Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради про визнання права власності на квартиру [ADDRESS], а саме: на 1/2 частку даної квартири внаслідок приватизації, а на іншу частку в порядку спадкування по закону після смерті [PERSON], померлого 18 листопада 1997 року. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 18 листопада 1997 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 квартири [ADDRESS] (бувший Мануїльського) в м. Старокостянтинові, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Старокостянтинівським цукровим заводом 24 жовтня 1994 року. Вона є його спадкоємицею, оскільки перебувала на його утриманні з 1993 року по день його смерті, що встановлено рішенням Старокостянтинівського районного суду від 11 жовтня 2016 року. Листом - відмовою приватного нотаріуса Старокостянтинівського районного нотаріального округу від 08 червня 2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що правовстановлюючий документ на вказану квартиру виданий неуповноваженим органом. З цієї ж підстави вона не може розпорядитися належною їй 1/2 часткою зазначеної квартири. Представник позивачки адвокат [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача Старокостянтинівської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 08 лютого 2017 року суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Старокостянтинівським цукровим заводом 24 жовтня 1994 на підставі розпорядження від 03 жовтня 1994 року за № 47, [PERSON] та [PERSON] набули право власності в рівних частках на квартиру [ADDRESS]. Згідно даних інвентарної справи вказана квартира зареєстрована Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності на підставі даного свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за № 3989. [PERSON] помер 16 листопада 1997 року, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії І-БВ № 069561, виданого Старокостянтинівським районним відділом РАГС 18 листопада 1997 року. Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 11 жовтня 2016 року встановлено факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON], який помер 16 листопада 1997 року, з 1993 року по день його смерті. У відповідності до\~ст. 549 ЦК України\~(в редакції 1963 року), діями, що свідчили про прийняття спадщини визнавалися фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном та/або подання до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] в порядку, передбаченому ст. 549 ЦК України 1963 року, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном (довідка (Ф-7) «Про сумісну реєстрацію до дня смерті», видана Старокостянтинівським комбінатом комунальних підприємств від 06 червня 2016 року за № 2736). Як вбачається з листа відмови приватного нотаріуса Старокостянтинівського районного нотаріального округу від 08 червня 2016 року за № 199/01-16 [PERSON] рекомендовано звернутися до суду для оформлення спадщини за законом до майна померлого 16 листопада 1997 року [PERSON], зокрема, через те, що документи на квартиру [ADDRESS] (бувший Мануїльського) в м. Старокостянтинові видані неуповноваженим органом. Згідно ст. ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до розяснень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання\~\~права на спадщину\~\~судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. В силу ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, яка діяла на час виникнення прав на нерухоме майно) приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до п. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир у власність громадян оформлялася свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструвалося в органах приватизації і не потребувало нотаріального посвідчення. Згідно п. п. 13, 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56 (яке було чинним на момент виникнення права власності на квартиру) приватизація державного житлового фонду здійснювалася уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управління яких знаходився державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснювалася на підставі рішень відповідних органів приватизації. Вищезазначеним Положенням також визначався порядок державної реєстрації права власності на квартиру, зокрема, п. 28 Положення передбачалася обовязкова реєстрація в органах технічної інвентаризації свідоцтва про право власності на квартиру. У відповідності до матеріалів інвентарної справи [PERSON] та [PERSON] 28 вересня 1994 року у встановленому законом порядку звернулися з заявою на імя завідуючого відділом приватизації Старокостянтинівської міської ради для приватизації заявленої квартири, за наслідком розгляду якої останнім, згідно розпорядження відділу приватизації Старокостянтинівської міської ради від 03 жовтня 1994 року за № 47, Старокостянтинівським цукровим заводом видано 24 жовтня 1994 року свідоцтво про право власності на житло, яке було зареєстровано Старокостянтинівським БТІ у реєстрову книгу за № 3989. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази, кожний окремо та у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя та [PERSON] набули право власності в рівних частках на квартиру [ADDRESS] відповідно до закону. Приймаючи до уваги те, що позивачка є його спадкоємицею за законом та прийняла спадщину,\~\~однак не може оформити право власності на вказане спадкове майно та не може розпорядитися належною їй часткою спірної квартири через відсутність належного правовстановлюючого документу, її права підлягають захисту. З огляду на вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved