку та ознайомлено з наказам про звільнення, проте не виплачена заробітна плата за відповідний місяць, а також заборгованість по заробітній платі починаючи з жовтня 2014 року по 13 липня 2015 року. Тому, постало питання про необхідність стягнення заборгованості по заробітній платі у судовому порядку. При цьому, згідно даних персоніфікованого обліку, відповідач, який є страхувальником, не сплатив за позивачку, застраховану особу, єдиний страховий внесок за листопад-грудень 2014, січень-липень 2015 року, позбавивши її страхового стажу та соціальних гарантій передбачених ст. 46 Конституції України. Позивачка вважає, що відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, відповідач повинен сплатити на її користь 38,08 грн. за кожен день затримки виплати їй заробітної плати починаючи з 14 липня 2015 року по день фактичної виплати або винесення рішення суду. У звязку із тим, що відповідач не виплачує їй заробітну плату з грудня 2014 і по цей час, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь компенсація втрати частини заробітної плати (індексацію) у розмірі 2978 грн. 34 коп. Порушення відповідачем її законних права (невиплата тривалий час заробітної плати, не проведення розрахунку при звільненні тощо) призвело до моральних страждань: позивачка відчула відчай від того, що ошукана, втратила нормальні життєві звязки, так як відповідач позбавив її можливості проводити платежі по витратам повязаних з побутом, сплачувати комунальні послуги, відвідувати заклади для культурного та фізичного розвитку тощо, у звязку із чим весь цей час їй доводиться обмежуватись лише покупкою речей першої необхідності, на підставі цього між нею та членами її сімї весь час виникають сварки. До того ж, при нестабільній економічній обстановці їй доводиться шукати нову роботу, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя. З огляду на наведене, просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 3000 грн. В судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути без її участі та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працювала у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» на посаді мийниці посуду. Згідно Наказу від 13.07.2015 року за № 56-к, [PERSON] була звільнена з займаної посади, на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Разом з тим, відповідач не провів розрахунок з позивачкою в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Фактично повний розрахунок з позивачкою відповідач не провів й досі. Розмір нарахованої, але не виплаченої позивачці заробітної плати за період з 01 жовтня 2014 року по 13 липня 2015 року складає 10791 грн. 66 коп., що підтверджується довідками відповідача від 06.11.2015 року за вих. № 238 та № 239, а також розрахунковими листами за вказаний період. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 жовтня 2014 року по 13 липня 2015 року у розмірі 10791 грн. 66 коп. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» на користь [PERSON] нарахованої, але не виплачену заробітну плату за період з 01 жовтня 2014 року по 13 липня 2015 року в межах суми платежу за 1 місяць. Згідно із ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За змістом ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, за своєю сутністю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. Позивачка просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 38 грн. 08 коп. в день, починаючи з 14 липня 2015 року по день ухвалення судом по справі рішення. Таким чином, період з 13.07.2015 року (день звільнення позивачки) по 11.11.2015 року (день ухвалення судом даного рішення) є часом затримки повного розрахунку, за прострочення якого стягується компенсація. Тому, середній заробіток за час затримки розрахунку з позивачкою при звільненні підлягає стягненню з відповідача. В силу абз. 3, 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п. 8 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. Виходячи з вищенаведеного, попередніми відпрацьованими місяцями роботи позивачки є червень та липень 2015 року, її зарплатня за які склала 1637,50 грн. (за 43 робочі дні). Таким чином, середньоденна зарплатня позивачки складає 38,08 грн. Період затримки повного розрахунку з 13.07.2015 року по 11.11.2015 року складає 122 днів, але сама позивача просила стягнути з відповідача компенсацію за час затримки з 14.07.2015 року, а суд згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому, період затримки слід розрахувати з 14.07.2015 року, який складає, в такому разі, 121 день. Таким чином, розмір середнього заробітку позивачки за весь час затримки складає 4607 грн. 68 коп., яка вирахувана наступним чином: 38 грн. 08 коп. (середньоденна заробітна плата позивачки) х 121 (кількість днів прострочення розрахунку). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14.07.2015 року по 11.11.2015 року у розмірі 4607 грн. 68 коп. Крім того, як роз'яснив п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: 2) компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Проте, судом не встановлено обставин для відступлення від висновків Верховного Суду України. Згідно з положеннями ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Індекс інфляції нараховується за порушення строків виплати заробітної плати невиплаченої працівникам. Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати» від 20грудня 1997 року № 1427, передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. У звязку із тим, що відповідач не виплачує позивачці заробітну плату з грудня 2014 і по цей час, суд вважає необхідним стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» на користь [PERSON] компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 2978 грн. 34 коп. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що позивачці була завдана моральна шкода, оскільки невиплата відповідачем нарахованої позивачці заробітної плати свідчить про порушення законних прав останньої, що призвело до моральних страждань позивачки, у зв'язку з чим, вона була змушена застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя, але заявлену нею суму спричиненої їй моральної шкоди в розмірі 3000 грн., суд вважає значно завищеною та такою, що не відповідає тяжкості спричинених їй моральних страждань, а тому, з урахуванням матеріалів справи, встановлених обставин по справі та наслідків, які наступили, вимог розумності та справедливості, суд вважає можливим задовольнити частково позовні вимоги позивачки в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 487 грн. 20 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial