Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

В жовтні 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ПАТ «Платинум Банк», ПрАТ «Ренесанс життя», в якому просив суд: визнати недійсним кредитний договір зі страхування життя позичальника №460/4338LPLCO від 04 вересня 2013р. (далі по тексту - кредитний договір), сторонами якого зазначено позивача та відповідачів. Судом до участі у справі, в порядку ст. 55 ЦПК України було притягнуто, в якості правонаступника ПАТ «Платинум Банк» - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», у зв'язку з укладенням договору № 148К про відступлення права вимоги від 23 березня 2018р. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 вересня 2013р. між ним та ПАТ «Платинум Банк», ПрАТ «Ренесанс життя» було укладено зазначений вище кредитний договір, за умовами якого банк надає позичальнику (позивачу) грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби, а позичальник зобов'язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії за надання та обслуговування кредиту, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов'язання за даним договором в повному обсязі; сума кредиту - 43896,0 грн., строк кредитування - 36 платіжних періодів, фіксована процентна ставка 9,99 % річних. На думку позивача зазначений кредитний договір повинен бути визнаний судом недійсним, оскільки банк не виконав свої зобов'язання і позивач, як позичальник не отримав всієї суми кредиту, а тому на підставі ст. ст. 203, 215, 236, 1046, 1051, 1054 ЦК України позивач просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Відповідачі, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, в судові засідання своїх представників не направили, при цьому стороною відповідачів, в порядку ст. ст. 27, 31 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р. були подані письмові заперечення на позов, в яких відповідачі зазначали, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки сума коштів за кредитом була сплачена позивачу двома платежами, при цьому представник банка звертав увагу суду, що позивач вже звертався до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до сторони відповідачів про визнання недійсним кредитного договору але з інших підстав, і судом не було встановлено, що позивач, як позичальник не отримав кредит. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 04 вересня 2013р. між позивачем [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» (правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»), ПрАТ «Ренесанс життя» було укладено кредитний договір, за умовами якого (п. 1.1., 1.2. кредитного договору) банк надав позичальнику (позивачу) кредит в сумі 43896,0 грн. на строк кредитування - 36 платіжних періодів з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 9,9900 % річних, комісія за надання кредиту - 0,00 грн.; комісія за обслуговування кредиту - 439,00 грн., цільове призначення - поточні потреби; дата повернення кредиту - 06 вересня 2016р. Згідно п. 2.1., 2.2. кредитного договору кредит надається банком позичальнику в готівковій формі шляхом отримання позичальником грошових коштів в національній валюті через касу банку. Якщо протягом 14 календарних днів з дати підписання цього договору позичальник не отримає грошових коштів в касі банку, цей договір вважається неукладеним. Кредит надається в сумі, яку позичальник отримав через касу банку, збільшеній на суму комісії за надання кредиту та суму страхової премії, розрахованої згідно умов договору. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір, оскільки ним не була отримана вся сума кредиту. За змістом ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1051 ЦК України). Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування зазначених позовних вимог, як і не було спростовано надані стороною відповідачів письмові докази (а.с. 67, 68), а саме меморіальні ордери № 203368649 від 04 вересня 2013р., №206880503 від 19 вересня 2013р. про отримання позивачем суми кредиту у розмірі 43896,0 грн. Так рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 січня 2018р. по цивільній справі № 760/16942/16, провадження № 2/760/2597/18, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до ПАТ «Платинум Банк», ПрАТ «Ренесанс життя» про визнання частково недійсним договору - задоволено частково, визнано недійсними підпункт д) пункту 1.2. розділу 1, пункт 2.4. розділу 2 кредитного договору, при цьому судом не було встановлено, що сума кредиту була отримана позичальником від банку не в повному обсязі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови № 9 від 06 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно зі ст. 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed