Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу в попередньому судовому засіданні у її відсутності. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на квартиру № 2 в житловому будинку № 135 по вул. Комсомольська в м. Рені Одеської області; копія договору купівлі продажу від 11.11.2003 р.; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.11.2003 р.; копія довідки РБТІ від 22.04.2015 р.; Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачці у справі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.11.2003 р., реєстр № 2556 та витягу про реєстрацію права власності від 20.11.2003 р. належить квартира [ADDRESS]. У 2004р. відповідачка у справі, як власник, подарувала позивачці вищевказану квартиру, передавши у володіння та користування належну їй на праві власності нерухомість. Тоді ж позивачка заселилася на житлоплощу вищевказаної квартири, з того часу мешкає в ній. Отже, з 2004р. по теперішній час позивачка фактично, відкрито та безперервно володіє квартирою № 2 в будинку № 135 по вул. Комсомольска в м. Рені Одеської області, стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, провела газове опалення, проводила поточний, капітальний ремонти та ін. З 2004 р. відповідачка, як власник вищевказаної квартири, жодного разу не витребувала у позивачці майно, вимог щодо повернення квартири не висувала, на квартиру не претендує та не заперечує, щоб позивачка оформила на себе право власності на квартиру. Позивачка стверджує, що неодноразово зверталася до відповідачки із проханням переоформити на неї квартиру належним чином, але кожен раз відповідачка запевняла її, що документи виготовлюються, однак по теперішній час ніяких правовстановлюючих документів на квартиру позивачка не отримала. Оскільки позивачка робила поточні та капітальні ремонти в квартирі, їй необхідно було укласти відповідні господарські договори, у тому числі по комунальним послугам, але це не вдавалось можливим зробити, оскільки позивачка юридично не є власницею квартири. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що вона правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим нерухомим майном більше десяти років, а тому набула право власності на квартиру [ADDRESS], оскільки з 2004р. володіє та безперервно користується нею, слідкує за її технічним станом, несе витрати у звязку із її утриманням, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на вищевказану квартиру. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як виходить з доводів позивачки, у 2004р. між нею та відповідачкою фактично була досягнута домовленість про передачу у володіння та користування квартири [ADDRESS]. За весь час володіння позивачкою будинком, [PERSON] як власник вказаної квартири, не предявляла до позивачки жодних вимог про витребування нерухомості, не брала участі у її утриманні та не несла витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідачка [PERSON], не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою квартирою є добросовісним (тобто позивачка вважає, що вона володіє нерухомістю з законних підстав, оскільки була фактично досягнута домовленість про її передачу у володіння та користування), правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником, сплачувала комунальні платежі за утримання квартири, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що квартиру [ADDRESS] цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого остання набула право власності на неї за набувальною давністю. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на вищевказану квартиру.

Outcome: approved