Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Виконавчий комітет Казанківської селищної ради, як орган опіки та піклування звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовною заявою в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Казанківської райдержадміністрації, Комунальний заклад «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 18.12.2017 року, шлюб між відповідачами припинено, малолітній [PERSON] проживав разом із матір`ю, яка не має постійного місця проживання та засобів до існування. Малолітня донька [PERSON] проживає разом із батьком та бабусею [PERSON] . Відповідач [PERSON] не спілкується з малолітньою донькою, не цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком. Працівниками служби у справах дітей спільно з органом опіки та піклування Казанківської селищної ради, проведена робота щодо вилучення малолітнього [PERSON] та передачі його батькові. Проте, малолітній [PERSON] не зміг пристосуватися до умов проживання з батьком та бабусею і самовільно повертався до матері. Крім того, [PERSON] поставлений на облік у службі у справах дітей Казанківської райдержадміністрації, по категорії «перебування дитини у складних життєвих обставинах», тому що батьки не забезпечують належних умов утримання та виховання дитини, дитина залишає помешкання через байдуже ставлення батьків, бродяжить. До навчання у першому класі в Казанківському закладі загальної середньої освіти № 1 приступив не з 1 вересня 2019 року. Відповідач [PERSON] не знайшов спільної мови з сином та не намагався налагодити з ним стосунки, відверто висловлював сину думки що він не його син, в результаті чого дитина знову опинилася на вулиці, у зв`язку з чим, малолітній [PERSON] з 24.10.2019 року знаходиться на тимчасовому влаштуванні у комунальному закладі «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації» в м. Миколаєві. За весь час перебування дитини у закладі, батьки не цікавилися долею дитини, не телефонувати та не відвідували його. Відповідачі офіційно не працюють, стабільних джерел прибутків та власного житла не мають, зловживають спиртними напоями. Відповідач [PERSON] , відповідно до довідки КНП «Казанківська ЦРЛ» від 22.10.2019 року № 01-10/433, перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога. Відповідно до постанов Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.02.2017 року та від 06.11.2019 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП. На комісії з питань захисту прав дитини Казанківської райдержадміністрації від 24.12.2019 року № 12, розглянуто питання про доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів по відношенню до їх малолітніх дітей. Зазначені факти свідчать про те, що відповідачі свідомо ухиляється від виховання дітей, свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення до своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на їх утримання. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2020 року, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 26.03.2020 року, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач та представники третіх осіб в судове засідання не прибули, просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити. Відповідачі в судове засідання не прибули, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені вчасно та належним чином. Подали до суду заяви, в яких позовні вимоги визнали та просили їх задовольнити, просили провести судове засідання без їх участі. Зважаючи на вимоги ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до такого висновку. Так, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.04.2013 року, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.07.2014 року. Заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 18.12.2017 року, яке набрало законної сили 18.01.2018 року, шлюб між відповідачами розірвано. Відповідно характеристики Казанківського закладу загальної середньо освіти І-ІІІ ступенів №1, [PERSON] , 2009 року народження, навчається в 5 класі Казанківської ЗОШ № 1 з першого класу. За період навчання зарекомендувала себе як старанна, працелюбна учениця. Виховується в неповній сім`ї, бабуся цікавиться навчанням дитини, систематично відвідує батьківські збори, постійно спілкується з класним керівником. Згідно листа комунального закладу «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 30.01.2020 року № 03-97, [PERSON] , [INFO] , перебуває в центрі з 24.10.2019 року. За час перебування дитини в центрі, батьки жодного разу його не відвідували, не телефонували та не цікавилися будь-якою інформацією щодо свого сина. Як вбачається з довідки Казанківської ЦРЛ від 22.10.2019 року № 01-10/433, відповідач [PERSON] , [INFO] , перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром активної залежності, постійний перебіг. Постановою Казанківського районного суду Миколаївської області від 06.11.2019 року, яка набрала законної сили 19.11.2019 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП. З досліджених актів проведеного обстеження матеріально-побутових умов проживання малолітнього [PERSON] , а саме: акт від 02.10.2019 року № 150; акт від 03.10.2019 року №151, судом встановлено, що при обстеженні [PERSON] була в стані алкогольного сп`яніння та лаялася зі своїм співмешканцем [PERSON] . Малолітній [PERSON] був сам у дворі, в подальшому його було доставлено до Казанківської ЦРЛ, де він провів ніч. Зранку приїхала відповідач [PERSON] та пообіцяла що в подальшому таке більше не повториться. При повторному обстеженні, яке відбулося 03.10.2019 року, було встановлено, що мати знову в стані алкогольного сп`яніння, дитину було вилучено. В подальшому вона не цікавилася куди було доставлено її сина. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №152 від 07.10.2019 року, вбачається, що під час обстеження бабуся була з онуком вдома. В хаті чисто та тепло, у дітей є свої ліжка, постільна білизна, куточок для приготування уроків. Діти забезпечені речами, продуктами харчування. Згідно листа комунального закладу «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 14.04.2020 року № 01-318, встановлено, що за весь час перебування [PERSON] в центрі, батьки жодного разу не цікавилися його долею, не відвідували, не телефонували. В результаті порушення повноцінних родинних зв`язків та відсутності належного догляду за дитиною, у хлопця не сформована емоційна прив`язаність до них, самооцінка дитини занижена. Також, дитина повідомила, що батько його постійно наказував та виганяв з дому. Враховуючи вік дитини, він не може самостійно зробити висновки з приводу поведінки батьків і критично подивитися на ситуацію в цілому на майбутнє, яка склалася в родині. Висновком опікунської ради при виконавчому комітеті Казанківської селищної ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету Казанківської селищної ради від 30.01.2020 року №13 та висновком органу опіки та піклування Казанківської РДА від 13.01.2020 року № 01-18/22/08, визнано доцільним позбавити батьківських прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони зловживають спиртними напоями, не приймають участі у вихованні дітей, не забезпечують їх необхідних харчуванням, не піклуються про їх фізичний та духовний розвиток, не створюють умов для їх проживання та навчання. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя, приймаючи до уваги права та обов`язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. За ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками; жорстоко поводяться із дитиною. За приписами п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Суд вважає, що наявність вини батьків належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав. В той же час, відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Досліджені докази та з`ясовані обставини даної справи, на думку суду не дають підстав для застосування до відповідачів такої крайньої і занадто суворої міри відповідальності, як позбавлення батьківських прав. З врахуванням встановлених судом обставин даної справи, суд вважає, що в інтересах малолітніх дітей буде їх відібрання у відповідачів без позбавлення останніх батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відібрання дитини у батьків - це відповідальність за невиконання батьківських обов`язків, але більш м`яка, ніж позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав - це або крок до оздоровлення неблагополучної сім`ї, або, навпаки, крок до повного припинення правовідносин шляхом позбавлення батьківських прав зі всіма наслідками. За таких обставин, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідні роз`яснення надані в абзаці 7 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». З огляду на наведене, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідачів на користь малолітніх дітей, визначивши розмір аліментів, як того вимагає положення ст.183 СК України, в розмірі однієї третини заробітку (доходу) відповідачів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за поданням заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України, здійснюють Міністерство юстиції України, суб`єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги та/ або органи опіки та піклування або служби у справах дітей. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути пропорційно судовий збір у розмірі1681,60 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: partial