Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

В заяві до суду позивач вказала, що 19.12.2014 року зареєструвала шлюб з відповідачем у справі. Від спільного проживання з відповідачем в них народилася дитина: [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні матері. Матеріальної допомоги на утримання дитини та на утримання дружини не надає. Позивач утримує, доглядає малолітнього сина в наслідок чого не може працевлаштуватись, а відтак не має доходу на своє утримання. А тому, звернулась до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошові сумі у розмірі 368,40 грн. щомісячно починаючи з дня подачі заяви до суду i до досягнення дитиною повноліття та на її користь на її утримання в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи стягнення з часу звернення і до досягнення сином [PERSON], [INFO], трьох років, тобто до 19.07.2018 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що свої позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просила справу розглянути без її участі. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання в-третє, а саме: на 16.09.2016 року, на 03.10.2016 року та на 18.10.2016 року, не зявився без поважної причини, причину неявки не вказав, був повідомлений належним чином та своєчасно, що підтверджується поштовими повідомленнями. Позову не оспорив. Судом ухвалено проведення заочного розгляду даної справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки \~сторони не зявилися у судове засідання. \~ Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що уточнений позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Так, 19.12.2014 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. Відповідач являється батьком малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження. Згідно довідки Копайгородської селищної ради Барського району Вінницької області № 1458 від 14.07.2016 року, малолітня дитина перебуває на утриманні матері. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Підставою для присудження аліментів у твердій грошовій сумі є та обставина, що відповідач є працездатним, має мінливий дохід, а тому суд вважає, що він спроможний надавати позивачці аліменти на утримання їхньої дитини. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» «вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення». В звязку із доглядом малолітньої дитини позивач не може працевлаштуватись, а відтак не має доходу на своє утримання. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. На підставі п. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в частині стягнення розміру аліментів за один місяць. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. У відповідності до ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в сумі 800 грн., оскільки вони підтвердженні квитанцією та розрахунком. На підставі викладеного,

Outcome: approved