Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернувся до Автозаводського суду м. Кременчука із позовом, в якому просив суд визнати недійсним договір іпотеки №PLRHGA00000737, зареєстрований в реєстрі за №12516, за яким предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] - в повному обсязі. ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач мотивував тим, що 01.08.2007 між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений договір іпотеки №PLRHGA00000737 за яким в іпотеку була передана квартира [ADDRESS] . Однак, вказаний договір іпотеки не був погоджений органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються. Вважає, що спірний договір був укладений з порушенням вимог ч.1 ст.203 ЦК України, ч.3 ст.17 ЗУ «Про охорону дитинства» та ч.4 ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» без відповідного дозволу Органу опіки та піклування, оскільки на момент його укладення йому, позивачу, було 9 років і вказана квартира була та залишається його єдиним житлом. Передання квартири в іпотеку в подальшому може унеможливити користування ним цим майном. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначив, що виходячи із змісту ЦК України, місцем проживання дитини є місце проживання одного з батьків. Стверджував, що позивач на момент укладення спірного договору проживав разом із батьком в квартирі [ADDRESS] . Вказав, що заява АТ КБ «Приватбанк» про застосування позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки позивач звернувся за захистом своїх прав в межах трирічного строку після досягнення ним повноліття. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА АТ КБ «Приватбанк» надіслало суду відзив на позов, в якому зазначило, що з позовом не погоджується в повному обсязі. Відповідач звертав увагу на те, що доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки співвласниками квартири на дату укладання договору іпотеки були [PERSON] , [PERSON] та їх неповнолітня донька [PERSON] .. В квартирі [ADDRESS] на момент укладення спірного договору був зареєстрований лише [PERSON] .. Звертав увагу на те, що місце проживання позивача із батьком не підтверджується документально. Просив врахувати, що [PERSON] та [PERSON] в своїй заяві до Органу опіки та піклування не просили надати відповідний дозвіл на укладання договору іпотеки щодо свого сина - [PERSON] , що свідчить про відсутність у позивача будь-яких правових підстав на право користування чи власності на спірну квартиру. В судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» - Озірська В.С. проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві. Звертала увагу на те, що на момент укладання спірного договору іпотеки [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в с.Погреби Глобинського району. Вказала, що позивачем не надано доказів які б підтверджували факт його проживання в квартирі [ADDRESS] разом із батьком, а не разом із матір`ю в с.Погреби. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 21.11.2017 зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на квартиру та виселення. 18 квітня 2019 року ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука прийнято до розгляду уточнену позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та залишено без розгляду вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення; роз`єднано позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору, виділивши позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору в самостійне провадження. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН 01.08.2007 між [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , яка діяла за згодою матері та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено договір іпотеки №PLRHGA00000737, відповідно до якого в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, іпотекодавці надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 50,5 кв.м, житловою площею 28,4 кв., яке належить їм на підставі свідоцтва про право власності, виданого 13.05.1996 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської Ради народних депутатів. Майно знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Право власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на час укладення договору іпотеки підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №15234454, копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.05.1996 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження від 13.05.1996 №6033. Згідно довідки виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію від 19.07.2007, в квартирі [ADDRESS] проживає та зареєстрована 1 особа - [PERSON] . З 06 липня 2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] , який на праві власності належить [PERSON] .. Вказані обставини підтверджується копіями паспортів громадянина України на ім`я [PERSON] та [PERSON] , копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.05.2005. 13.06.2007 виконавчим комітетом Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області прийнято рішення №284 за заявою [PERSON] та [PERSON] про надання дозволу на укладення договору іпотеки квартири [ADDRESS] - 1/ 3 частина якої належить неповнолітній донці, [PERSON] .. НОРМИ ПРАВА Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору іпотеки) Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла (частини друга, третя статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» в ред.., чинній на час укладання спірного договору). Відповідно до частини третьої та четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (в чинній на час укладення оспорюваного правочину редакції), органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна. В ч.3 ст.29 Цивільного кодексу України(в редакції, яка була чинною на момент укладання спірного договору) визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. (частина перша, четверта статті 261 ЦК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників(ч.1, 5-7 ст.81, ч.1 ст.82 ЦПК України). ОЦІНКА СУДУ В постанові від 11.09.2019 по справі №667/9875/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав на те, що: «при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», необхідно в кожному конкретному випадку: перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору іпотеки) положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 10 липня 2017 року в справі № 6-1002цс17.» Щодо встановлення наявність у позивача права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місця його фактичного постійного проживання, суд відзначає наступне. На момент укладення спірного договору позивачу виповнилось 10 років і відповідно до ст..29 Цивільного кодексу України місцем його проживання на той час було місце проживання його батьків, або одного з них, з ким він проживав. Позовна заява не містить доказів, які б підтверджували те, що на момент укладання спірного договору позивач проживав разом із батьком в квартирі [ADDRESS] . Суд відзначає, що пояснення представника позивача про те, що [PERSON] проживав разом із батьком не є доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що станом на 19.07.2007 в квартирі [ADDRESS] проживав та був зареєстрований лише [PERSON] (арк.с.26) За таких обставин, суд вважає недоведеним факт проживання позивача - [PERSON] станом на 01.08.2007 в квартирі [ADDRESS] . Щодо встановлення добросовісності поведінки іпотекодавців стосовно надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки при укладенні оспорюваного договору суд відзначає наступне. Так, перед укладенням спірного договору, [PERSON] та [PERSON] , як повнолітні іпотекодавці та законні представники звернулись до органу опіки та піклування із заявою про надання дозволу на укладення договору іпотеки в інтересах неповнолітньої [PERSON] , яка є співвласником квартири. Однак, на думку суду, вказана поведінка відповідачів, [PERSON] та [PERSON] , не може вважатись добросовісною, оскільки останні не повідомили кредитору(іпотекодержателю) - про права [PERSON] на проживання в квартирі [ADDRESS] , а також не звернулись до органу опіки та піклування із заявою про надання дозволу на укладення договору іпотеки в інтересах останнього. Щодо встановлення фактичного порушення законних прав позивача, який на час укладення спірного договору був малолітнім, внаслідок укладення договору іпотеки,суд відзначає наступне. На момент укладення спірного договору позивач не був співвласником майна та набув право користування квартирою, як член сім`ї співвласників відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», і таке право ним не втрачено і після укладення оспорюваного договору іпотеки. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, а тому суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб. На думку суду, укладення договору іпотеки від 01.08.2007 №PLRHGA00000737 не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження права малолітнього на той час [PERSON] на користування житлом - квартирою [ADDRESS] Сама по собі відсутність згоди органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки не може бути підставою для визнання цього договору недійсним, якщо укладенням оспорюваного договору не були порушені житлові права на той час малолітнього [PERSON] .. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суду у постановах від 24 січня 2019 року у справі № 439/496/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 295/16874/15-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 381/1737/17. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] .. В п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. На підставі викладеного, суд вважає за можливе не вирішувати заяву АТ КБ «Приватбанк» про застосування позовної давності. Відповідно до ст..141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed