Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

В грудні 2018 року фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління Публічного акціонерного товариства «державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») та [PERSON] було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки № [NUMBER] . В подальшому між АТ «Ощадбанк» та позичальником було укладено додатковий договір № 1 до договору № 2094203, згідно якого позичальнику було надано кредит у сумі 6 500 грн. Позичальник належним чином не виконував умови договору щодо сплати платежів у розмірі та в порядку, передбачених вищевказаним договором, і станом на 08.12.2015р. заборгованість позичальника за договором становила 6 505,43 грн. Майнові інтереси АТ «Ощадбанк», що пов`язані з матеріальними збитками, завданими внаслідок неповернення або неповного повернення позичальниками кредитів та/або несплатою або частковою несплатою процентів по кредитах на умовах, встановлених договорами, були застраховані у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») згідно договору добровільного страхування кредитів № 055/14 від 01.08.2014р. У зв`язку з вищезазначеним АТ «Ощадбанк» звернулось до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «УПСК», виконуючи свої зобов`язання по договору № 055/14 від 01.08.2014р., визнало факт неповного погашення позичальником грошового зобов`язання згідно умов договору перед АТ «Ощадбанк» страховим випадком та провів виплату страхового відшкодування в розмірі 6 505,43 грн. Виходячи із змісту статей 993, 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» у позичальника виникло зобов`язання перед ПрАТ «УПСК» Відшкодувати збитки в розмірі 6 505,43 грн. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто з 6 січня 2016 року. 01.10.2018р. між ПрАТ «УПСК» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір № 01/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору. У тому числі новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу виплаченого первісним кредитором страхового відшкодування у розмірі 6 505,43 грн, що було сплачено на користь АТ «Ощадбанк» як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок невиконання (часткового невиконання) позичальником своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені договором про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № [NUMBER] та додатковим договором до нього. На підставі наведеного позивач просив стягнути з [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 6 505,43 грн (а.с.1, 2). У встановлений судом строк відповідач подала відзив, в якому зазначила, що зобов`язань перед АТ «Ощадбанк» немає. Доказів укладення договору про відкриття та обслуговування рахунку позивачем суду не надано. Додатковий договір № 1 до договору № 2094203 між АТ «Ощадбанк» та нею не укладався, а надана позивачем його копія нечитаєма, відсутня дата складання договору, нечіткі реквізити сторін. Виходячи із змісту ст.ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» у відповідача повинно було б виникнути зобов`язання перед ПрАТ «УПСК» в розмірі 6 505,43 грн., але вона ці гроші не брала, так як не укладала додатковий договір № 1. Невідомо, на яких підставах позивач просить стягнути з неї борг за завдану шкоду, так як, за її думкою, лише до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяний збиток. То ж у разі виникнення заборгованості перед АТ «Ощадбанк» саме ПрАТ «УПСК» мало б звернутися до суду про відшкодування шкоди в порядку регресу, а не фізична особа-підприємець [PERSON] . Крім того, договір № 01/10/2018 від 01.10.2018р., укладений між ПрАТ «УПСК» та [PERSON] , має загальний характер, в ньому не конкретизовано, що відшкодування має бути здійснено за шкоду, завдану [PERSON] чи іншої особи. Страховий акт № 055/14/100/5 містить відмітку про перерахування коштів ПрАТ «УПСК» 06.01.2014р., яка виправлена на 2016р., в той час як перерахування дозволено 25.10.2015р., а платіжне доручення надане до суду від 06.01.2016р., взагалі не містить підписи сторін та печатки, що свідчить про недостовірність зазначених даних з метою приховування факту спливу строку позовної давності за регресними зобов`язаннями. Дане платіжне доручення не містить підтвердження, що грошові кошти ПрАТ «УПСК» в сумі 6 505,43 грн були перераховані АТ «Ощадбанк». На підставі наведеного просила відмовити в позові (а.с.55, 56). У встановлений судом строк позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач не спростовує факту наявності правовідносин з АТ «Ощадбанк». Позовна заява та долучені до неї документи не містять посилання про наявність заборгованості по певній платіжній картці із зазначенням її конкретного номеру, оскільки платіжні картки видаються на певний період дії договору та можуть перевипускатись, а відтак номер платіжної карти може зманюватися. Як вбачається з матеріалів справи в АТ «Ощадбанк» на ім`я відповідача було відкрито рахунок. Факт наявності договірних відносин між АТ «Ощадбанк» та відповідачем та користування відповідачем наданим кредитним лімітом підтверджується також наданою випискою по рахунку за період з 01.05.2015. по 25.11.2015р. Позивач вважає, що відповідно до положень ст.ст.993, 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» після виплати АТ «Ощадбанк» страхового відшкодування набув права вимоги до відповідача в розмірі фактично виплаченого відшкодування. До нього на підставі договору про відступлення права вимоги № 01/01/2018 від 01.10.2018р. перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача боргу - завданих збитків в порядку регресу, що були сплачені первісним кредитором на користь АТ «Ощадбанк» як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок невиконання (часткового виконання) відповідачем своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені додатковим договором № 1 до договору № 2094203 про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної карти. В п.2 договору про відступлення права вимоги № 01/01/2018 передбачено, що первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору (позивачу) свої права вимоги до боржників (осіб, які винні/відповідальні за завдання матеріальних збитків) згідно Реєстру прав вимог, що міститься у додатку 1 до цього договору, який є невід`ємною частиною договору. Згідно п.72 додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги первісним кредитором було відступлено позивачу право вимоги, зокрема, до [PERSON] на суму 6 505,43 грн. Наявність виправлень в даті відмітки про перерахування коштів на страховому акті № 055/14/100/15 від 21.12.2015р. не спростовує факт здійснення первісним кредитором страхового відшкодування. Строк позовної давності слід відраховувати з 6 січня 2016 року, тобто з дати виплати страхового відшкодування в повному обсязі. Отже, останнім днем строку позовної давності є 6 січня 2019 року. Як вбачається з відмітки на поштовому конверті позов було направлено до суду 29 листопада 2018 року, тобто в межах строку позовної давності. Після звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем було сплачено на рахунок позивача частину заборгованості в розмірі 1000 грн., що, за думкою позивача, свідчить про фактичне визнання нею позовних вимог та факту наявності відповідного зобов`язання щодо відшкодування збитків в порядку зворотної вимоги (регресу) в цілому (а.с.59, 60). До закінчення підготовчого засідання позивач зменшив позовні вимоги: просив стягнути з [PERSON] 5 505,43 грн на відшкодування збитків. Позивач в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач та представник відповідача [PERSON] . позов не визнали з підстав, зазначених у відзиві, просили відмовити в позові. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх за внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин. 14 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», який в подальшому перейменований в Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») та [PERSON] був укладений договір № 2094203 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, згідно якого банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів відкрив клієнту поточний рахунок № [NUMBER] в гривні України на умовах тарифного пакету «Зарплатний», Тарифи за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться в приміщенні установ банку (а.с.78-82). В подальшому між «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений додатковий договір № 1 до договору № 2094203 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, яким банк встановив кредит в сумі 6 500 грн на відповідний період дії платіжної картки. При цьому при випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24.00 процентів річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35.00 процентів річних. Щомісячна плата за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту складає 0.00 процентів. За умов безготівкового розрахунку платіжною карткою за товари та послуги процентна ставка за користування кредитом протягом грейс-періоду складає 0.001 процентів річних (а.с.15, 45, 83-86). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 25.11.2015р. утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 6 505,43 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку № [NUMBER] за період 01.05.2015 - 25.11.2015, відкритого на ім`я [PERSON] (ПрАТ «ПАК-Інвест») (а.с.15, 16). З виписки по картковому рахунку вбачається рух по рахунку відповідача, в тому числі й в частині нарахування процентів за користування кредитним лімітом та комісії згідно Тарифів банку, погашення заборгованості, чим спростовується посилання відповідача на те, що кредитні кошти не були нею отримані від банку. Згідно ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України). Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 1 серпня 2014 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та Філією - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» був укладений договір добровільного страхування кредитів № 05/14, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, і пов`язані з неповерненням або неповним поверненням позичальниками страхувальнику кредиту та/або несплатою або частковою несплатою процентів по ньому на умовах, встановлених відповідними кредитними договорами (далі - Договір добровільного страхування кредитів) (а.с.9-13). Згідно п.2.2 Договору добровільного страхування кредитів страхувальник зобов`язувався сплачувати страхові платежі, а страховик прийняв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами цього договору, виплатити страхувальнику страхове відшкодування на умовах цього договору. Відповідно до положень розділу 3 Договору добровільного страхування кредитів страхова сума за звітний місяць, за кожним окремим кредитним договором визначається в розмірі середньоденної кредитної заборгованості за звітний місяць по кредиту, отриманому позичальником на підставі кредитного договору діючого протягом строку дії цього договору. Максимальна страхова сума за кожним окремим кредитним договором, включаючи проценти за користування кредитом, не може бути більше ніж 6 середньомісячних заробітних плат позичальника. Загальна страхова сума за звітний місяць дорівнює сумі страхових сум за всіма кредитним договорами, діючими протягом строку дії цього договору. У відповідності до п.4.3 Договору добровільного страхування кредитів страховим випадком за цим договором є факт завдання збитків страхувальнику внаслідок невиконання або часткового невиконання позичальником своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені в конкретному кредитному договорі, внаслідок неплатоспроможності позичальника. Згідно копії страхового акту № 055/14/100/15 від 21 грудня 2015 року, за яким перерахування дозволено 25.10.2015р., ПрАТ «УПСК» завдання збитків страхувальнику (Філія - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк») внаслідок невиконання (часткового невиконання) позивальником ( [PERSON] ) своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені в кредитному договорі № 2094203, внаслідок неплатоспроможності позичальника визнана страховою подією; сума страхового відшкодування склала 6 505,43 грн, яка перерахована п/д № 4037 від 06.01.2016р. (а.с.18). Копією платіжного доручення № 4037 від 6 січня 2016 року та випискою по рахунку [NUMBER] , відкритому на ім`я ПрАТ «УПСК» у відділені АТ «Ощадбанк» за 06.01.2016р. підтверджується факт перерахування ПрАТ «УПСК» страхової виплати філії - Донецьке ОУ АТ «Ощадбанк» згідно страхового акту № 055/14/100/15 від 25.10.2015р. ( [PERSON] ) в сумі 6 505,43 грн без ПДВ (а.с.19, 62). Посилання відповідача на те, що копія страхового акту містить не оговорені виправлення в частині відмітки бухгалтерії про дату перерахування коштів, суд знаходить безпідставними, так як дати перерахування коштів, зазначені у страховому акті та платіжному дорученні, співпадають - 06.01.2016р. Відповідно до ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Як то передбачено ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Положеннями ст.514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч.1 ст.516 ЦК України вказує на те, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно договору № 01/10/2018 про відступлення права вимоги ПрАТ «УПСК» від 1 жовтня 2018 року, укладеному між ПрАТ «УПСК» та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП [PERSON] , ПрАТ «УПСК» передало (відступило) ФОП [PERSON] свої права вимоги до боржників за укладеними договорами страхування на загальну суму 1 316 022,84 грн. згідно реєстру прав вимог, який складається сторонами в паперовому та електронному вигляді, в тому числі й за зобов`язаннями [PERSON] перед АТ «Ощадбанк» (а.с.5-8). При укладенні зазначеного договору були виконані вимоги ст.513 ЦК України. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що до позивача перейшло право вимоги у відповідача виплаченого ПрАТ «УПСК» АТ «Ощадбанк» ПАТ «Ощадбанк» страхового відшкодування за договором добровільного страхування в сумі 6 505,43 грн. Згідно копії меморіального ордеру № @2PL747118 від 12.01.2019р. [PERSON] в рахунок погашення заборгованості через АТ КБ «ПриватБанк» сплачено ФОП [PERSON] 1 000 грн (а.с.63, 65). Враховуючи наведене, а також зменшення позивачем позовних вимог до 5 505,43 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача збитки в сумі 5 505,43 грн. Суд не може взяти до уваги в якості підтвердження відсутності кредитних правовідносин з банком її посилання на те, що її не прийняли би на роботу у випадку наявності зобов`язань за кредитними договорами, а також наявності доходів, з яких могли би робитись утримання, оскільки укладення договорів з фінансовими установами згідно трудового законодавства України не є перешкодою для прийняття особи на роботу та звільнення з роботи. Крім того, неутримання із заробітної плати відповідача заборгованості по заробітної плати може свідчить про відсутність таких підстав (заяви самого працівника та виконавчих документів про примусове стягнення). Також суд зазначає, що наявність у відповідача іншої зарплатної картки АТ «Ощадбанк» та зазначення в договорі реквізитів її старого паспорту, яким невідома особа заволоділа у квітні 2011 року, не спростовує факт укладення нею з АТ «Ощадбанк» додаткового договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки та наявність у неї зобов`язань по виплаті кредиту. Позовною давністю ст.256 ЦК України називає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Згідно ч.6 ст.261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Згідно наданих позивачем документів основне зобов`язання було виконано ПрАТ «УСПК» 06.01.2016р., тобто виплачене страхове відшкодування АТ «Ощадбанк» в сумі 6 505,43 грн, позивач здав позовну заяву з додатками на пошту 29.11.2018р., яка надійшла до суду 5 грудня 2018 року. Отже, позивач звернувся до суду з позовом за захистом свого порушеного права в межах строку позовної давності, і доводи відповідача про зворотне є безпідставними. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір необхідно покласти на відповідача (а.с.3). Відповідно до ст.ст.256, 257, 261, 510, 512-514, 516, 526, 530, 993, 1054 ЦК України,

Outcome: approved