Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

В заяві до суду позивач [PERSON] вказав, що від спільного проживання з відповідачем в них народилася дитина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні матері. Згідно судового наказу Барського районного суду Вінницької області від 08.09.2017 року № 125/1394/17 (2-н/125/4/2017) стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини щомісячно, починаючи з 08.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] звернула до викання судовий наказ шляхом подання його до державної виконавчої служби. З березня 2018 року позивач та відповідач почали знову проживав спільно та утримувати їх неповнолітнього сина [PERSON] . 14.04.2018 [PERSON] звернулася до ДВС з заявою про повернення її виконавчого документу та припинення стягнення аліментів. Через суперечки між позивачем та відповідачем з листопада 2018 [PERSON] знову почав проживати окремо від сім`ї, однак аліменти на утримання дитини сплачував регулярно. Проте, 29.01.2019 позивач отримав від ДВС розрахунок зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 54887370, у якому йому нараховано заборгованість за період його спільного проживання з відповідачем, а саме з березня по листопад 2018 року, на загальну суму 17187,50 грн. Позивач [PERSON] просив суд звільнити його від сплати вказаної заборгованості У судовому засіданні представник позивача адвокат Мазур О.А. позов підтримала повністю, наполягала на його задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність. Поти позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. У відзиві зазначила що вона 24.04.2018 року написала добровільно заяву до Барського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області про повернення її виконавчого документа у зв`язку примиренням із позивачем. Вони проживали спільно з ним, та їхнім неповнолітнім сином Тимуром, позивач перестав сплачувати аліменти на утримання сина, і тому вона 18.01.2019 року знову змушена була написати повторно заяву до виконавчої служби про стягнення з [PERSON] аліменти та пред`явила до примусового виконання наказ Барського районного суду Вінницької області від 08.09.2017року. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, враховуючи наступне. Згідно Судового наказу Барського районного суду Вінницької області від 08.09.2017 року № 125/1394/17 (2-н/125/4/2017) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини щомісячно, починаючи з 08.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягувач [PERSON] звернулась з заявою про відкриття виконавчого провадження до Барського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області та пред`явила Судовий наказ Барського районного суду від 08.09.2017року до примусового виконання. Державним виконавцем 12.10.2017 відкрито виконавче провадження № 54887370 з виконання вказаного судового наказу та розпочато стягнення аліментів. 24.04.2018 року [PERSON] написала заяву до Барського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області заяву про повернення виконавчого документа без подальшого виконання у зв`язку з примиренням з боржником. 24.04.2018року головним державним виконавцем Барського РВДВС Мориляком В.М. винесено постанову про повернення без подальшого виконання виконавчого документа стягувачу, а саме судового наказу №125/1394/17 від 08.09.2017. Посилаючись на те, що [PERSON] перестав надавати [PERSON] матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини, відповідач 18.01.2019 року написала повторно заяву про відкриття виконавчого провадження до Барського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області та пред`явила до примусового виконання судовий наказ Барського районного суду Вінницької області від 08.09.2017 року. Постановою заступника начальника Барського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Лєбєдєвича В.В. відкрито виконавче провадження № 58151099 з виконання судового наказу Барського районного суду від 08.09.2017 року № 125/1394/17 (2-н/125/4/2017) про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини щомісячно. Стягнення розпочато з 08.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Із довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 776 від 29.01.2019 року, що видана Барським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області, вбачається, що станом на 01.02.2019 заборгованість по аліментам становить 17187,50 грн. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Відповідно п.4 розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання. За змістом ч. 3 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Із матеріалів справи вбачається, що судовий наказ Барського районного суду Вінницької області від 08.09.2017 року був пред`явлений до виконання до Барського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області 18.01.2019, тобто в межах строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження». Встановлений судом строк стягнення з 08.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Дії державного виконавця по нарахуванню заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 17187,50 грн., яка виражена у розрахунку № 776 від 29.01.2019 року, [PERSON] не оскаржував. Подаючи позов до суду про звільнення від наявної заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 17187,50 грн. позивач [PERSON] , тим самим, визнав її законне нарахування, та звернувся до суду з позовом на підставі ч. 2 ст. 197 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, з підстав якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема наявної у нього тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення, відповідно в позивача відсутні обставини, які мають істотне значення в розумінні ст. 197 СК України для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. Отже, зазначені позивачем у позовній заяві та у судовому засіданні доводи - не можуть розцінюватись судом як обставина, що має істотне значення, тому підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , суд не находить. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору на користь позивача не відшкодовуються.

Outcome: dismissed