Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності, який в липні 2019 році уточнив та просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним, [PERSON] право власності на 51/100 частки домоволодіння [ADDRESS] , яка відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №2529/2350/2351-14 від 23 лютого 2015 року (додаток 1,2) складається з: прим. 1-51 площею 6,0 кв.м., прим. 1-8 площею 4,1 кв.м., прим. 1-4 площею 7,1 кв.м., прим. 1-3 площею 15,2 кв.м., разом площею 32,40 кв.м. Позивач [PERSON] та його адвокат за договором про надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав суду письмові пояснення з приводу позовних вимог (а.с.103-104,126-127), позовні вимоги не визнав. Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. надала суду лист про розгляд справи без її участі (а.с.70). Вислухавши пояснення позивача та його адвоката, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими відповідачем письмовими поясненнями, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається зі змісту ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно матеріалів справи встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2015 року по цивільній справі №175/2358/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] (матері позивача) про розподіл житлового будинку та земельної ділянки в натурі, виділ 1/2 частини будинку та земельної ділянки в натурі, позовні вимоги [PERSON] задоволено та на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи №2529/2350/2351-14 від 23 лютого 2015 року поділено домоволодіння [ADDRESS] шляхом виділення [PERSON] як другому співвласнику 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] , квартиру №2 з наступними приміщеннями в житловому будинку (додаток №1,2 до висновку будівельно-технічної експертизи №2529/2350/2351-14 від 23 лютого 2015 року): прим. 1-51 площею 6,0 кв.м., прим. 1-8 площею 4,1 кв.м., прим. 1-4 площею 7,1 кв.м., прим. 1-3 площею 15,2 кв.м., а разом площею 32,40 кв.м. Крім того другому співвласнику 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] виділяються наступні будівлі та споруди: гараж літ. «З», вбиральня літ. «В», колодязь літ. «К», сарай літ. «Б», вхід у погріб літ. «Д», погріб під Б літ. «пг», сарай літ. «Ж». Згідно даного варіанту поділу домоволодіння [ADDRESS] частки приймають наступний вигляд: [PERSON] - 49/100, а [PERSON] - 51/100. Також другому співвласнику 1/2 частини домоволодіння [PERSON] виділяється 1/2 частина земельної ділянки площею 1588 кв.м., а саме земельна ділянка площею 294,0 кв.м., наданої для ведення особистого підсобного і господарства (кадастровий номер 1221411000:02:025:0353), та земельної ділянки площею 500,0 кв.м. наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку (кадастровий номер 1221411000:02:025:0372), яка на плані зазначена жовтим кольором (Додаток №2 до висновку будівельно-технічної експертизи №2529/2350/2351-14 від 23 лютого 2015 року). Границя між земельними ділянками обох співвласників на плані земельної ділянки (Додаток №2 до висновку будівельно-технічної експертизи №2529/2350/2351-14 від 23 лютого 2015 року) визначена червоною лінією (а.с.12-14). Вищевказаним рішенням вирішено питання про здійснення сторонами переобладнання будинку та питання про судові витрати. Згідно Договору дарування 1/2 часток житлового будинку від 22 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Юрченко Л.Л. та зареєстровано в реєстрі за №3390 (а.с.30-31), [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 70 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., та розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1221411000:02:025:0372. Згідно вищевказаного Договору дарування встановлено, що зазначена частка житлового будинку належала [PERSON] на праві власності на підставі Договору дарування від 21 грудня 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №8211, зареєстрованим в Комунальному підприємстві «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.12.2004 року за реєстраційним №8775005 (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №6024053). Право власності на нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.12.2016 року номер запису 17815922, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 660474212214, державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Макаровою В.Ю. Також, 22 грудня 2016 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 1221411000:02:025:0372, в межах згідно з планом, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.33), та 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0588 га, кадастровий номер 1221411000:02:025:0353, в межах згідно з планом, для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з розпорядженням Підгородненського міського голови 17.02.2016 року №22 «Про перейменування вулиць міста Підгородне», відповідно до Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарного режимів та заборону пропаганди їхньої символіки», вулиця «Жовтнева» у м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області було перейменовано на вулицю «Чарівна». Згідно Рішення Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпровського району №14 від 18 січня 2017 року, [PERSON] було надано дозвіл на присвоєння подарованим 1/2 частин домоволодіння та земельних ділянок поштової адреси: [ADDRESS] . Звернувшись 18 серпня 2018 року до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. із заявою про реєстрацію права власності на 51/100 частку домоволодіння, [PERSON] отримав відмову оскільки правові підстави для реєстрації права на 51/100 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] - відсутні, що підтверджується листом приватного нотаріуса Юрченко Л.Л. від 22 вересня 2018 року за вих. №831/01-16 (а.с.35). Не погодившись з діями приватного нотаріуса, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону (в тому числі право власності п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону), виникають з моменту такої реєстрації. Встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2015 року по цивільній справі №175/2358/14-ц, судом було поділено домоволодіння [ADDRESS] між співвласниками, частки яких після поділу склали: [PERSON] - 49/100, а [PERSON] - 51/100. Рішення суду набрало законної сили, тому у встановленому законом порядку [PERSON] зареєстрував на своє ім`я право власності на 49/100 частин спірного домоволодіння, а [PERSON] в свою чергу проігнорувала норми чинного законодавства і у встановленому законом порядку не внесла зміни до існуючих зареєстрованих прав власності на спірне домоволодіння, а відчужила на ім`я позивача зареєстровані за нею раніше 50/100 частин спірного домоволодіння. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не втратив документ, який засвідчує його право власності на житловий будинок, також право власності [PERSON] на вищевказане нерухоме майно ніким не оспорюється, чи не визнається. Доказів того, що відповідачем [PERSON] не визнається право власності на житловий будинок, суду не надано. Відповідно до вимог ст. 12, 13, 77, 78, 79, 80, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способом захисту цивільною права є визнання права. Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем не вірно, в розумінні ст. 16 ЦК України, обрано спосіб захисту, звернення до суду з позовом саме про визнання права власності на 51/100 частин вищевказаного домоволодіння, та виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Таким чином, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed