Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

В грудні 2013 р. позивач звернувся з позовом в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] та належить відповідачу на праві приватної власності. Свої вимоги мотивував тим, що через невиконання умов кредитного договору зі [PERSON], позивач за договором факторингу набув право на задоволення вимог за рахунок іпотечного майна відповідача. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 грудня 2013 року у задоволенні позовної заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 грудня 2013 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовані обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Судом не враховані висновки Верховного Суду України, викладені в рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України. Апелянт вказує на те, що банк має право звернутися до суду з позовною вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також судом не звернуто уваги на п.41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Крім того, судом не враховані положення ст.41 Закону України «Про іпотеку». Позивач належним чином був повідомлений про час розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення 14.02.2014 р. поштового відправлення (а.с.119), проте свого представника до суду не направив. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. По справі встановлено, що 20.03.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2401/0307/88-011, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 19 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. 20.03.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором № 2401/0307/88-011 від 20.03.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] був укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого останній передав банку в іпотеку однокімнатну квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] та належить йому на праві приватної власності, оцінивши предмет іпотеки в 141 400,00 грн. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] грошові кошти у розмірі 19 000 доларів США 00 центів на строк з 20.03.2007 року по 19.03.2017 року зі сплатою 14 % річних. Позичальник [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.50). Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.08.2011 р. з спадкоємців [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в порядку ст.ст.1216, 1218, 1282 ЦК України на користь ПАТ «Сведбанк» стягнуто по 6023,92 долари США, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті становить 48061,84 грн. (а.с.99). 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та Факторинговою компанією «Вектор Плюс», а в подальшому між TOB «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», на підставі відповідних договорів факторингу та передачі прав за іпотечним договором (а.с.11,30), відбулася заміна кредитора, а саме TOB «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 2401/0307/88-011 від 20.03.2007 року, позичальником за яким був [PERSON] та прав за іпотечним договором, іпотекодавцем за яким є [PERSON], тобто ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового іпотекодержателя. Позивач зробив розрахунок заборгованості за договором кредиту № 2401/0307/88-011 від 20.03.2007 року, яка станом на 21.10.2013 року становить 10 917,84 дол. США, що за курсом НБУ складає 87 266,30 грн. і просив звернути стягнення боргу на предмет іпотеки, що належить відповідачеві. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що кредит надавався на споживчі цілі позичальника і виникнення наявної заборгованості за основним зобов'язанням обумовлено саме смертю останнього; перебіг тривалого часу після смерті боржника та окремо після набуття позивачем права вимоги його боргу і відсутність жодних дій з боку кредиторів, які відбулись, щодо намагання погашення наявної заборгованості за рахунок майна спадкодавця позичальника; позивач добровільно придбав боргові зобов'язання боржника, розмір яких майже у половину менший за оцінений сторонами спірний предмет іпотеки, а тому прийшов суд першої інстанції до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з урахуванням загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності. Суд першої інстанції зробив вірний висновок щодо відмови в задоволенні позовних вимог, проте невірно визначився з характером спірних правовідносин, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині мотивів відмови у задоволенні позову. Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» , іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. В п.15 договору іпотеки від 20.03.2007 р. зазначено, що договір діє до виконання іпотекодавцем основного зобов'язання чи настання одного з випадків, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку» . Пунктом 1 частини 1 ст. 17 І Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з ст. 608 ч.1 ЦК України, зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Майновий поручитель приймає на себе зобов'язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника за рахунок іпотечного майна, а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі . Відповідно до статті 523 ЦК порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником, а згідно зі статтею 607 ЦК зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає. Таким чином, на майнового поручителя може бути покладена відповідальність за порушення боржником обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди майнового поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі іпотеки. З огляду на викладене вище, з врахуванням умов договору іпотеки та думки іпотекодавця, колегія суддів апеляційного суду вважає, що з припиненням основного зобов'язання по кредитному договору, було припинено і зобов'язання за договором іпотеки, тому підстави для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні.

Outcome: partial