Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

В грудні 2013 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому, на підставі ст. 180-183, ст. 192 СК України, просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частину всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Вказала, що з 10.11.2007 р. по 26.04.2011 р. перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну малолітню доньку [PERSON], [INFO]. 7 квітня 2011 року судовим наказом Ріпкинського районного суду Чернігівської області, за її заявою, було стягнуто з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.04.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказувала, що визначений судовим наказом розмір аліментів підлягає збільшенню, в порядку ст.. 192 СК України, оскільки на час пред'явлення позову: - донька проживала разом з нею в [ADDRESS] та знаходилась на її утриманні; - вона не працювала та перебувала на обліку як безробітна в Ріпкинському РЦЗ з 17.07.2013 р. та не мала можливості самостійно забезпечити потреби дитини, так як стягнуті за судовим наказом аліменти становлять: з січня по листопад 2013 р. - 219 грн. 60 коп., а з грудня 2013 р.- 309 грн. 60 коп., що свідчить про їх заниження; - відповідач не брав та не бере участі в додаткових витратах на дитину, що передбачено ст.. 185 СК України; - на час пред'явлення позову відповідач працював на посаді лісоруба 4 розряду Бахмацької дистанції захисних лісонасаджень ДТГО «Південно-Західна залізниця» та отримував заробітну плату, яка значно перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та мав та має можливість сплачувати аліменти на утримання доньці і більшому розмірі. 15 січня 2014 р., до початку розгляду справи по суті, [PERSON] та його представник [PERSON], не визнаючи первісний позов [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дитину, пред'явили зустрічний позов до [PERSON]. Суть доводів зустрічного позову зводилась до того, що з 10 листопада 2007 року він перебував у шлюбі з [PERSON], який був розірваний згідно рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2011 р.. Від цього шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], так як в актовому записі про народження та в свідоцтві про народження в графах батько записаний він. Однак, з огляду на те, що він в період зачаття дитини подовгу був відсутній вдома, в цей час [PERSON] мала приятельські відносини з [PERSON] та з огляду на те, що дитина коли підросла стала помітна несхожість дитини на нього та на [PERSON], а тому вважав, що у нього є сумніви в наявності у нього кровного споріднення з [PERSON], [INFO] Враховуючи описані вище обставини, на підставі ст. 136 СК України, [PERSON] просив постановити рішення про виключення відомостей про нього як батька дитини [PERSON], [INFO] з актового запису про народження № 8 від 11.02.2010 р. про її народження вчиненому в Книзі реєстрації народжень ВРАЦС Ріпкинського районного управління юстиції. Ухвалами Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 січня 2014 р.: - справа за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дитину та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення запису про особу батька з актового запису про народження дитини прийняті до спільного розгляду та об'єднанні в одне провадження; - та по об'єднаній справі призначено судово-медичну експертизу генетичної ідентифікації щодо наявності біологічного споріднення [PERSON] та дитини [PERSON]. В судових засідання [PERSON] послідовно підтримувала поданий нею позов про збільшення розміру аліментів, з підстав зазначених в ньому та заперечувала проти задоволення зустрічного позову [PERSON] про виключення запису про особу батька з актового запису про народження дитини, з підстав підтвердження батьківства згідно висновку експерта. Додатково суду пояснила, що станом на день подання заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів в квітні 2011 р. вона отримувала по 140 грн. в місяць. В лютому 2013 р. їй припинені були виплати на дитину, а в липні 2013 р. вона стала на облік в Ріпкинський РЦЗ, отримувала допомогу по безробіттю, приймала участь на території селищної ради в громадських роботах, отримуючи за це заробітну плату. Наголосила на тому, що заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання доньки у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку писала з відповідного бланку на стенді Ріпкинського районного суду Чернігівської області. При цьому, вона не знала та їй ніхто не роз'яснив про можливість подачі позовної заяви про стягнення аліментів в частці від доходу [PERSON], але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Після проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації та повернення справи з експертної установи, [PERSON] в судові засідання не з'являвся, надіслав до суду заяви в яких просив розглядати справу у його відсутність, задовольнивши його зустрічний позов про виключення запису про особу батька з актового запису про народження дитини та відмовивши в задоволенні первісного позову [PERSON] до нього про збільшення аліментів та надавши копію своєї трудової книжки, просив врахувати, що і на час винесення судового наказу (травні 2011 р.), і станом на день подання даного позову (грудень 2013 р.), і на даний час він працював та працює в одній установі. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON] по суті первісного та зустрічного позовів, з'ясувавши, до початку розгляду справи по суті, не визнання первісного позову [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, з боку [PERSON] та його представника [PERSON], з'ясувавши, в ході розгляду справи по суті, на яких підставах [PERSON] заперечує проти задоволення первісного позову, дослідивши матеріали даної справи та справи № 2518/2-н-22/11 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, всебічно сприявши [PERSON], протягом усього часу розгляду справи, в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, в наданні доказів та доповненні підстав позову, суд, в межах заявлених сторонами вимог і на підставі доказів сторін, приходить до наступних висновків. По справі встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 10 листопада 2007 року перебували у шлюбі, зареєстрованому ВРАЦС Ріпкинського РУЮ, що встановлено рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2011 р. (справа № 2518/2-187/2011), яке набрало законної сили 6 травня 2011 р.. В свідоцтві про народження [PERSON], [INFO] (Серія [NUMBER]) в графі «Батько» вказаний [PERSON], а в графі «Мати» вказана [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2011 р. (справа № 2518/2-187/2011), яке набрало законної сили 6 травня 2011 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Судом встановлено, що [PERSON], скориставшись вказаним правом, в межах даної справи, подав до [PERSON] зустрічний позов про виключення запису про особу батька з актового запису про народження дитини. Згідно висновку експерта від 06.06.2014 р. № 33, проведеної відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено, так як вірогідність підтвердження його складає величину не менше ніж 99,99 %. Враховуючи те, що згідно ч. 2 ст. 136 СК України суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження лише при умові доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, а в даному конкретному випадку доведено наявність кровного споріднення [PERSON] відносно [PERSON] та встановлено, що остання народилась під час шлюбу між [PERSON] і [PERSON], суд вважає, що батьком [PERSON], [INFO] являється [PERSON], що виключає можливість виключення запису про особу батька з актового запису про народження дитини та тягне за собою відмову в задоволенні його зустрічного позову до [PERSON]. З відмітки в паспорті громадянки [PERSON] (серія [NUMBER]) в графі «Сімейний стан» вбачається, що між позивачкою та [PERSON] було зареєстровано шлюб 03.09.2011 р. ВРАЦС Ріпкинського РУЮ. З свідоцтва про розірвання шлюбу (серія [NUMBER]) вбачається, що ВРАЦС Ріпкинського РУЮ 16 березня 2013 р. зареєстровано розірвання шлюбу між чоловіком [PERSON] та дружиною [PERSON], останній після розірвання шлюбу залишено прізвище «[PERSON]». Відомості про розірвання вказаного шлюбу містяться в паспорті [PERSON] (серія [NUMBER]) в графі «Сімейний стан». Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено два способи стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів): у частці від доходу батька/матері/, що регламентовано ст.. 183 СК україни і /або/ в твердій грошовій сумі, що регламентовано ст.. 184 СК України. Виключення з цього правила є п.4 ч.1 ст.96 ЦПК України, який передбачає, що в наказному провадженні, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про присудження аліментів на дитину в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших зацікавлених осіб. З матеріалів справи № 2518/2-н-22/11 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вбачається, що судовим наказом Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 квітня 2011 року, який набрав чинності 29 квітня 2011 р., стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.04.2011 року і до досягнення дитиною повноліття Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за судовим наказом у сумі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини), що узгоджується з Постановою Верховного Суду України від 05.02.2014 р. № 6-143цс13. З огляду на це, суд вважає правомірним заявлення [PERSON] позовних вимог про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження з стягнутих аліментів за судовим наказом у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини. При цьому, судом враховується те, що в позовній заяві [PERSON], посилаючись на ст.. 192 СК України, вказує наступні підстави для збільшення розміру аліментів: - проживання доньки [PERSON] разом з нею в [ADDRESS] та знаходження доньки на її утриманні; - перебування її на обліку як безробітна в Ріпкинському РЦЗ з 17.07.2013 р. та не можливість самостійно забезпечити потреби дитини; - заниженість розміру аліментів, які стягуються за судовим наказом у сумі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в порівнянні з розміром заробітної плати [PERSON], які останній в Бахмацькій дистанції захисних лісонасаджень ДТГО «Південно-Західна залізниця»; - ухилення [PERSON], всупереч ст.. 185 СК України, від участі в додаткових витратах на дитину. Даючи оцінку кожній з наведених [PERSON] підстав для збільшення розміру аліментів, в світлі здобутих по справі доказів та в світлі приписів ст. 192 СК України, суд прийшов до наступних висновків. Проживання [PERSON] разом з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходження доньки на її утриманні не є підставою для збільшення розміру аліментів, в розумінні ст. 192 СК України. Крім того, з довідок Ріпкинської ЖЕД: за № 1054 від 23.12.2013 р. та за № 238 від 05.04.2011 р. випливає, що дана обставина є незмінною, як на час пред'явлення [PERSON] заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів (5 квітня 2011 р.), так і на час пред'явлення [PERSON] позову про стягнення аліментів (23 грудня 2013 р.). Щодо зміни матеріального становища [PERSON] з часу подання заяви про видачу судового наказу (05.04.2011 р.) по час подання позову до суду (26.12.2013 р.) та на час ухвалення рішення по справі, то судом встановлено, що: - [PERSON] з 11.01.2010 р. по 03.02.2013 р. перебувала на обліку в УСЗН (УПСЗН) Ріпкинської РДА та відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» отримувала: - допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами у розмірі 780 грн. за період з 28.12.2009 р. по 02.05.2010 р.; - одноразову допомогу при народженні дитини [PERSON], [INFO] в сумі 4800 грн. за період з 01.02.2010 р. по 28.02.2010 р.; - щомісячну допомогу при народженні вказаної дитини у розмірі 620 грн. в місяць за період з 01.03.2010 р. по 28.02.2011 р.; - допомогу по догляду за вказаною дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 130 грн. із розрахунку на місяць за періоди: з 03.05.2010 р. по 27.09.2012 р. та з 22.01.2013 р. по 03.02.2013 р.; - [PERSON] - 03.02.2013 року досягла трирічного віку; - Ріпкинським районним центром зайнятості громадянці [PERSON]: - з 19.07.2013 р. надано статус безробітної (наказ від 19.07.2013 р. № НТ 130719); - з 24.07.2013 р. по 24.04.2014 р. призначено допомогу по безробіттю (наказ від 24.07.2013 р. № НТ 130724); - з 24.02.2014 р. припинено виплату допомоги по безробіттю, з зв'язку з поданням заяви про відмову від її отримання (наказ від 24.02.2014 р. № НТ 140224); - з 27.02.2014 р. поновлено статус безробітного (наказ від 28.02.2014 р.№ НТ 140228); - з 17 липня 2013 р. по січень 2014 р. нараховано та виплачено 3281 грн. 55 коп. допомоги по безробіттю (за липень 2013 р. - 140 грн. 39 коп., за січень 2014 р. -421 грн. 16 коп., а за серпень, за вересень, за жовтень, за листопад, за грудень 2013 р. по 544 грн.); - [PERSON], на підставі договорів про організацію та проведення громадських робіт, укладеного між Ріпкинською селищною радою Ріпкинського району Чернігівської області та Ріпкинського районного центру зайнятості, розпоряджень Ріпкинської селищної ради та направлень Ріпкинського РЦЗ, приймалась на тимчасово створене робоче місце підсобного робітника на період проведення громадських робіт на території Ріпкинської селищної ради та отримувала заробітну плату: Періоди роботи:Розмір виплаченої заробітної плати:- з 19.08.2013 р. по 30.08.2013 р.- 520 грн. 97 коп.;- з 03.09.2013 р. по 13.09.2013 р.- 521 грн. 56 коп.;- з 16.09.2013 р. по 30.09.2013 р.- 626 грн. 53 коп.;- з 04.03.2014 р. по 21.03.2014 р.- 832 грн. 81 коп.;- з 24.03.2014 р. по 31.03.2014 р.- 306 грн. 40 коп.;- з 02.04.2014 р. по 14.04.2014 р.- 565 грн. 26 коп.;- з 15.04.2014 р. по 30.04.2014 р.- 614 грн. 30 коп.;- з 05.05.2014 р. по 16.05.2014 р.- 540 грн. 69 коп.;- з 19.05.2014 р. по 30.05.2014 р.- 613 грн. 32 коп.;- з 02.06.2014 р. по 13.06.2014 р.- 548 грн. 50 коп.;- з 16.06.2014 р. по 27.06.2014 р.- 613 грн. 32 коп.;- з 01.07.2014 р. по 15.07.2014 р.- 593 грн. 15 коп.. При цьому, згідно розпоряджень Ріпкинської селищної ради від 16.07.2014 р. №№ 71-р, 72-р та направлення Ріпкинського РЦЗ від 16.07.2014 р. № 25621407160007001 [PERSON] прийнята на тимчасово створене робоче місце підсобного робітника на період проведення громадських робіт на території Ріпкинської селищної ради з 16.07.2014 р. по 31.07.2014 р. і станом на 24 липня 2014 р. заробітну плату не отримувала. Аналізуючи докази здобуті в Ріпкинській селищній раді, УСЗН Ріпкинської РДА та Ріпкинського РСЗ, суд робить висновок, що матеріальне становище [PERSON] на час подання позову до суду (26.12.2013 р.), коли вона отримувала допомогу по безробіттю в сумі 544 грн. на місяць та на час ухвалення рішення по справі, коли вона прийнята на тимчасово створене робоче місце підсобного робітника на період проведення громадських робіт на території Ріпкинської селищної ради не погіршилось в порівнянні з часом подання [PERSON] заяви про видачу судового наказу (05.04.2011 р.), коли вона отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в 130 грн.. Отже, обставина погіршення матеріального положення [PERSON] на час подання позовної заяви не підтвердилась. Меншість розміру аліментів, які стягуються з платника аліментів за судовим наказом у сумі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, в порівняні з 1/4 частини заробітної плати, яку отримує платник аліментів не є обставиною з якою закон (ст. 192 СК України) пов'язує можливість збільшення розміру аліментів. Щодо зміни матеріального становища [PERSON], то судом, на підставі вивченням справи № 2518/2-н-22/11, встановлено, що: - [PERSON], на час подання заяви про видачу судового наказу /05.04.2011 р./ працював лісорубом 6 розряду Київської дистанції захисних лісонасаджень ДТГО «Південно-Західна залізниця»; - згідно довідки про доходи за період з 1 жовтня 2010 р. по 31 березня 2011 р. йому була нарахована заробітна плата в розмірі 13 644 грн. 32 коп. (жовтень 2010 р. - 2 041 грн. 88 коп.; листопад 2010 р. - 1989 грн. 50 коп.; грудень 2010 р. - 2 185 грн. 85 коп.; січень 2011 р. - 2 452 грн. 27 коп.; лютий 2011 р. - 2 125 грн. 77 коп.; березень 2011 р. - 2849 грн. 05 коп.), у вказаний період з нього аліменти не стягувались. З наданої [PERSON] копії його трудової книжки та з довідки про його доходи, виданої Бахмацькою дистанцією захисних лісонасаджень ДТГО «Південно-Західна залізниця» від 13.11.2013 р. № 135, що надана [PERSON] вбачається наступне: - [PERSON] 30.12.2011 р. переведений, у зв'язку зі зміною в структурі залізниці, з Київської дистанції захисних лісонасаджень ДТГО «Південно-Західна залізниця» до Бахмацької дистанції захисних лісонасаджень, як відокремленого підрозділу ДТГО «Південно-Західна залізниця»; - [PERSON], на час подання позовної заяви /26.12.2013 р./ і станом на даний час працює лісорубом 4 розряду на Горностаївській майстерській дільниці Чернігівської виробничої дільниці Бахмацької дистанції захисних лісонасаджень, як відокремленого підрозділу ДТГО «Південно-Західна залізниця»; - за період з 1 травня 2013 р. по 31 жовтня 2013 р. йому була нарахована заробітна плата в розмірі 16 159 грн. 24 коп. та сплачено аліменти в сумі 1 749 грн. 60 коп. (травень 2013 р. - 2 320 грн. 53 коп. та стягнуто аліменти в сумі 291 грн. 60 коп.; червень 2013 р. - 2 177 грн. 50 коп. та стягнуто аліменти в сумі 291 грн. 60 коп.; липень 2013 р. - 2 527 грн. 64 коп. та стягнуто аліменти в сумі 291 грн. 60 коп.; серпень 2013 р. - 2 495 грн. 35 коп. та стягнуто аліменти в сумі 291 грн. 60 коп.; вересень 2013 р. - 2 757 грн. 19 коп. та стягнуто аліменти в сумі 291 грн. 60 коп.; жовтень 2013 р. - 3 881 грн. 03 коп. та стягнуто аліменти в сумі 291 грн. 60 коп.). При цьому, оскільки [PERSON] не вказувала, як підставу для збільшення розміру аліментів зміну матеріального становища [PERSON], як платника аліментів, суд, виходячи з меж судового розгляду, регламентованих ст. 11 ЦПК України, не вправі давати оцінку встановленим обставинам щодо зміни матеріального становища [PERSON]. Ухилення [PERSON] від участі в додаткових витратах на дитину не є підставою для збільшення розміру аліментів, в розумінні ст. 192 СК України, а є самостійною підставою для подання позову матері до батька дитини відповідно до ч. 1 ст.185 СК України, яка передбачає притягнення батьків до участі у додаткових витратах на дитину. Часте перебування малолітньої [PERSON] на стаціонарному на амбулаторному лікуванні в Ріпкинський ЦРЛ, знайшло своє підтвердження в судовому засіданні згідно копій медичної амбулаторної картки на малолітню дитину та довідки ЦРЛ, однак ця обставина не є підставою для збільшення розміру аліментів, в розумінні ст. 192 СК України, а є особливою обставиною, що є підставою для притягнення батька до участі у додаткових витратах на дитину, в описаному вище порядку. Вказане в сукупності є підставою для відмови в задоволенні і первісного позову [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, так як [PERSON], всупереч ст. 10, 60 ЦПК України, не довела підстави, передбачені ст. 192 СК України для збільшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed