Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

В вересні 2019 року позивачка [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Храмов Михайло Петрович, звернулася до суду з позовом до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 2» КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ про зобов`язання поновити на роботі, визнання незаконним і скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Мотивуючи свою заяву тим, що 19.01.2017 року наказом КЗ «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ №2» ДОР № 18 -п від 18.01.2017 року позивачку [PERSON] було прийнято на роботу на посаду старшого касира бухгалтерського відділу, тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною віком до трьох років старшого касира [PERSON] . Згідно зазначеного наказу конкретної дати закінчення відпустки по догляду за дитиною віком до трьох років старшого касира [PERSON] не зазначено. 07 серпня 2019 року позивачку було повідомлено про звільнення та видано їй трудову книжку з зазначенням причини звільнення, а саме п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору. З позивачкою 08 вересня 2019 року було здійснено розрахунок, шляхом перерахування коштів на банківську карту. Після звернення позивачки із запитом до КЗ «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ №2» ДОР про надання копії наказу про звільнення, їй було надіслано наказ про звільнення № 369 - П/ТР з якого стало відомо, що підставою звільнення стала заява [PERSON] від 07.08.2019 року за № 1208 про вихід з відпустки, однак позивачці відомо, що [PERSON] на момент звернення до суду так і не вийшла на роботу з декретної відпустки. Таким чином, підстав припинення трудових відносин з позивачкою не було, оскільки [PERSON] фактично не приступила до роботи, а тому вважає наказ про звільнення не законним. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник відповідача [PERSON] подав письмові пояснення в яких просив відмовити в задоволенні позову, оскільки причиною звільнення [PERSON] була заява [PERSON] та наказ від 07.08.2019 року № 545/К/ТР-д про вихід [PERSON] на роботу, яка приступила до виконання своїх обов`язків з 08.08.2019 року. Єдиною причиною звернення [PERSON] до суду з вищевказаним позовом є її припущення, що її звільнили незаконно. Позивачка в судове засідання не з`явилася, вважається належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, будь яких клопотань на адресу суду від неї не надходило. В судовому засіданні представник позивача адвокат Храмов М.П. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Крім того відмовився від клопотання про виклик свідка [PERSON] і його відмова прийнята судом. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених в письмових поясненнях. Наголошував, що оскільки основний працівник вийшов із декретної відпустки, звільнення позивачки відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Приписами частини 1 статті 4 ЦПК України закріплено: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України). Судом встановлено, що згідно наказу КЗ «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 2» ДОР № 18-п від 18.01.2017 року «Про прийом по строковому договору» [PERSON] з 19.01.2017 року прийнято на посаду старшого касира бухгалтерського відділу, тимчасово, на період роботи по догляду за дитиною віком до 3-х років старшого касира [PERSON] , з посадовим окладом згідно 5 тарифного окладу (а.с. 6). Наказом КЗ «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 2» ДОР № 217- П від 05.06.2019 року [PERSON] переведена на посаду бухгалтера 1 категорії бухгалтерського відділу, у зв`язку зі змінами у штатному розкладі, що підтверджується копією трудової книжки ( а.с. 14). [PERSON] 07 серпня 2019 року звільнено з посади бухгалтера 1 категорії бухгалтерського відділу КЗ «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 2» ДОР у зв`язку із закінченням строкового трудового договору на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. Підстава звільнення: заява стати до роботи № 1208 від 07.08.2019 року [PERSON] , що підтверджується наказом про звільнення № 369-П/ТР від 07.08.2019 року, з яким позивачку [PERSON] ознайомлено під підпис в день видання наказу (а.с. 7). Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір - це угода між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, та дотримуватись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавством. З матеріалів справи вбачається, що позивачку [PERSON] було прийнято на роботу на місце постійного працівника, який перебував у відпустці для догляду за дитиною до 3-х років, у зв`язку з чим трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк, внаслідок чого і був укладений строковий трудовий договір. Під час укладання строкового трудового договору між [PERSON] та КЗ «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 2» ДОР був погоджений строк його дії з зазначенням на певну подію, зокрема на час відпустки для догляду за дитиною до 3-х років основного працівника [PERSON] . Підставою для укладення строкового трудового договору була особиста заява позивачки [PERSON] від 16.01.2017 року, в якій і був зазначений строк, протягом якого вона працюватиме, а саме: строком у зазначеному договорі був період відпустки для догляду за дитиною до 3-х років старшого касиру [PERSON] ( а.с. 8). Тобто, строк дії зазначеного трудового договору між [PERSON] та КЗ «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 2» ДОР вважається закінченим з моменту закінчення відпустки старшого касира [PERSON] . Крім того, сама позивачка в позові не заперечує, проти того, що саме на підставі її особистої заяви, вона була прийнята на місце постійного працівника, який знаходився у відпустці для догляду за дитиною до 3-х років, внаслідок чого був встановлений строк трудових відносин. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Припинення трудового договору через закінчення строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника, оскільки свою волю на укладення строкового трудового договору він виявив під час його укладення, а тому погодився на припинення такого договору в разі закінчення строку, на який його було укладено. Позивачка в позовній заяві вказує, що з наказом який би обумовлював вихід постійного працівника [PERSON] її ніхто не ознайомлював, жодних документів, що підтверджували б дійсні причини звільнення позивачці підприємством надано не було, таким чином законних підстав припинення трудових відносин та розірвання строкового трудового договору не має, оскільки фактично [PERSON] не приступила до роботи. Проте, суд не може погодитись з такими доводами, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідно до тексту особистої заяви позивачки від 16.01.2017 року її прийнято на посаду старшого касиру бухгалтерського відділу на період декретної відпустки для догляду за дитиною до 3-х років старшого касиру [PERSON] . Тобто, при укладені строкового трудового договору строк дії договору визначався певною подією, зокрема, на час відпустки основного працівника. Строк договору обмежувався відпусткою основного працівника, на що позивачка добровільно погодилася, що підтверджується її особистою заявою від 16.01.2017 року, внаслідок чого закінченням дії строкового трудового договору вважається закінчення події, яка була зазначена під час укладання строкового трудового договору, зокрема, закінчення відпустки для догляду за дитиною основного працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року, після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно із ч. 3 ст. 18 Закону, ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів. Строковий трудовий договір з позивачкою був укладений на певний строк, зокрема, на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника. Внаслідок чого, підставою припинення зазначеного строкового трудового договору у даному випадку служить особиста заява основного працівника щодо дострокового виходу з відпустки та фактичний вихід основного працівника на роботу. Оскільки, Законом не заборонено достроково виходити з відпустки для догляду за дитиною, то строк дії строкового трудового договору, який був укладений з позивачем, абсолютно залежить від волевиявлення основного працівника, зокрема, коли саме основний працівник вирішить повернутися до роботи. Відповідно до запису в трудовій книжки позивачка [PERSON] на підставі наказу № 217-П від 05.06.2019 року переведена на посаду бухгалтера першої категорії бухгалтерського відділу, у зв`язку зі змінами у штатному розкладі. Тобто суд приходить до висновку, що між сторонами автоматично відбулося переукладання строкового договору. Однак відповідно до норм чинного законодавства переукладання строкового трудового договору у випадках, що підпадають під ч. 2 ст.23 КЗпП України, не тягне набуття трудовим договором характеру безстрокового чи укладеного на невизначений строк, тобто виключає застосування до правовідносин ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України, оскільки умови виконання роботи в подальшому не змінились, а тому такий договір не став безстроковим. У відповідності\~до Наказу\~КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА\~«КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 2» КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ від 07.08.2019 року за № 545-К/ТР-д «Про дозвіл стати до роботи» з 08.08.2019 року допустити до роботи на посаді головного бухгалтера бухгалтерського відділу [PERSON] , перервавши відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( а.с. 70). Таким, чином у зв`язку із виходом основного працівника на роботу, трудовий контракт з [PERSON] було розірвано. З аналізу норм законодавства вбачається, що у разі звільнення працівника по п. 2 ст. 36 КЗпП України працівник не повинен подавати заяву про звільнення, а роботодавець не зобов`язаний попереджати його про звільнення, оскільки під час прийняття на роботу працівник давав згоду на укладення саме строкового трудового договору. Позивачкою та її представником до суду не надано доказів на підтвердження того, що вона з 07 серпня 2019 року продовжувала виконувати свої трудові обов`язки на посаді бухгалтера 1 категорії бухгалтерського відділу після виходу на роботу працівника [PERSON] , яка до декретної відпустки займала посаду старшого касира бухгалтерського відділу КЗ «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 2» ДОР. Вимогами ст.ст.10, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторонами не заперечувалась обставина, що [PERSON] стала до роботи 08 та 09 серпня 2019 року. Підтверджується ця обставина і табелем обліку використання робочого часу з 01.08.2019 року по 31.08.2019 року (а.с. ). Та обставина, що в подальшому [PERSON] знову скористалась правом на відпустку не впливає на законність звільнення позивачки, оскільки є правом основного працівника гарантованим Конституцією України. Отже, при звільненні позивачки [PERSON] з посади з посади бухгалтера 1 категорії бухгалтерського відділу КЗ «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ №2» ДОР було дотримано роботодавцем вимоги ст. ст. 23, 36 КЗпП України, які передбачають підстави припинення трудового договору. Докази, які б свідчили про те, що відповідач допустив порушення трудових прав позивача відсутні. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позивач усвідомлював наслідки закінчення строкового трудового договору, строковий договір був укладений за її письмовою заявою, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Встановивши відсутність підстав для визнання незаконним звільнення та відсутність протиправних дій відповідача щодо цього, суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 235 КЗпП України щодо стягнення з КЗ «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ №2» ДОР на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому в цій частині в задоволенні позову також слід відмовити за безпідставністю. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові судові витрати позивачці не відшкодовуються.

Outcome: dismissed