Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

В жовтні 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про зміну розміру аліментів та про стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2008 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки всіх доходів відповідача, але не менше як 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. З часу присудження аліментів погіршився стан здоров`я дитини та матеріальний стан сім`ї, де вона проживає з позивачем. Крім цього, за цей час значно змінився рівень життя, підвищились ціни і соціальні гарантії, змінилось законодавство щодо нарахування аліментів. Відповідно до вимог діючого законодавства, мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, просить змінити розмір стягнення аліментів з відповідача, встановлений рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області встановивши їх в розмірі 1/2 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Просила також, стягнути додаткові витрати на дитину, пов`язані з її лікуванням. 26 листопада 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечував щодо позовних вимог, вважає, що підстав для зміни розміру стягнення аліментів немає, оскільки, на його думку, ці правовідносини кореспондуються з нормою Закону, яка передбачає збільшення або зменшення розміру аліментів, а підстав для збільшення розміру аліментів немає, оскільки з часу стягнення аліментів його матеріальний стан не покращився, він одружився, має на утриманні двох дітей від нового шлюбу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказав, що він сплачує аліменти щомісячно, підстав для їх збільшення немає, частково визнав вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину, а саме щодо вартості залізничних квитків. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини, дослідивши письмові докази, суд встановив таке. [INFO] у сторін народилась дочка - [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 23 вересня 2008 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10). Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2008 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки всіх доходів відповідача, але не менше як 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 79). Відповідно до медичних документів долучених до справи дочка [PERSON] хворіє, перебуває постійно на амбулаторному та на стаціонарному лікуванні в медичних закладах м. Шаргород, м. Вінниці та м. Києва ( а.с. 15-72). Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст.ст. 182, 184, 192 СК України, відповідно до яких розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, суд може за заявою платника або одержувача визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України аліменти на одну дитину визначені у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Суд при розгляді вимог позивача про зміну способу стягнення аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає, а тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню, шляхом зміни способу стягнення. Постанова пленуму Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13 вказує на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження. За положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способі їх присудження. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши докази подані сторонами та долучені до матеріалів судової справи, враховуючи сімейний стан сторін, які перебувають у шлюбі, дохід відповідача, суд доходить висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За таких обставин, за наслідком дослідження доказів, які є належними та допустимими, суд доходить висновку, що вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат в сумі 3090 грн підлягає задоволенню повністю, одноразово. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Outcome: partial