Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн. щомісячно та утримання дружини, яка доглядає дитину до досягнення нею трирічного віку, в розмірі 500 грн. щомісячно. Вказала, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2013 року. Відповідач проживає окремо від дитини. Неповнолітній син проживає разом з нею, однак, відповідач добровільно на його утримання коштів не надає, не бажає домовитись про його участь в утриманні сина. Вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги. Пояснила, що вони з відповідачем припинили сімейні відносини в серпні 2014 року, з тих пір проживають окремо. Протягом цього часу відповідач ніякої матеріальної допомоги не надавав, не бажав домовитись про його участь в утриманні дитини. Відповідач працює пекарем піцци, крім офіційного заробітку, щомісячно отримує доплати в «конверті», тому його дохід значно більший, ніж вказано в довідці. На даний час вона потребує матеріальної допомоги чоловіка, так як не працює, доглядає сина, а відповідач має постійний дохід і має можливість таку допомогу надавати. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, вказав, що вимоги про стягнення аліментів на дитину визнає і просить стягувати аліменти в розмірі ? його заробітку, проти вимог про стягнення утримання на дружину в розмірі 500 грн. заперечує, оскільки у нього відсутня можливість надавати таку допомогу, так як щомісячно отримує дохід з врахуванням премій, що залежать від виробітку, до 2000 грн., мусить сплачувати за найману квартиру. Вказав, що з серпня минулого року матеріальної допомоги синові не надавав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2013 року, про що в справі міститься відповідне свідоцтво. [INFO] народився [PERSON], батьком якого в свідоцтві про народження записаний відповідач. Відповідно довідки виконавчого комітету Погорільської сільської ради Теплицького району за №547 від 04 грудня 2014 року [PERSON], 2014 року народження, проживає разом з позивачем [PERSON]. Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. Відповідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст..182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, суд вважає, що позов в частині вимог про стягнення аліментів на неповнолітню дитину підлягає задоволенню, і , враховуючи те, що позивач не працює, постійного доходу не має, відповідач в цій частині вимоги визнає, має постійний дохід, визначає розмір аліментів в розмірі ? частки його заробітку(доходу), але не менше мінімального розміру аліментів. Щодо вимог позивача про стягнення коштів на своє утримання в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходить з того, - 2 - що відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таке право дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи, що позивач не працює, доглядає малолітню дитину, а відповідач має постійне місце роботи, його середньомісячний дохід становить не більше 2 000 грн., що підтверджується довідкою за №7236/УРЦ, виданою за місцем його роботи в ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД» та поясненнями відповідача в судовому засіданні, тому суд вважає, що відповідач [PERSON] може надавати матеріальну допомогу дружині, з якою проживає дитина. На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог в частині утримання дружини і визначає розмір такого утримання в сумі 200 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 400 грн., то суд приходить до висновку, що вони підлягають відшкодуванню в повному обсязі, оскільки відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків, встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні, тому заявлений розмір відповідає витратам на правову допомогу при складанні позовної заяви та збиранні доказів, документально підтверджується квитанцією про їх сплату. Витрати по оплаті судового збору необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: partial