Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

В вересні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 04 вересня 2013 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 6694. При цьому посилалась на те, що нотарусом пропущено строк вчинення нотаріальних дій, має місце подвіне стягнення і жодних вимог від відповідача з приводу заборгованості вона не отримувала. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав свої заперечення та просив в задоволенні позовних вимог позивача відмовити. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату та час слухання справи повідомлена належним чином, до суду надіслала свої пояснення та просила в задоволенні позовних вимог позивача відмовити. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 липня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML-702/1048/08, згідно з умовами якого Банк надає позичальнику [PERSON] кредит на споживчі потреби в розмірі 20 000 (двадцять тисяч); валюта кредиту долари США; на строк до 30 липня 2013 року із сплатою за користування кредитом 13,99 % річних від суми кредиту. Згідно з умовами укладеного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів. У забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань перед Банком за вищезазначеним кредитним договором між [PERSON] та ЗАТ ОТП Банком 11.03.2008р. було укладено договір іпотеки № PML 702/1048/2008, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 30 липня 2008 року, за яким предметом іпотеки є двокімнатна квартира загальною площею 56,1 квадратних метри, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності. Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» набув право вимоги до позичальниці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю ПАТ «ОТП Банк» від 12.11.2010 року та договору про відступлення права вимоги від тієї ж дати. 23 серпня 2011р. Орджонікідзевським районним судом м. Харкова винесено рішення, відповідно до якого позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволені частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № PML 702/1048/08 від 11. 03. 08 двохкімнатну ізольовану квартиру, що знаходиться: [ADDRESS], установлено спосіб реалізації квартири предмету іпотеки надано товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» право на продаж предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, укладення договору купівлі-продажу та наданням всіх повноважень банку для здійснення продажу предмету іпотеки. Вказане рішення змінене апеляційним судом Харківської області та 11.10.2011 ухвалено нове рішення, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 155154 (сто пятдесят пять тисяч сто пятдесят чотири) грн. 24 коп. Вказаними рішеннями встановлено, що позивач перестала виконувати умови кредитного договору від 30.07.08 з вересня місяця 2009 року. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України, в разі, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною 2 ст. 1054 Цивільного Кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Пунктом 2 ст. 1050 Цивільного Кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У зобовязальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобовязання, перебіг строку, з якого у позикодавця виникає право вимагати виконання зобовязання починається з дня, наступного за останнім днем, в який відповідне зобовязання мало бути виконане. Таким чином, з моменту припинення виконання позивачем зобовязань за кредитним договором, у відповідача виникло право вимоги за цим договором. Відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право\~\~іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, у цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»). Вимога про погашення заборгованості за вих. № 200019249 від 22.04.2013 р. надіслана позивачу 26.04.2013 року. Проте, жодних доказів на підтвердження отримання [PERSON] даної вимоги відповідачем не надано. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пункту 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від\~\~22 лютого 2012 року № 296/5, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При цьому, п.п.3.4. п. 3 глави 16 Порядку передбачено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. 04 вересня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, відповідно до якого звернено стягнення на майно, предмет іпотеки за іпотечним договором № PML 702/1048/08 від 11. 03. 08 двохкімнатну ізольовану квартиру, що знаходиться: [ADDRESS]. Строк, за який проводиться стягнення з 11.03.2008 року по 12.11.2010 року. При цьому, нотаріусом помилково зазначено початок строку з 11.03.20008 року, оскільки кредитний договір було укладено між сторонами лише 30.07.2008р. Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо подвійно стяґгнення суми боргу, оскільки наявністо рішення суду з приводу стягнення заборгованості не є відповідним доказом про наявність подвійного стягнення з позивача суми заборгованості. Також суд не приймає до уваги посилання позивача про спірність загальної суми заборгованості, оскільки правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в потсанові від 20.05.2015р. у справі № 6-158цс15 визначено, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов»язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. На підставі викладеного,суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушення строку його вчинення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved