Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за Договором про встановлення ліміту кредитування №5518177 від 30 грудня 2015 року в розмірі 2319 грн. 03 коп., а також судові витрати по справі у розмірі 1600 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 30 грудня 2015 року між банком та [PERSON] був укладений Договор про встановлення ліміту кредитування №5518177, згідно яким було встановлено ліміт кредитування в сумі 1846 грн. 50 коп., зі сплатою 30,00% за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язання за кредитним договором відповідач станом на 13 жовтня 2017 року має заборгованість у розмірі 2319 грн. 03 коп. Тому ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду для стягнення вищевказаної суми заборгованості. У судове засідання представник позивача не з'явився, але відповідно до наданої суду позовної заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.3). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до ст. 130 ЦПК України, що підтверджується Реєстром на відправлення рекомендованої кореспонденції за 28 грудня 2017 року (а.с.26), а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача відшкодувати ПАТ «Кредобанк» у добровільному порядку заборгованість за Кредитним договором. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються чинним Цивільним кодексом України, умовами Кредитного договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Встановлено, що 30 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] був укладений Договір про встановлення ліміту кредитування №5518177 від 30 грудня 2015 року, згідно якого банк надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 1846 грн. 50 коп., зі сплатою відсотків у розмірі 30,00% річних, на строк повернення не пізніше 04 березня 2018 року (а.с.7-8). Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором. У зв'язку в вищевикладеним, банком на адресу відповідача була направлена Вимога про досудове врегулювання спору вих. №4864/2017 від 03 серпня 2017 року (а.с.18), яка відповідачем була залишена без задоволення. У відповідності до умов Договору про встановлення ліміту кредитування №5518177 від 30 грудня 2015 року відповідач зобов'язався повернути кредит та плату за його користування не пізніше закінчення строку кредитування, однак відповідач в добровільному порядку кредитні кошти не повернув, чим порушив прийняті на себе договірні зобов'язання. Станом на 13 жовтня 2017 року розмір заборгованості позичальника по поверненню кредитних коштів за договором про надання кредиту від 30 грудня 2015 року становить 2319 грн. 03 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1846 грн. 50 коп., заборгованості по простроченим відсоткам у розмірі 184 грн. 80 коп., заборгованості по простроченій комісії за адміністрування кредиту у розмірі 73 грн. 86 коп., заборгованості по нарахованим відсоткам у розмірі 42 грн. 87 коп., пені у розмірі 171 грн. Таким чином необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 2319 грн. 03 коп. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 1600 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved