Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

В жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору виконаним, визнання договору іпотеки припиненим та зняття заборони на нерухоме майно, посилаючись на наступні обставини. 17 жовтня 2008 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено договір позики за яким, позичальник позичив у позикодавця грошові кошти в сумі 99 360 грн. строком до 17 січня 2009 року, при цьому, позичальник вправі повернути, а позикодавець повинен прийняти позичені гроші і раніше вказаного строку. Крім того, 17 жовтня 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрований в реєстрі за №1-5299. Також, 17 жовтня 2008 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку із посвідченням договору іпотеки накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири під [ADDRESS] , яка належить [PERSON] до припинення чи розірвання договору іпотеки, зареєстровано в реєстрі за №1-5300. За вказаним договором іпотеки, боржник позичив у кредитора 99 360 грн., які зобов`язується повернути до 17 січня 2009 року, боржник має право достроково виконати перед кредитором боргові зобов`язання, а кредитор зобов`язаний прийняти виконані боржником зобов`язання. Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира під [ADDRESS] , яка належить боржнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Білоцерківською держнотконторою 13.09.1996 року за реєстром №4-1156 та зареєстрованого в інвентар бюро 13.09.1996 року за №12850, реєстраційний номер 25071889. В свою чергу, 13 травня 2010 року державним нотаріусом другої Білоцерківської державної нотаріальної контори видано виконавчий напис №1-1634 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 99 360,00 грн., який стягувачем подано на примусове виконання до міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції. 08 травня 2014 року на адресу міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції відповідачем подано заяву про те, що він просить повернути виконавчий напис №1-1634 від 13.05.2010 року, виданий державним нотаріусом другої нотаріальної контори м. Біла Церква про стягнення з [PERSON] на його користь боргу в сумі 99 360 грн. без виконання. Претензій до [PERSON] не має. 30 травня 2014 року головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого напису №1-1634, виданого 13.05.2010 державним нотаріусам 2-гої нотаріальної контори Магдич Т.І. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 99 360 грн., встановлено: до міського відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ надійшла заява від [PERSON] , в якій він просить повернути вищезазначений виконавчий документ, без подальшого виконання. Претензій [PERSON] до [PERSON] не має; постановлено: виконавчий документ - виконавчий напис №1-1634, виданий 13.05.2010 державним нотаріусом 2-гої нотаріальної контори Магдич Т.І. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 99 360 грн. - повернути стягувану. Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. Таким чином, вона повністю розрахувалася та повернула [PERSON] борг в сумі 99 360 грн., відтак претензій щодо сплати боргу у нього до неї не має. Також, 03 липня 2014 року у відповідь на її письмове звернення щодо зняття заборони на квартиру [ADDRESS] , державним нотаріусом другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області їй надано роз`яснення про те, що в даному випадку потрібна заява іпотекодержателя, підпис на якій має бути нотаріально посвідчений про повернення боргу і зняття заборони. Як підсумок нотаріусом зазначено про те, що враховуючи відсутність заяви іпотекодержателя зняття заборони відчуження нерухомого майна є неможливим. Аналогічне роз`яснення надано їй і 28 серпня 2018 року. Однак, [PERSON] уникає написання вказаної заяви у нотаріуса з метою зняття заборони на її квартиру, хоча не заперечує того, що грошові кошти у вищевказаній сумі вона йому вже повернула. Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 серпня 2019 року за параметрами запиту про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо нерухомого майна: [ADDRESS] в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 8087285, зареєстровано: 17.10.2008 17:05:11 за №8087285 реєстратором: Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, 09117, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Павліченко, буд. 65-А на підставі договору іпотеки, 1-5300, 17.10.2008 Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора на об`єкт обтяження: квартира, в житловому будинку, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН: 25071889. Крім того, належність вказаної квартири позивачу по справі підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 4-1156 13 вересня 1996 року. За свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , прізвище позивача після одруження [PERSON] . За таких обставин, вважаю можливим звернутися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про визнання договору позики виконаним, договору іпотеки припиненим. Просила суд визнати виконаними зобов`язання за договором позики, укладеним 17 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] , визнати припиненим (припинити дію) договір іпотеки, укладений 17 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області 17 жовтня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за №1-5299, скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження - заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 8087285, зареєстровану 17.10.2008 Другою Білоцерківською державною нотаріальною конторою на підставі договору іпотеки, 1- 5300, за об`єктом обтяження: квартира, в житловому будинку, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН: 25071889 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі, що складаються з оплати судового збору в сумі 768,40 грн. ( а. с. 6-11 ). Ухвалою судді від 16.10.2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання договору виконаним, визнання договору іпотеки припиненим та зняття заборони на нерухоме майно було залишено без руху ( а. с. 40-42 ). Ухвалою судді від 13 листопада 2019 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання ( а. с. 49-50 ). Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року витребувано у Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори інформацію та належним чином завірені копії всіх документів, які стосуються вчинення нотаріальних дій щодо видачі виконавчого напису № 1-1634, виданого 13.05.2010 року державним нотаріусом Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Магдич Т.І. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 99 360 грн. ( а. с. 83-84 ). 09 квітня 2020 року за вх. № 13789 судом отримано від представника відповідача відзив на позов, в якому останній обґрунтовував наступним. Дійсно між [PERSON] та [PERSON] жовтня 2008 року було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] грошову позику в розмірі 99 360,00 (дев`яносте дев`ять тисяч триста шістдесят) гривень 00 копійок, а [PERSON] зобов`язалася повернути вказані суму коштів до 17 січня 2009 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, від 17.10.2008 року [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] , належну їй на праві власності квартиру під [ADDRESS] , який був посвідчений того ж дня державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, за реєстровим номером 1-5299, одночасно і з укладенням договору іпотеки нотаріусом було накладено заборону відчуження предмета іпотеки та внесено відповідний запис до державного реєстру іпотек. Іпотека є дійсною до припинення основного зобов`язання, іпотека не припиняється, якщо основне зобов`язання, забезпечене іпотекою, є невиконаним. Позивачем не надано жодних доказів виконання ним зобов`язань за договором позики від 17 жовтня 2008 року. Заява Відповідача начальнику міського відділу ДВС БЦ МРУЮ, від 07.05.2014 року про повернення виконавчого напису 1-1634 від 13.05.2010 року без виконання не є доказом виконання Позичальником свого зобов`язання за договором позики від 17.10.2008 року. На момент подання Відповідачем заяви до MB ДВС Білоцерківського МРУЮ, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, було врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV ( далі Закон № 606-XIV) з наступними змінами та доповненнями. Випадки повернення виконавчого документа стягувачу на момент написання Відповідачем заяви до MB ДВС Білоцерківського МРУЮ, були врегульовані статтею 47 Закону № 606-XIV. Так відповідно до пункту 1 частини 1 статті 47 виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувану у разі, якщо є письмова заява стягувана. В постанові про повернення виконавчого документа, від 30.05.2014 року ВП №20998469, вказано, що виконавчий напис №1-1634 виданий 13.05.2010 року Державним нотаріусом 2-гої нотаріальної контори Магдич Т.І. повертається без виконання у зв`язку з надходженням заяви стягувана про повернення виконавчого документа стягувану. У зазначених вище документах відсутні будь-які дані які б підтверджували, факт виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики від 17.10.2008 року. Крім того, Відповідач звертає увагу суд на те, що 25.06.2014 року Відповідачем начальнику MB ДВС Білоцерківського МРУЮ було подано скаргу на дії державного виконавця, в якій він детально пояснював обставини написання ним заяви 07.05.2014 року, та вказував, що вказана заява була написана ним помилково та просив скасувати постанову про повернення виконавчого документа. Враховуючи викладене, просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі ( а. с. 104-105 ). Ухвалою суду від 09 квітня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті ( а. с. 111-112 ). В судове засідання позивач не з`явився, представником позивача - адвокатом Гайдуковим Б.Б. надано клопотання, яке отримано судом 26.06.2020 року за вх. № 24134, в якому просив розгляд справи проводити у відсутність позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, представником відповідача - адвокатом Телющенко П.П. надано до суду заяву, яка отримана судом 24.06.2020 року за вх. № 24056, в якій останній просив суд проводити розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Проти задоволення позову заперечують. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 17 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики за яким, позичальник позичив у позикодавця грошові кошти в сумі 99 360 грн. строком до 17 січня 2009 року, при цьому, позичальник вправі повернути, а позикодавець повинен прийняти позичені гроші і раніше вказаного строку ( а. с. 20 ). Крім того, 17 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрований в реєстрі за №1-5299 ( а. с. 21 ). За вказаним договором іпотеки, боржник позичив у кредитора 99 360 грн., які зобов`язується повернути до 17 січня 2009 року, боржник має право достроково виконати перед кредитором боргові зобов`язання, а кредитор зобов`язаний прийняти виконані боржником зобов`язання. Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира під [ADDRESS] , яка належить боржнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Білоцерківською держнотконторою 13.09.1996 року за реєстром №4-1156 та зареєстрованого в інвентар бюро 13.09.1996 року за №12850, реєстраційний номер 25071889. 17 жовтня 2008 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку із посвідченням договору іпотеки накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири під [ADDRESS] , яка належить [PERSON] до припинення чи розірвання договору іпотеки, зареєстровано в реєстрі за №1-5300. 13 травня 2010 року державним нотаріусом другої Білоцерківської державної нотаріальної контори видано виконавчий напис №1-1634 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 99 360,00 грн., який стягувачем подано на примусове виконання до міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції. 08 травня 2014 року на адресу міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Кульчицьким Ігорем Олександровичем подано заяву про те, що він просить повернути виконавчий напис №1-1634 від 13.05.2010 року, виданий державним нотаріусом другої нотаріальної контори м. Біла Церква про стягнення з [PERSON] на його користь боргу в сумі 99 360 грн. без виконання. Претензій до [PERSON] не має ( а. с. 12 ). 30 травня 2014 року головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого напису №1-1634, виданого 13.05.2010 державним нотаріусом 2-ї нотаріальної контори Магдич Т.І. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 99 360 грн., встановлено: до міського відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ надійшла заява від [PERSON] , в якій він просить повернути вищезазначений виконавчий документ, без подальшого виконання. Претензій [PERSON] до [PERSON] не має; постановлено: виконавчий документ - виконавчий напис №1-1634, виданий 13.05.2010 державним нотаріусом 2-ї нотаріальної контори Магдич Т.І. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 99 360 грн. - повернути стягувачу. Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення ( а. с. 23 ). 03 липня 2014 року у відповідь на письмове звернення позивача щодо зняття заборони на квартиру [ADDRESS] , державним нотаріусом другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області останній надано роз`яснення про те, що в даному випадку потрібна заява іпотекодержателя, підпис на якій має бути нотаріально посвідчений про повернення боргу і зняття заборони. Як підсумок нотаріусом зазначено про те, що враховуючи відсутність заяви іпотекодержателя зняття заборони відчуження нерухомого майна є неможливим. Аналогічне роз`яснення надано позивачу і 28 серпня 2018 року ( а. с. 24, 25 ). Звертаючись до суду з вказаним позовом вважає, що вона повністю розрахувалася та повернула [PERSON] борг в сумі 99 360 грн., відтак претензій щодо сплати боргу у нього до неї не має, але [PERSON] уникає написання вказаної заяви у нотаріуса з метою зняття заборони на її квартиру, хоча не заперечує того, що грошові кошти у вищевказаній сумі вона йому вже повернула, тому вимушена звернутися до суду за захистом свого права. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. За ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).? Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Положеннями ст. 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. За ч.ч. 1, 2 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ВСУ від 08 лютого 2017 року у справі № 6-2560цс16. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов`язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов`язання, які випливають з основного, не повинні припиняти дію тих зобов`язань, які забезпечують основне, яке залишилось невиконаним. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 01 березня 2017 року у справі № 6-130цс17. Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 вищезазначеного Закону. Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609). Аналогічна правова позиція міститься в постанові ВСУ від 05 липня 2017 року у справі № 6--1840цс16. Отже, звертаючись з заявою 07.05.2014 року на адресу міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, яка отримана 08 травня 2014 року про повернення виконавчого напису №1-1634 від 13.05.2010 року, виданий державним нотаріусом другої нотаріальної контори м. Біла Церква про стягнення з [PERSON] на його користь боргу в сумі 99 360 грн. без виконання та відсутністю претензій до останньої свідчить про те, що зобов`язання позивача перед відповідачем виконані. На підставі зазначеної заяви відповідача, 30 травня 2014 року головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого напису №1-1634, виданого 13.05.2010 державним нотаріусом 2-ї нотаріальної контори Магдич Т.І. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 99 360 грн., постановлено виконавчий документ - виконавчий напис №1-1634, виданий 13.05.2010 державним нотаріусом 2-ї нотаріальної контори Магдич Т.І. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 99 360 грн. - повернути стягувачу. Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. З відповіді від 22.08.2019 року за вих. № 59795, яка підписана начальником Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Соколовським О.В. та надана адвокату Гайдукову Б.Б. вбачається, що відповідно до облікових даних відділу, виконавче провадження № 20998469 по виконанню виконавчого напису № 1-1634, виданого 13.05.2010 року по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 99 360 гривень було завершено 30.07.2012 року за п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» ( повернуто було за письмовою заявою стягувача ) та відповідно до вимог законодавства було знищено, в зв`язку з закінченням трьох річного терміну зберігання ( а. с. 27 ). Отже, суд приходить до висновку, що є всі підстави вважати, що договірні правовідносини між сторонами від 17 жовтня 2008 року виконані, що підтверджується заявою відповідача до органу виконавчої служби про відсутність претензій останнього, та завершенням 30.07.2012 року за п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження № 20998469 по виконанню виконавчого напису № 1-1634, виданого 13.05.2010 року по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 99 360 гривень. Так як, договірні відносини між сторонами по справі виконані у зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання договору іпотеки припиненим є також цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача в частині скасування в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження - заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 8087285, зареєстровану 17.10.2008 Другою Білоцерківською державною нотаріальною конторою на підставі договору іпотеки, 1- 5300, за об`єктом обтяження: квартира, в житловому будинку, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН: 25071889, то суд приходить до наступного. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.08.2019 року вбачається, що на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] , в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження здійснено заборону на відчуження об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8087285, зареєстрований 17.10.2008 Другою Білоцерківською державною нотаріальною конторою на підставі договору іпотеки, 1- 5300, за об`єктом обтяження: квартира, в житловому будинку, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН: 25071889 ( а. с. 26 ). Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Право власності згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Згідно ч. 9 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент сплати заборгованості за договором позики), державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов`язаний подати протягом п`яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від написання заяви у нотаріуса з метою зняття заборони на квартиру позивача, чим порушуються права останньої на мирне володіння майном. Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - «Перший протокол», «Конвенція»): «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки задоволені вимоги позивача в частині визнання договору виконаним та визнання договору іпотеки припиненим, підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині скасування в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження - заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 8087285, зареєстровану 17.10.2008 Другою Білоцерківською державною нотаріальною конторою на підставі договору іпотеки, 1- 5300, за об`єктом обтяження: квартира, в житловому будинку, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН: 25071889, так як така заборона на відчуження нерухомого майна, що належить позивачу, порушує права та законні інтереси позивача, оскільки унеможливлює вільного користування та розпоряджання даним майном. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду, понесення яких документально підтверджуються, наявними в матеріалах справи квитанціями ( а. с. 5, 44, 45 ) на загальну суму 2 305,20 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved