Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

В грудні 2016 року до Баранівського районного суду звернулася [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] (далі також відповідач) про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 05.03.2011 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було вчинено відповідний запис за № 8. Від цього шлюбу у позивача та відповідача є малолітня донька [PERSON] [INFO], яка на даний час проживає з матірю [PERSON], між позивачем та відповідачем досягнуто згоди, що дитина й надалі проживатиме з позивачем. На протязі останніх двох років сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалися, вони часто не знаходили спільну мову, постійно сперечалися та сварилися, а згодом і взагалі почали не розмовляти одне з одним, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбу. Окрім цього, позивач зазначає, що будь-які спроби налагодити сімейне життя між ними є марними, адже ні в позивача ні у відповідача нема бажання надалі проживати разом та вести спільне господарство. Позивач в судове засідання не з'явилася, просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, щодо розірвання шлюбу не заперечував, позовні вимоги визнав. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, позивач та відповідач не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, тому шлюб між ними має бути розірваний. 05.03.2011 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було вчинено відповідний запис за № 8, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 05.03.2011 р. (а.с. 17). Згідно Свідоцтва про народження від 04.11.2011 р. виданого Кривенською сільською радою Попільнянського району Житомирської області позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] записані матірю та батьком [PERSON] [INFO] (а.с. 10). Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно\~\~до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Так як спір про дитину відсутній, суд залишає доньку позивача та відповідача [PERSON], [INFO], на виховання позивача- Стецюк Т. С. Враховуючи, що спору в частині розірвання шлюбу немає, відсутність згоди сторін на примирення, зважаючи на те, що позивач та відповідач домовилися про місце проживання та утримання їх спільної дитини, суд вважає, що укладений шлюб між позивачем та відповідачем слід розірвати на підставі ст. 112 СК України. Документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved