Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

В грудні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову вказав, що він перебував з відповідачкою у шлюбі з 21 липня 2012 року, вони нетривалий час перебували у шлюбних відносинах. В січні 2013 року шлюбні відносини між сторонами були припинені, в лютому 2013 року відповідачка пішла від нього проживати до своїх батьків та з цього часу припинила будь-яке спілкування з позивачем. Він приймав заходи до відновлення сім'ї, але відповідачка не погоджувалась. Від спільного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачкою. На утримання дитини позивач сплачує аліменти. Ще під час вагітності відповідачка категорично заявила позивачу, що він свою дитину не побачить. Вона приховувала від позивача час народження дитини, самостійно, без обговорення цього питання з позивачем дала дитині ім'я, подавала до суду позов про позбавлення позивача батьківських прав, що свідчить про неможливість вирішення питання щодо виховання дитини з відповідачкою поза судом. Позивач добре ставиться до своєї дитини, бажає брати участь у її вихованні. Позивач просив суд визначити для нього спосіб участі у вихованні його малолітньої дитини [PERSON] шляхом: - встановлення часу побачення за місцем свого проживання або в інших місцях на його розсуд без присутності матері дитини або інших осіб в період часу: кожної неділі тижня в період з 9-00 до 18-00 год. та за попередньою домовленістю один раз на тиждень в період часу з 18-00 до 21-00 год.; - надання кожного року влітку, протягом двох тижнів поспіль, можливості спільного відпочинку з правом вибору місця відпочинку з дитиною та без присутності матері дитини або інших осіб; - надання кожного року, протягом двох тижнів поспіль (період року визначається за домовленістю обох батьків) можливості спільного відвідування місця проживання батьків позивача та без присутності матері дитини та інших осіб; - вирішення спільно (визначається за домовленістю обох батьків) питання щодо обрання дошкільного та інших навчальних закладів, в яких буде навчатися дитина, щодо обрання репетиторів, гуртків позашкільного навчання, спортивних секцій тощо; Коригування в разі потреби (хвороба, відрядження позивача) часу побачення, спільного відпочинку тощо з дитиною за спільною домовленістю батьків. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала пояснення аналогічні викладеним у запереченнях. Представник третьої особи в судовому засіданні просила винести рішення з урахуванням висновк органу опіки та піклування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, оглянувши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 7). Позивач [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2014 року у справі № 200/17664/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 42). Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку Шевченківської районної у місті Дніпропетровську ради як органу опіки та піклування від 17.05.2016 року вбачається, що дитина проживає з матір'ю [PERSON]. Питання надання висновку розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини 02.03.2016 року, 04.06.2016 року та 11.05.2016 року. На жодне засідання батько не з'явився. Листи, які направлялися за місцем мешкання, поверталися в зв'язку з закінченням терміну зберігання. До управління-служби у справах дітей батько жодного разу не з'являвся. На всіх засіданнях була присутня мати дитини [PERSON], яка повідомила, що не заперечує проти спілкування батька з дитиною, але батько жодного разу дитину з народження ще не бачив. Протягом розгляду його позову не з'являвся за місцем проживання дитини, не телефонував, тобто не проявляв зацікавленості у спілкуванні з дитиною. Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батька [PERSON] шляхом побачень один раз на місяць протягом двох годин присутності матері дитини. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин 9 та 10 статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Вимогами ст. 18 СК України передбачені способи захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, припинення дій, які порушують сімейні права. Згідно зі ст. 257 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В частині 2 статті 159 СК України закріплено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 статті 159 СК України встановлено, що під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Дитина повинна бути врівноважена та підтримувати на регулярній основі особисті та прямі контакти з обома батьками, відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини. Разом з тим, суд бере до уваги вік дитини - 3 роки, її стать, ті обставини, що дитина жодного разу з дня свого народження не бачила батька, крім того, позивач не надав суду акт обстеження житлово-побутових умов проживання, що не дає змогу оцінити, чи створені ним належні умови для виховання та дозвілля дівчинки, в зв'язку з чим приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: необхідно встановити порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьку [PERSON] шляхом побачень один раз на місяць протягом двох годин присутності матері дитини. Суд не вбачає підстав для задоволення інших вимог позивача, оскільки встановлення судом вищезазначених способів участі у вихованні дитини є достатнім способом захисту прав позивача на участь у вихованні доньки та особисте спілкування з нею, а також в повній мірі відповідає віку дитини, її стану здоров'я та інтересам. Слід зазначити, що у разі зміни обставин, що мають істотне значення для вирішення питання щодо участі батька у вихованні дитини, позивач не позбавлений можливості з урахуванням таких обставин звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні доньки та спілкуванні з нею.

Outcome: partial