Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

В вересні 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просив визнати договір №85102 від 01 травня 2019 року укладений між ним, [PERSON] та ТОВ «Фінтаргет» - недійсним в цілому; вирішити питання про судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а також надав додаткові письмові пояснення. Представник відповідача за довіреністю просив відмовити в задоволенні позовних вимог; надав відзив на позов. Вивчивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір №85102 від 01 травня 2019 року, за умовами якого кредитодавець ТОВ «Фінтаргет» надав позивальнику [PERSON] на умовах, що передбачених даним договором грошові кошти в сумі 3000 грн., строком на 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 0,85% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Позивач вказує, як підставу визнання Кредитного договору №85102 від 01 травня 2019 року недійсним, не додержання встановленого законодавством порядку укладення договору на підставі відсутності особистого підпису, не дотримання письмової форми договору, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача. Позивач звертає увагу, що відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Відповідач посилається, що Кредитний договір між сторонами укладений в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, забезпечує дотримання ТОВ «Фінтаргет» вимоги щодо письмової форми для даного виду Договору. Закон України «Про електронну комерцію», визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Даний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту ТОВ «Фінтаргет» (www.microcash.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Фінтаргет» (Кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Встановлено, що [PERSON] в момент реєстрації на Сайті ТОВ «Фінтаргет» створив власний Особистий кабінет, який є сукупністю захищених сторінок. Особистий кабінет забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання Договору. Правилами надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною встановлюється порядок укладення Кредитного Договору між [PERSON] та ТОВ «Фінтаргет», а саме: [PERSON] на Сайті ТОВ «Фінтаргет», здійснив заповнення Заявки на отримання Кредиту, вказав всі дані, відмічені в Заявці в якості обов`язкових для заповнення; заявка подавалася позивачем через Особистий кабінет; відповідач проінформував позивача про прийняте рішення щодо видачі Кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер та електронним листом на адресу електронної пошти позивача) з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення Договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 641, 642 ЦК України; позивач в Особистому кабінеті ознайомився з пропозицією ТОВ «Фінтаргет» щодо укладання Електронного договору (офертою), яка була розміщена в Інформаційно- телекомунікаційній системі Відповідача; позивач надав відповідь відповідачу електронним повідомленням про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти Відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий Позивачу в смс-повідомленні), у відповідності до абз. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»; ТОВ «Фінтаргет» надав підтвердження про укладання Договору шляхом розміщення інформації в Особистому кабінеті позивача та розміщений у особистому кабінеті [PERSON] , який ним було створено. Як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні Договору [PERSON] здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення Договору. Без відповідних дій з боку [PERSON] укладення Договору було б неможливе. Крім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Даний порядок укладення Договору відповідає ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, що також підтверджується інформаційним повідомленням Нацкомфінпослуг (державного регулятора на ринку фінансових послуг) від 13.02.2019 року. До того ж, [PERSON] на Сайті ТОВ «Фінтаргет» самостійно створено Особистий кабінет, логін та пароль до якого визначені самим позивачем, заповнено Заявку на отримання Кредиту, надано підтвердження ознайомлення з офертою ТОВ «Фінтаргет». Вся актуальна інформація щодо діючої угоди постійно доступна в Особистому кабінеті позивача на Сайті відповідача. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України. Щодо відсутності відомостей про те, що Позивачу передавались (перераховувались) кошти встановлено наступне. Відповідачем в підтвердження перерахування коштів, відповідно до Правил, було розміщено в особистому кабінеті [PERSON] , який він сам створив та проінформовано його про перерахування коштів у сумі 3000 грн. на платіжну картку, яка була самостійно зазначена позивачем для отримання кредиту. Грошові кошти у сумі 3000 грн. були перераховані позивачу в день укладення Договору, а саме 11 травня 2019 року, що підтверджується витягом з реєстру банку щодо видачі кредиту [PERSON] по договору №85102 від 01 травня 2019 року в сумі 3000 грн. Відповідач також повідомив суд, що Договір №85102 від 01 травня 2019 року є вже третім договором, який укладений [PERSON] з ТОВ «Фінтаргет». Всі договори між позивачем та відповідачем укладені на однакових умовах. Так, між [PERSON] та ТОВ «Фінтаргет» було укладено наступні Договори: №13211 від 13.11.2018 року на суму 3000 грн., 21.01.2019 року - зобов`язання позивач виконав повністю; №46655 від 12.03.2019 року на суму 3000 грн., 12.03.2019 року - зобов`язання позивач виконав повністю; №85102 від 01 травня 2019 року на суму 3000 грн.- за яким [PERSON] зобов`язання не виконав. Отже, [PERSON] при укладенні договору, з метою отримання коштів був ознайомлений та обізнаний з усіма його умовами та порядком перерахування (отримання), неодноразово здійснював укладення Договорів на аналогічних умовах, а тому твердження [PERSON] про відсутність відомостей щодо передачі коштів від ТОВ «Фінтаргет» є необґрунтованим. Щодо твердження позивача про недосягнення згоди про істотні умови Договору, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», як спеціальних законів, що регулюють дану сферу правовідносин, встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», цей Закон не поширюється на: договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Кредитний договір №85102 від 01 травня 2019 року на суму 30000 грн. укладений між сторонами терміном на 30 днів, отже згідно прямої норми Закону України «Про споживче кредитування», даний закон не розповсюджується на правовідносини за зазначеним договором, а відтак посилання [PERSON] на положення Закону України «Про споживче кредитування», як на підставу для визнання його неукладеним є безпідставними а позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. Щодо відсутності істотних умов, відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме: відсутність підпису сторін, відсутність терміну на який видається кредит та умов взаєморозрахунків встановлено наступне. Даний Договір укладений в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладання Договору та є його невід`ємною частиною, забезпечує дотримання ТОВ «Фінтаргет» вимоги щодо письмової форми (підпису сторін) для даного виду Договору. Відповідно до Договору №85102 від 01 травня 2019 року строк кредиту складає 30 днів. Кредит має бути повернутий згідно Графіку платежів. Умови взаєморозрахунків (погашення кредиту) визначені Правилами. Таким чином, Договором та Правилами чітко визначені умови проведення взаєморозрахунків між [PERSON] та ТОВ «Фінтаргет». Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що між [PERSON] та ТОВ «Фінтаргет» визначені та погоджені всі істотні умови Договору, а відтак позовні вимоги в даній частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач зазначає щодо ведення ТОВ «Фінтаргет» нечесної підприємницької практики, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування». Проте з такими твердженнями [PERSON] , суд не погоджується, оскільки дія Закону України «Про споживче кредитування» не поширюється на правовідносини між сторонами за Договором №85102 від 01 травня 2019 року, а тому вимоги в частині даних позовних вимог є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо твердження позивача про ненадання повної інформації про Кредитний Договір відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено. На офіційному веб-сайті ТОВ «Фінтаргет» www.microcash.com.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «Фінтаргет» розміщена повна інформація щодо Договору кредиту (примірний Договір) та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення Договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «Фінтаргет» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Встановлено, що з метою отримання кредиту в [PERSON] є необмежена кількість часу для ознайомлення з усіма умовами кредитування та в разі необхідності отримання додаткової інформації, він має можливість зателефонувати по зазначеним (розміщеним) на сайті ТОВ «Фінтаргет» телефонним номерам за отриманням додаткових роз`яснень. При таких обставинах суд приходить до висновку, що ТОВ «Фінтаргет» надано [PERSON] повну та чітку інформацію щодо умов Договору кредиту, яка передбачена чинним законодавством та яка розміщена і доступна для вільного ознайомлення на сайті ТОВ «Фінтаргет» (www.microcash.com.ua). Таким чином, посилання позивача на нечесну підприємницьку практику відповідача щодо ненадання інформації по Кредитному Договору, його нечіткість та незрозумілість є безпідставними та не відповідають дійсності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. У ч. 2 ст. 207 ЦК України зазначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 2 статті 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За положеннями ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено перелік інформації, про яку споживача повинен повідомити кредитор перед укладенням договору. За змістом ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки Кредитний договір №85102 від 01 травня 2019 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно підстави для визнання Кредитного договору №85102 від 01 травня 2019 року недійсним відсутні. З наведених вище підстав суд відмовляє у задоволені позовних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним в цілому у зв`язку з його необґрунтованістю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: dismissed