Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

В жовтні 2020 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, у якій зазначив, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.1986 року, засвідченого Бериславською державною нотаріальною конторою в реєстрі за № 407, належить 2/25 (дві двадцять п`ятих) частини житлового будинку за [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці розміром 910 кв.м. У договорі купівлі-продажу була допущена помилка при перекладі прізвища з російської мови на українську, а саме прізвище заявника записано як « [PERSON] », хоча в паспорті громадянина України він записаний як « [PERSON] ». Просить суд встановити факт належності [PERSON] договору купівлі продажу на будинок від 06.03.1986 року, засвідченого Бериславською державною нотаріальною конторою в реєстрі за № 407. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу тягне для заявника юридичні наслідки, а саме, дає змогу реалізувати свої права як власника. Ухвалою від 28.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання. У судове засідання від заявника надійшла заява про розгляд справи у відсутність заявника, на задоволенні заяви наполягала. Представник заінтересованої особи надав суду заяву, згідно якої заперечення проти задоволення вимог відсутні. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів можуть подавати спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав. Судом встановлено, що відповідно до дубліката договору купівлі продажу, посвідченого нотаріусом Бериславської нотаріальної контори 06.03.1986 року в реєстрі за № 407, [PERSON] та [PERSON] уклали договір, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив належні продавцеві дві двадцять п`ятих частини жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці розміром 910 кв.м. (а.с. 7-8) Згідно паспорту громадянина України серія [NUMBER] , посвідчення серії [NUMBER] виданого 01.02.2006 року, пенсійного посвідчення серії [NUMBER] виданого 17.10.2013 року, прізвище заявника записано як « [PERSON] » (а.с. 5-6, 12). Заявник не має можливості одержати новий чи внести зміни в наявний правовстановлюючий документ через те, що законодавством не передбачена така можливість. Таким чином, суд приходить до висновку, що розбіжність у написанні прізвища заявника виникла у зв`язку з невірним перекладом прізвища на українську мову. За вказаних обставин суд встановлює факт належності вказаного договору купівлі-продажу [PERSON] . Підстави для відмови в задоволенні заяви відсутні.

Outcome: approved