Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

В жовтні 2016 року позивач\~\~ звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом про визнання особи такою, що втратив право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, яким просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку, що розташований по вул.. Водопровідній, 14 в м. Роздільна, який належить позивачу на праві власності та зняти відповідача з реєстрації Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.05.2016 року він являється власником житлового будинку та господарчих споруд, що розташовані по вул. Водопровідній, 14 в м. Роздільна, Одеської області. Відповідно до домової книги для реєстрації громадян п.15 в будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який являється його рідним братом та більше 10 років в будинку не проживає. Знаходження відповідача на реєстраційному обліку обмежує його право розпорядження власним майном. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою, підтримавши позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі, погоджуючись на розгляд справи заочно. Відповідач, що був сповіщений належним чином про час та місце судового засідання, до суду не з'явився, причин своєї неявки суду не повідомив, заяви про слухання справи за його відсутності не подавав, та не надав суду заперечень щодо предмету позову по суті. Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 197 ЦПК України). В порядку ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та згоди представника позивача. Дослідивши представлені документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню за наступних підстав. \~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що згідно рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.05.2016 року [PERSON] являється власником житлового будинку та господарчих споруд, що розташовані по вул. Водопровідній, 14 в м. Роздільна, Одеської області..(а.с.4-11). Зазначене рішення суду у встановленому порядку 15.09.2016 року [PERSON] зареєстрував в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою 68323449 від 16.09.2016 року.(а.с.12-13). Після отримання у власність житлового будинку та господарчих споруд позивачем було встановлено, що за вказаною адресою відповідно до Домової книги для реєстрації громадян п.15 в будинку зареєстрований [PERSON], [INFO], який вже більше 10 років не проживає в зазначеному будинку.(а.с.14-23). Відповідач [PERSON], є рідним братом позивача [PERSON] та сином спадкодавця, після смерті якого [PERSON] отримав у спадщину майно та був в свій час зареєстрований в будинок як член сімї. Позивачем [PERSON] в позові зазначено, що на даний час при оформленні документів на отримання субсидії у нього виникли труднощі в здійсненні свого права користування та розпорядження майном у звязку з тим, що в його будинку зареєстрована особа, яка є членом моєї сімї, в будинку не проживає понад рік, у звязку з чим самостійно за власним бажанням з обліку знятись не може. У відповідності до довідки виконавчого комітету Роздільнянської міської ради від 11.10.2016р. за № 2194, [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO]. Власником будинку являється [PERSON]. \~ \~Конституція України\~у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили\~\~право користування ним (ст.72 ЖК УРСР,\~ст.405 ЦК України).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом достовірно встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності спірне домоволодіння, де зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], який був членом сім`ї позивача, і перестав ним бути з 2015-го року, не користується житлом без поважних причин понад рік, виїхав з нього, не повідомивши місця свого перебування. Причини відсутності відповідача у спірному будинку понад строки, встановлені законом, та про наявність домовленостей між сторонами про більш тривалий термін користування житлом, судом не встановлені. Згідно зі\~ ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого\~майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто, сервітутне право. Статтею 405 ЦК України\~передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік(члена сім'ї) або понад шість місяців (іншої особи), якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, в разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися до його житла, право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей \~405,406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік (шість місяців не члена родини) у спірному житловому приміщенні. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад шість місяців без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд визнає його (особу) таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до діючого законодавства України, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до\~ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і за її межами. \~Беручи до уваги те, що [PERSON] був членом сім`ї позивача, в його будинку без поважних причин не проживає більш року, втратив добровільно право користування житлом шляхом виїзду з нього у невідомому напрямку, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позову є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки суду надано достатньо доказів, що відповідач дійсно втратив право на користування вищезазначеним житлом.

Outcome: approved